Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-02 00:00:00

З позову [PERSON] вбачається, що вона, перебуваючи у шлюбі з громадянином [PERSON] (мала прізвище [PERSON] ) [INFO] придбала 1/4 частину житлового будинку присадибного типу з прибудовами, який знаходиться за адресою [ADDRESS] . Договір був укладений на ім`я [PERSON] . Після розлучення з [PERSON] 06.05.1996 року вона залишилася проживати у цьому будинку. Але коли він раптово помер 31.01.1997 року позивача звернулася до Великобагачанського районного суду із позовом про визнання за нею права власності на 1/2 частину двохкімнатної квартири [ADDRESS] ; при цьому, відповідно до документів нерухомість рахувалася квартирою. Тобто, як зазначає позивач у справі, 1/2 частина від даної квартири є її власністю. Після смерті [PERSON] спадкоємцями першої черги були - син померлого та позивачки - [PERSON] та батьки [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] , але вони спадщини не приймали, а ні фактично, а ні юридично. [INFO] помер син позивачки - [PERSON] , після його смерті відкрилась спадщина на його майно, а саме на 1/6 частину даної квартири, яка перейшла йому у спадщину після смерті його батька, а колишнього чоловіка позивачки [PERSON] . [PERSON] 28.11.2018 року отримала свідоцтво про право на спадщину на 1/6 частину даної квартири. Тобто, як вказується у доводах позовної заяви, у позивачки у власності, враховуючи її 1/2 частину від квартири та 1/6 частину, яка перейшла їй у спадщину після смерті сина - 4/6 частин у власності. З 1999 року позивачка [PERSON] відкрито проживає у квартирі, ніякі долі в квартирі реально не виділялись, вона користується всією квартирою відкрито. Також позивач зазначає, що відповідно до технічного паспорта квартира в цілому з двох кімнат житловою площею 30,0 кв.м. матеріали стін ракушка цегла 1/2, у тому числі 1-а кімната (2) площею 7,8 кв.м., 2-а кімната (3) площею 22,2 кв.м., кухня (1)-6,9 кв.м., кладовка (ІІ) 2,2 кв.м., балкон, веранда (І) - 9,7 кв.м., загальна площа 48,8 кв.м., іншої будь - якої інформації не має. [PERSON] вказує, що вона відкрито, безперервно володіє нерухомим майном, а саме квартирою в цілому, починаючи з 1999 року, більше ніж 10 років. В Єдиному реєстрі прав на нерухоме майно відомості на 2/6 частки відсутні, наявні відомості на ім`я позивачки на 1/2 та 1/6 частини. Посилаючись на вищевказані обставини, ряд положень ЦК України та на те, що в позасудовому порядку отримати та оформити документи на 2/6 частини квартири [ADDRESS] та складається в цілому з двох кімнат житловою площею 30,0 кв.м.:1-а кімната (2) площею 7,8 кв.м, 2-а кімната (3) площею 22,2 кв.м, кухня (1) площею 6,9 кв.м, кладова (ІІ) площею 2,2 кв.м, балкон, веранда (1) площею 9,7 кв.м. не можливо, позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до Великобагачанської селищної ради Великобагачанського району Полтавської області про визнання за нею права власності на 2/6 частини квартири за набувальною давністю (а.с.а.с.3-4). Загальне позовне провадження у справі було відкрите ухвалою суду від 04.03.2019 року, розгляд даної цивільної справи призначено за правилами загального позовного провадження і підготовче засідання у справі призначено на 02.04.2019 року. Відповідно до даної ухвали витребувано у Полтавському державному нотаріальному архіві (м. Полтава вул. Шевченка, 13) відомості про те, хто прийняв спадщину (відмовився від прийняття спадщини) та про наявність/відсутність заповіту після смерті [INFO] [PERSON] , останнім місцем проживання якого було сел. Велика Багачка, Полтавської області та чи надходили претензії кредиторів (а.с.30). До проведення підготовчого судового засідання у справі від відповідача у справі Великобагачанської селищної ради Великобагачанського району Полтавської області до суду надійшов лист про те, що даний відповідач визнає заявлені позовні вимоги позивача та заперечень не має та просить провести відповідне засідання у відсутність представника даної селищної ради (а.с.48). 02.04.2019 року на адресу суду надійшла заява позивача [PERSON] про проведення відповідного засідання у її відсутність та про підтримання позовних вимог в повному обсязі (а.с.49). 02.04.2019 року надійшла заява від представника позивача - адвоката Ситник О.В. про проведення відповідного засідання у відсутність позивача та її представника та про те, що представник просить витребувати інформацію про спадкову справу після померлого [PERSON] , яка відповідно до інформації Полтавського обласного архіву знаходиться у Великобагачанській державній нотаріальній конторі (а.