Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-16 00:00:00

Звернувшись до суду з позовом, керівник Артемівської місцевої прокуратури Донецької області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, Бахмутської міської ради Донецької області просить визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом, видане Другою Артемівською державною нотаріальною конторою 19.12.2011 року [PERSON] , зареєстроване у Спадковому реєстрі за № 52198931 від 19.12.2011 року, а також стягнути з відповідача на користь прокуратури Донецької області кошти, витрачені на сплату судового збору при здійсненні представництва інтересів держави у розмірі 1921 грн. 00 коп. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що [PERSON] на підставі розпорядження представника Президента в Артемівському районі № 121 від 02.04.1993 року надано в постійне користування із земель запасу земельні ділянки загальною площею 18,44 га, з них: в межах села 2,11 га, за межами села 16,33 га, для ведення селянського (фермерського) господарства, право користування якими посвідчено Державним актом серії ДН № 00046 від 12.07.1993 року. Після чого [PERSON] 09.03.1994 року здійснено державну реєстрацію в Єдиному державному реєстрі юридичної особи Селянське фермерське господарство «Лідія». На підставі рішення голови Артемівської районної ради народних депутатів від 20.11.1996 року [PERSON] надано в постійне користування земельні ділянки площею 30,4 га, для розширення селянського (фермерського) господарства із земель запасу в межах території Зайцівської сільської ради. Таким чином, [PERSON] згідно з даними Державного акту надано право на постійне користування земельними ділянками загальною площею 48,36 га. [INFO] [PERSON] помер та після його смерті [PERSON] звернулася до Другої Артемівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. 19.12.2011 року державним нотаріусом Другої Артемівської державної нотаріальної контори Літвіновою В.А. видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом, яке складалось з права користування [PERSON] земельною ділянкою площею 48,36 га, наданою для ведення селянського (фермерського) господарства, яка була у користуванні спадкодавця на підставі Державного акту, виданого Артемівською райдержадміністрацією 12.07.1993 року та зареєстрованого в Книзі реєстрації державних актів за № 27. Відтак, [PERSON] набуто право постійного користування на земельні ділянки державної та комунальної форми власності загальною площею 48,36 га на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Другої Артемівської державної нотаріальної контори Літвіновою В.А. 19.12.2011 року, зареєстрованого у Спадковому реєстрі за № 52198931. 04.09.2013 року внесено зміни до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань в частині відомостей керівника юридичної особи СФГ «Лідія» та її підписантів з [PERSON] на [PERSON] 09.08.2018 року проведено обстеження земельної ділянки орієнтовною площею 48,3600 га, в ході якої встановлено використання вищезазначеної земельної ділянки СФГ «Лідія» на підставі свідоцтва про право на спадщину № 623/2007р № 4406, що є порушенням ст. 92 Земельного кодексу України, про що складено акт обстеження земельної ділянки № 308-ДК/302/АО/10/01/18 від 09.08.2018 року та акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом земельної ділянки № 308-ДК/350/АП/09/01/18 від 09.08.2018 року. Зазначає, що громадяни та юридичні особи, які до 01 січня 2002 року отримали у постійне користування земельні ділянки, можуть використовувати ці ділянки без обов`язкового переоформлення права постійного користування у право власності на землю чи право оренд землі. Однак, право власності на земельні ділянки загальною площею 48,36 га [PERSON] за життя не набуто, земельні ділянки є державною та комунальною формою власності. При цьому, між власниками спірних земельних ділянок, зокрема Зайцівською сільською радою Бахмутського району Донецької області та Артемівською (нині Бахмутською) районною державною адміністрацією Донецької області договори з [PERSON] , положеннями яких передбачалась можливість передачі в порядку спадкування права користування чужими земельними ділянками для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), не укладались. Таким чином, земельні ділянки площею 48,36 га, які перебували у постійному користуванні [PERSON] на підставі державного акта на право користування земельною ділянкою без укладення договору про право користування земельною ділянкою із власником землі, не ввійшли до складу спадщини після його смерті, а тому [PERSON] набуто право постійного користування земельними ділянками державної та комунальної форми власності у спосіб, який не передбачений діючим законодавством України, оскільки статтею 92 ЗК України передбачено набуття права постійного користування земельними ділянками лише юридичними особами державної та комунальної власності. Враховуючи те, що право постійного користування земельною ділянкою не може входити до складу спадщини у розумінні статті 1218 ЦК України, вважає, що були відсутні правові підстави для видачі державним нотаріусом Другої Артемівської державної нотаріальної контори Літвіновою В.