с.50). 02.04.2019 року у справі проведено підготовче засідання, про що постановлена відповідна ухвала суду і призначено розгляд справи на 21.05.2019 року (а.с.52). Також витребувано у Великобагачанській державній нотаріальній конторі Полтавської області відомості про те, хто прийняв спадщину (відмовився від прийняття спадщини) та про наявність/відсутність заповіту після смерті [INFO] [PERSON] , останнім місцем проживання якого було сел. Велика Багачка Великобагачанського району Полтавської області та чи надходили претензії кредиторів. Інформація з Великобагачанської державної нотаріальної контори надійшла на адресу суду та приєднана до матеріалів справи (а.с.а.с.60-65). 21.05.2019 року від позивача по справі [PERSON] надійшла заява про те, що остання просить провести відповідне судове засідання в її відсутність та також повідомила про те, що [PERSON] , який являється свекром позивачки помер в сел. Велика Багачка Полтавської області та [PERSON] ( [PERSON] ) померла в Чернігівській області, Ніжинський район (яка являється свекрухою). Позивачка просить зробити запити до відповідних установ щодо отримання інформації (а.с.66). Розгляд справи відкладено на 02.07.2019 року та зроблені відповідні запити до Ніжинського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області щодо актового запису про смерть гр. [PERSON] , 1937 р.н., яка померла в період з 2000-2007 р.р. (а.с.71). Також було зроблено запит до Великобагачанського районного відділу ДРАЦС ГТУЮ у Полтавській області щодо актового запису про смерть гр. [PERSON] , 1936 р.н., останнім місцем проживання якого було [ADDRESS] (а.с.72). Розгляд справи відкладено на 21.08.2019 року в зв`язку з витребуванням в Полтавському державному нотаріальному архіві та Ніжинській міській державній нотаріальній конторі відомостей про наявність документів, що стосуються спадкового майна після смерті [PERSON] та [PERSON] . Відповідні інформації надійшли на адресу суду та приєднані до матеріалів справи (а.с.а.с.94-104). Розгляд справи відкладено на 18.09.2019 року в зв`язку з тим, що витребувано у Державному нотаріальному архіві Чернігівської області відомості про те, хто прийняв спадщину (відмовився від прийняття спадщини) та про наявність/відсутність заповіту після смерті [INFO] [PERSON] , [INFO] , останнім місцем проживання якої було с. Гармащина Ніжинського району Чернігівської області та чи надходили претензії кредиторів. Інформація з Державного нотаріального архіву Чернігівської області надійшла на адресу суду та приєднана до матеріалів справи (а.с.а.с.119-122,124-129). Розгляд справи відкладено на 26.11.2019 року в зв`язку з витребуванням в Полтавському державному нотаріальному архіві витягу з Реєстру заповітів щодо померлої [PERSON] , а також відомостей про те, хто прийняв спадщину після смерті [PERSON] . Також судом було витребувано у Пісківській сільській раді Бобровицького району Полтавської області належним чином завірену копію заповіту гр. [PERSON] а також зроблено запит у Великобагачанську державну нотаріальну контору про те, хто прийняв спадщину після смерті [PERSON] та витребувано витяг з Реєстру заповітів щодо померлої [PERSON] . Відповідна інформація щодо запитів надійшла на адресу Великобагачанського районного суду Полтавської області та приєднана до матеріалів справи (а.с.а.с.143-148,150-151,154). Суддя Великобагачанського районного суду Полтавської області Хоролець В.В. в період часу з 11 год. 22 листопада 2019 року по 04 грудня 2019 року перебував на лікарняному, тому процесуальний рух у справах не здійснювався (справи не розглядалися). Розгляд справи відкладено на 16.01.2020 року. 11.01.2020 року на адресу суду надійшла заява представника позивача - адвоката Ситник О.В. про перенесення розгляду справи на іншу дату в зв`язку з відпусткою (а.с.162), розгляд справи відкладено на 10.03.2020 року. Суддя Великобагачанського районного суду Полтавської області Хоролець В.В. в період часу з 05 березня 2020 року по 19 березня 2020 року перебував на лікарняному, тому процесуальний рух у справах не здійснювався (справи не розглядалися). Розгляд справи відкладено на 02.04.2020 року. Представник відповідача у справі Великобагачанської селищної ради Полтавської області в судове засідання не з`явився, від даної селищної ради до суду надійшли листи про те, що Великобагачанська селищна рада визнає позов [PERSON] про визнання права власності на домоволодіння за набувальною давністю і прохає провести розгляд справи у відсутність представника селищної ради. Суд, заслухавши пояснення та доводи представника позивача [PERSON] - адвоката Ситник О.В., вивчивши та проаналізувавши матеріали справи і давши їм відповідну оцінку приходить до висновку, що позов [PERSON] до Великобагачанської селищної ради Великобагачанського району Полтавської області про визнання права власності на частину квартири за набувальною давністю задоволенню не підлягає, виходячи з таких підстав. Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Стаття 15 ЦК України (норма матеріального права) передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Про це вказується у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.05.2018 року. Відповідно до змісту статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі». Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим - джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні. У пункті 42 рішення «Бендерський проти України» від 15 листопада 2007 року Європейський суд з прав людини зазначив, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи (рішення ЄСПЛ у справі «Руїз Торійа проти Іспанії» від 09.12.1994 року). Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина 1 статті 12 ЦПК України). Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У розумінні цивільно-процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача, стосовно якої він просить ухвалити рішення, у матеріальному розумінні - це певна річ (об`єкт), щодо якої виник спір. Як вказав Верховний Суд у своїй постанові від 16.05.2018 року, відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Тобто, право визначення кола відповідачів у конкретній справі належить виключно позивачу, який звертається з відповідними позовними вимогами до суду. Зі змісту позовної заяви [PERSON] вбачається, що даним позивачем при зверненні до суду з відповідним цивільним позовом визначено такий суб`єктний склад учасників справи - відповідачем у справі визначено відповідний орган місцевого самоврядування - Великобагачанську селищну раду Великобагачанського району Полтавської області (а.с.а.с.3-4). Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 01.02.1997 року вбачається, що [PERSON] , який на момент смерті проживав в сел. Велика Багачка Великобагачанського району Полтавської області помер [INFO] , про що Великобагачанським райвідділом РАГС Полтавської області видано свідоцтво про смерть та зроблено відповідний запис за № 20 (а.с.5). Судом встановлено, що [PERSON] (син позивача у справі [PERSON] ), помер [INFO] в м. Полтава, про що Київським районним у місті Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області 28.11.2017 року видано свідоцтво про смерть та зроблено відповідний актовий запис №1248 (а.с.6). З свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.11.2018 року, виданого в.о. в порядку заміщення державного нотаріуса Великобагачанської державної нотаріальної контори Полтавської області, державним нотаріусом Решетилівської державної нотаріальної контори Кириченко Т.М. вбачається, що на підставі ст.1261 ЦК України, спадкоємцем зазначеного в цьому свідоцтві майна [PERSON] , 1984 року народження, який помер [INFO] є його мати [PERSON] , [INFO] , що зареєстрована в [ADDRESS] . Спадщина, на яку видане свідоцтво складається з 1/6 частки квартири [ADDRESS] житловою площею 30,0 кв.м, що належить на підставі типового договору купівлі - продажу, посвідченого Великобагачанською державною нотаріальною конторою 14.03.1992 року за реєстровим №353 та зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 16.07.2018 року [PERSON] , який помер [INFO] , спадкоємцем якого на 1/3 частку був його син [PERSON] , який спадщину прийняв, але не оформив своїх спадкових прав (а.с.7). З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 28.11.2018 року вбачається, що на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого державним нотаріусом Решетилівської державної нотаріальної контори Полтавської області Кириченко Т.М. на праві приватної спільної часткової власності [PERSON] належить 1/6 частка квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.8). З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища сформованого 18.05.2018 року вбачається, що 03.04.1984 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Великобагачанського районного управління юстиції Полтавської області за №15 зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , після реєстрації шлюбу прізвище подружжя « [PERSON] » (а.