А. свідоцтва про право на спадщину за законом відповідачці [PERSON] . Зважаючи на викладене та враховуючи те, що чинним законодавством визначено органи, уповноважені державою здійснювати функції контролю за використанням та охороною земель, однак вказані органи не вживають належних заходів щодо їх захисту, прокурор звертається до суду із позовом в їх інтересах. Прокурор Кудріна Є.А., яка діє в інтересах держави в особі позивачів Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, Бахмутської міської ради Донецької області, у судовому засіданні на вимогах позовної заяви про визнання незаконним та скасування свідоцтва про право на спадщину за законом наполягала та просила їх задовольнити у повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Представники позивачів Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, Бахмутської міської ради Донецької області, будучи повідомленим належним чином про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися. Відповідач [PERSON] , яка про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, у судове засідання не з`явилася, причини своєї неявки суду не повідомила, відзив на позовну заяву не надала, тому суд на підставі п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України вирішує справу на підставі наявних у ній доказів (постановляє заочне рішення). Третя особа приватний нотаріус Бахмутського районного нотаріального округу Донецької області Літвінова В.А., будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася. Представник третьої\~особи \~Другої бахмутської\~державної нотаріальної\~контори Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, будучи повідомленим належним чином про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився. Від завідувача Другої бахмутської державної нотаріальної контори Балицької Л.А. надійшла заява про розгляд справи без її участі. Проти задоволення позовних вимог не заперечує, просить ухвалити рішення на розсуд суду. Заслухавши думку прокурора, дослідивши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , який проживає у с. Вершина Зайцівської сільради, на підставі розпорядження представника Президента в Артемівському районі № 121 від 02.04.1993 року надано в постійне користування із земель запасу земельні ділянки загальною площею 18,44 га на території Зайцівської сільської ради, з них: в межах села 2,11 га, за межами села 16,33 га, для ведення селянського (фермерського) господарства, право користування якими посвідчено Державним актом серії ДН № 00046 від 12.07.1993 року (а.с. 23, 25). 09.03.1994 року [PERSON] здійснено державну реєстрацію Селянського фермерського господарства «Лідія» в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб. На підставі рішення голови Артемівської районної ради народних депутатів від 20.11.1996 року «Про надання земельних ділянок для розширення селянських (фермерських) господарств» [PERSON] надано в постійне користування земельні ділянки площею 30,4 га, для розширення селянського (фермерського) господарства із земель запасу в межах території Зайцівської сільської ради, про що зроблено відповідний запис в Державному акті (а.с. 24, 25). Таким чином, [PERSON] згідно з даними Державного акту надано право на постійне користування земельними ділянками загальною площею 48,36 га, з них: 1) ділянка № [NUMBER] площею 2,11 га, в тому числі 2,01 га сільськогосподарських угідь, з них 1,75 га ріллі та 0,26 га багаторічних насаджень, 0,10 га під будівлями, лісами та іншими угіддями, які розташовані в межах села Зайцеве; 2) ділянка № [NUMBER] площею 16,33 га, в тому числі 16,13 га сільськогосподарських угідь, з них 10,30 га ріллі та 5,83га кормових угідь, 0,20 га під будівлями, лісами та іншими угіддями, які розташовані за межами села Зайцеве; 3) ділянка № [NUMBER] площею 29,92 га сільськогосподарських угідь, з них 23,02 га ріллі та 6,90 га кормових угідь (а.с. 25). [INFO] [PERSON] помер та після його смерті дружина [PERSON] звернулася до Другої Артемівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. 19.12.2011 року державним нотаріусом Другої Артемівської державної нотаріальної контори Літвіновою В.А. видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 4406, яке складалось з права користування [PERSON] земельною ділянкою площею 48,36 га, наданою для ведення селянського (фермерського) господарства, яка була у користуванні спадкодавця на підставі Державного акту, виданого Артемівською райдержадміністрацією 12.07.1993 року та зареєстрованого в Книзі реєстрації державних актів за № 27 (а.с. 32). Таким чином, [PERSON] набуто право постійного користування на земельні ділянки державної та комунальної форми власності загальною площею 48,36 га на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Другої Артемівської державної нотаріальної контори Літвіновою В.А. 19.12.2011 року, зареєстрованого у Спадковому реєстрі за № 52198931 (а.с. 33-34). 04.09.2013 року внесено зміни до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань в частині відомостей керівника юридичної особи СФГ «Лідія» та її підписантів з [PERSON] на [PERSON] (а.с. 51-54). На підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області № 308-ДК від 08.08.2018 року, державним інспектором провідним спеціалістом відділу організації, планування та аналізу інспекторської діяльності Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області Моховою К.М. за участю спеціаліста ІІ категорії землевпорядника Зайцівської сільської ради Лихненко Л.М. та голови СФГ «Лідія» Рискаль Т.С. 09.08.2018 року проведено обстеження земельної ділянки орієнтовною площею 48,3600 га, в ході якої встановлено використання вищезазначеної земельної ділянки СФГ «Лідія» на підставі свідоцтва про право на спадщину № 623/2007р № 4406, що є порушенням ст. 92 Земельного кодексу України. За результатами проведеної перевірки складено акт обстеження земельної ділянки № 308-ДК/302/АО/10/01/18 від 09.08.2018 року (а.с. 27-29) та акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом земельної ділянки № 308-ДК/350/АП/09/01/18 від 09.08.2018 року (а.с. 30-31), копії яких отримані [PERSON] 09.08.2018 року, про що свідчить її підпис у складених актах. За змістом ч. 1 ст. 14 Закону України «Про фермерське господарство» (в редакції, чинній на час відкриття спадщини), фермерське господарство та його члени відповідно до закону мають право, зокрема продавати або іншим способом відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, спадщину. Статтею 23 Закону України «Про фермерське господарство» (в редакції, чинній на час відкриття спадщини) передбачено, що успадкування фермерського господарства (цілісного майнового комплексу або його частини) здійснюється відповідно до закону. До складу майна фермерського господарства (складеного капіталу) можуть входити: будівлі, споруди, облаштування, матеріальні цінності, цінні папери, продукція, вироблена господарством в результаті господарської діяльності, одержані доходи, інше майно, набуте на підставах, що не заборонені законом, право користування землею, водою та іншими природними ресурсами, будівлями, спорудами, обладнанням, а також інші майнові права (в тому числі на інтелектуальну власність), грошові кошти, які передаються членами фермерського господарства до його складеного капіталу (ст. 19 Закону України «Про фермерське господарство»). Згідно з ч. 1 ст. 20 України «Про фермерське господарство» (в редакції, чинній на час відкриття спадщини), майно фермерського господарства належить йому на праві власності. Член фермерського господарства має право на отримання частки майна фермерського господарства при його ліквідації або у разі припинення членства у фермерському господарстві. Розмір частки та порядок її отримання визначаються статутом фермерського господарства. Статтею 92 ЗК України (в редакції, чинній на час відкриття спадщини) передбачено, що право постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності, громадські організації інвалідів України, їх підприємства (об`єднання), установи та організації. Відповідно до наведеної норми, право постійного користування земельними ділянками можуть набувати лише юридичні особи державної та комунальної власності. Громадяни та приватні юридичні особи не можуть мати земельні ділянки на праві постійного користування. В редакції п. 6 Перехідних положень, яка діяла з моменту набрання чинності Земельним кодексом України до 22 вересня 2005 року, було встановлено, що громадяни та юридичні особи, які набули земельні ділянки на праві постійного користування до 01 січня 2002 року, але згідно з Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні були до 01 січня 2005 року переоформити право постійного користування на право власності або право оренди. Проте, 22 вересня 2005 року Конституційний Суд України визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення пункту 6 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України щодо зобов`язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення. Це положення втратило чинність 22 вересня 2005 року. Тобто, громадяни та юридичні особи, які до 01 січня 2002 року отримали у постійне користування земельні ділянки, можуть використовувати ці ділянки без обов`язкового переоформлення права постійного користування у право власності на землю чи право оренд землі. Разом з тим, відповідно до ст. 191 ЦК України (в редакції, чинній на час відкриття спадщини), підприємство як єдиний майновий комплекс є нерухомістю. Частиною 1 ст. 181 ЦК України (в редакції, чинній на час відкриття спадщини) визначено, що до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України (в редакції, чинній на час відкриття спадщини), право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Таким чином, до складу спадщини входить лише те нерухоме майно, право на яке зареєстровано в органах, що здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна, а відтак видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, провадиться після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві. Відповідно до ч. 1 ст. 125 ЗК України (в редакції, чинній на час відкриття спадщини), право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Разом з тим, право власності на земельні ділянки загальною площею 48,36 га [PERSON] за життя не набуто, земельні ділянки є державною та комунальною формою власності, що підтверджується інформацією з Міськрайонного управління у Бахмутському районі та м. Бахмуті ГУ Держгеокадастру у Донецькій області № 1128/111-18 від 25.09.2018 року (а.с. 26), Головного Управління Держгеокадастру у Донецькій області № 10-5-0.63-6791/2-18 від 20.11.2018 року (а.с. 39) та Зайцівської сільської ради Бахмутського району Донецької області № 681/02-21 від 24.09.2018 року (а.с. 38). Статтею 1225 ЦК України передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно із статтею 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Аналіз зазначених норм свідчить про те, що право користування земельною ділянкою, що виникло у особи лише на підставі державного акта на право користування земельною ділянкою без укладення договору про право користування земельною ділянкою із власником землі, припиняється із смертю особи, якій належало таке право і не входить до складу спадщини. Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного суду України № 6-2329цс16 від 05.10.2016 року, № 6-3113цс15 від 23.11.2016 року та постанові Верховного Суду № 648/829/15-ц від 14.11.2018 року. Згідно з інформацією Міськрайонного управління у Бахмутському районі та м. Бахмуті Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області земельні ділянки загальною площею 48,36 га, відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серії ДН №00046 відносяться до земель державної та комунальної власності (а.с. 26). При цьому, між власниками спірних земельних ділянок, зокрема, Зайцівською сільською радою Бахмутського району Донецької області та Артемівською (нині Бахмутською) районною державною адміністрацією Донецької області договори з [PERSON] , положеннями яких передбачалась можливість передачі в порядку спадкування права користування чужими земельними ділянками для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), не укладались (а.с. 37, 38). Стаття 14\~Конституції України\~визначає,\~що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Виключно законами України визначається правовий режим власності (п. 7 ст. 92 Конституції України). Інтереси держави у сфері земельних правовідносин полягають у забезпеченні правомірного обігу майнових прав на земельні ділянки, захисті та визнанні лише тих прав, які набуто та підтверджено у передбачений законом спосіб (ч. 4 ст. 13, ч. 2 ст. 41 Конституції України). Набуття права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення у спосіб, що суперечить закону, порушує порядок обігу майнових прав та інтереси держави у цій сфері. Статтею 1 Першого протоколу до конвенції (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватись своїм майном, не допускати позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Згідно із п. 2 ст. 158 Земельного кодексу України, виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, всі судові процедури повинні бути справедливими. Зважаючи на вищевикладене, земельні ділянки площею 48,36 га, які перебували у постійному користуванні [PERSON] на підставі державного акта на право користування земельною ділянкою без укладення договору про право користування земельною ділянкою із власником землі, не ввійшли до складу спадщини після його смерті, а тому [PERSON] набуто право постійного користування земельними ділянками державної та комунальної форми власності у спосіб, який не передбачений діючим законодавством України, оскільки статтею 92 