с.9). З свідоцтва про розірвання шлюбу [NUMBER] від 18.05.2018 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Великобагачанського районного управління юстиції у Полтавській області вбачається, що [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб, про що складено відповідний актовий запис №37 від 06.05.1996 року. Після державної реєстрації розірвання шлюбу громадянам присвоюється прізвище: йому [PERSON] , їй [PERSON] (а.с.10). Одна четверта частка квартири [ADDRESS] належить [PERSON] відповідно до типового договору купівлі - продажу житлового будинку садового типу з надвірними будівлями, який був складений між [PERSON] та [PERSON] та посвідчений державним нотаріусом Великобагачанської державної нотаріальної контори Бутенко Л.І. (а.с.а.с.10-11). Відповідно до рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 12.12.1997 року вбачається, що за [PERSON] визнано право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] (а.с.а.с.12-13). З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 16.07.2018 року вбачається, що на підставі типового договору на праві приватної спільної часткової власності [PERSON] належить 1/2 частка квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.а.с.14-15). Відповідно до акту депутата Великобагачанської селищної ради Бутенко В.І. та свідків [PERSON] та [PERSON] вбачається, що в [ADDRESS] , 4/6 частки якої відповідно до правовстановлюючих документів належить [PERSON] , відкрито і фактично проживає у квартирі [PERSON] з 1999 року (а.с.16). Згідно з матеріалами Полтавського бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] введене в експлуатацію 1969 р., як 4-х квартирний житловий будинок. Договором купівлі - продажу від 14.03.1992 р. №353 частку 1/4 житлового будинку набув [PERSON] . Рішенням Великобагачанського районного суду від 12.12.1997 року право власності на 1/2 частку кв.№3 визнано за [PERSON] . 28.02.2018 року рішенням державного реєстратора зареєстрована частка 1/1 на кв. №3 за вище зазначено адресою на підставі рішення суду від 12.12.1997 року (а.с.17). Квартира [ADDRESS] складається в цілому відповідно до технічного паспорта на квартиру у житловому будинку з квартири посімейного заселення на 1 поверсі 1 поверхового будинку, що складається з двох кімнат житловою площею 30 кв.м. - загальною площею 48,8 кв.м. (а.с.а.с.18-19). Відповідно до Звіту про оцінку майна вбачається, що замовником є позивач [PERSON] , яка замовила оцінку квартири загальною площею 48,8 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] , оціночна вартість для цілей оподаткування складає без ПДВ 72100 грн. (а.с.20). З копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] від 26.11.2003 року вбачається, що цей паспорт виданий на ім`я [PERSON] , [INFO] , уродженки с. Середняки Гадяцького району Полтавської області, яка зареєстрована в [ADDRESS] (а.с.21). Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи (ст.76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України). Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин 5,6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З повідомлення завідувача Полтавського обласного державного нотаріального архіву від 07.03.2019 року №710/01-21, а також з Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) вбачається, що згідно інформації зі Спадкового реєстру, заповіт від імені [PERSON] , не посвідчувався. Крім того повідомлялося, що Спадковий реєстр діє з 2000 року (а.с.а.с.42-43). З повідомлення завідувача Полтавського обласного державного нотаріального архіву від 07.03.2019 року №709/01-21, а також з Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) вбачається, що спадкова справа після померлого [INFO] [PERSON] , заведена Великобагачанською державною нотаріальною конторою за № 81/1997. Згідно інформації зі Спадкового реєстру свідоцтва про право на спадщину не видавалися. Повідомляється, що спадкові справи, за якими не видавалися свідоцтва про право на спадщину до нотаріального архіву не передавалися та не знаходяться на зберіганні за місцем заведення (а.с.45-46). З повідомлення в.о. завідувача Великобагачанської державної нотаріальної контори, завідувача Новосанжарської державної нотаріальної контори від 10.04.2019 року за №01-09/236, Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) та копії відповідних документів вбачається, що спадкова справа після померлого [INFO] [PERSON] заведена за №81/1997. Спадщину після нього прийняли: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Інші заяви та претензії від кредиторів не надходили. Свідоцтва про право на спадщину не видавалися (а.с.а.с.60-65). З копії Актового запису про смерть №12 від 01.05.2004 року, складеного на підставі лікарського свідоцтва про смерть, виданого Лосинівською районною лікарнею Ніжинського району Чернігівської області, вбачається, що [INFO] у віці 66 років в с. Гармащина Ніжинського району Чернігівської області померла громадянка [PERSON] , [INFO] (а.с.77). З копії Актового запису про смерть №3 від 12.01.2000 року вбачається, що [INFO] в сел. Велика Багачка Великобагачанського району Полтавської області помер громадянин [PERSON] , [INFO] (а.с.80). З повідомлення в.о.завідувача Полтавського обласного державного нотаріального архіву від 12.08.2019 року №2460/01-20, а також з Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) вбачається, що інформація відносно заповіту після померлого [PERSON] відсутня (а.с.а.с.94-95). З повідомлення в.о.завідувача Полтавського обласного державного нотаріального архіву від 12.08.2019 року №2461/01-20, а також з Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) та копії документів зі спадкової справи вбачається, що Полтавський обласний державний нотаріальний архів направив належним чином засвідчену копію спадкової справи за №175/2000 рік до майна померлого [INFO] [PERSON] (а.с.а.с.96-104). З наявних в цій спадкові справі документів вбачається, що після смерті [PERSON] спадщину прийняла шляхом подання відповідної заяви дружина [PERSON] . З повідомлення в.о. завідувача державного нотаріального архіву Чернігівської області від 10.09.2019 року № 4895/01-17, а також Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) вбачається, що заповіти посвідчені від імені [PERSON] , знаходяться на зберіганні в Полтавському обласному державному нотаріальному архіві та в Пісківській сільській раді Бобровицького району Чернігівської області (а.с.а.с.119-122). З повідомлення в.о. завідувача державного нотаріального архіву Чернігівської області від 10.09.2019 року № 4893/01-17, Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) та Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) вбачається, що спадкова справа до майна [PERSON] , яка померла [INFO] Ніжинською районною державною нотаріальною конторою не заводилась. Перевірка проведена по алфавітній книзі обліку спадкових справ Ніжинської районної державної нотаріальної контори за період з квітня 2004 року по грудень 2004 року (а.с.а.с.124-129). З повідомлення в.о.завідувача Великобагачанської державної нотаріальної контори, завідувача Новосанжарської державної нотаріальної контори від 02.10.2019 року за №01-09/647-648, Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) вбачається, що спадкова справа після померлої [INFO] [PERSON] відсутня (а.с.а.с.143-146). З повідомлення в.о. завідувача Полтавського обласного державного нотаріального архіву від 24.10.2019 року № 3201/01-20 та Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) вбачається, що згідно перевірки Алфавітних книг обліку та реєстрації спадкових справ Великобагачанської державної нотаріальної контори, встановлено, що спадкова справа після померлої [INFO] [PERSON] Великобагачанською державною нотаріальною конторою, не заводилась (а.с.а.с.147-148). З повідомлення в.о. завідувача Полтавського обласного державного нотаріального архіву від 24.10.2019 року №3193/01-20 та Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) вбачається, що інформація відносно заповіту після померлої [PERSON] відсутня (а.с.а.с.150-151). З повідомлення виконавчого комітету Бобровицької міської ради Чернігівської області №13-10/97 від 11.11.2019 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , в с. Піски Бобровицького району Чернігівської області не проживала та заповіт у Пісківській сільській раді не складала (а.с.154). Згідно частин 1,2 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. У Цивільному кодексі України набувальна давність розглядається як спосіб набуття права власності. Набувальна давність поширюється на випадки фактичного безпідставного володіння чужим майном за певних умов. За загальним змістом ст.344 ЦК України, підставами для набуття права власності на майно за набувальною давністю, є добросовісне заволодіння особою чужим майном і відкрите, безперервне володіння нерухомим майном протягом десяти років. При цьому, добросовісним заволодінням може вважатись таке, коли володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю. Таким чином, інститут набувальної давності за своєю правовою природою покликаний усунути юридичну невизначеність поняття фактичного володіння майном, ввести до цивільного обороту вибулі з нього нерухомі речі, чим забезпечити стабільність цивільних правовідносин. Набувальна давність є одним із первинних способів виникнення права власності, тобто такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, тобто не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а базується на сукупності обставин, зазначених у ч.1 ст.344 ЦК України, а саме: наявність законного об`єкту володіння, добросовісності, відкритості, безперервності, визначених законом строків володіння. Відсутність однієї із них виключає можливість для позитивного вирішення справи. Володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи, обставини, у зв`язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву стосовно правомірності набуття майна. Про вищевказане вказав Вищий спеціалізований суд України в своїй ухвалі від 12.04.2017 року. Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових справ», право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Проте, якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону (стаття 334 ЦК) та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин (стаття 5 ЦК). Поряд з цим, відповідно до ч.1 ст.344 ЦПК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Зі змісту ст. 344 ЦК України випливає, що позивач, як володілець майна, протягом всього часу володіння ним має бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. У такому випадку при вирішенні питання щодо визнання права власності на майно в порядку набувальної давності необхідно виходити із того, що задоволення таких вимог можливе лише за умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння. Крім того, за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. З огляду на вищевикладені положення ЦК України, які врегульовують питання набуття права власності за набувальною давністю та те, що під час всього періоду користування квартирою [ADDRESS] , [PERSON] було достовірно відомо (з огляду на доводи позовної заяви та наявні матеріали цивільної справи), що після смерті [PERSON] спадщину щодо відповідної квартири також приймали (крім позивача та її сина), ще й мати померлого- [PERSON] , яка подала до органу нотаріату заяву від 12.03.1997 року про прийняття спадщини після смерті сина [PERSON] (що вбачається з досліджених матеріалів спадкової справи №81/1997 рік (а.с.а.с.60,64), відповідно, в сукупності вищевикладеного суд приходить до висновку, що за даних встановлених обставин в межах предмету розгляду даного позову підстав для застосування положень ч.1 ст.344 ЦПК України (на які безпосередньо посилається у доводах позовної заяви позивач у справі), не вбачається. При цьому, не має правового значення для вирішення спірних правовідносин та обставина, що вищевказаний спадкоємець після смерті [PERSON] ( [PERSON] ) не отримала у встановленому ЦК України (в редакції 1963 року) порядку свідоцтва про право на спадщину - щодо частки відповідної квартири [ADDRESS] , оскільки не отримання такого свідоцтва спадкоємцями само по собі не тягне за собою втрату права на спадкування відповідного майна або його частини. Виходячи з вищенаведених висновків, з огляду на положення ч.4 ст.206 ЦПК України суд не приймає визнання відповідачем Великобагачанською селищною радою Великобагачанського району Полтавської області заявленого [PERSON] позову, оскільки таке визнання позову не є безумовною підставою для його задоволення, ураховуючи встановлені обставини справи та те, що вирішуючи спір по суті суд повинен дослідити матеріали справи, надати правову оцінку наявним у справі доказам та ухвалити рішення з урахуванням вимог законності та обґрунтованості, а не виходити виключно з факту визнання відповідачем позову. Про це вказується також в Постанові Верховного Суду від 16.07.2018 року. Отже, з урахуванням вищевикладеного, суд не вбачає передбачених законом підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] до Великобагачанської селищної ради Великобагачанського району Полтавської області про визнання права власності на частину квартири за набувальною давністю. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed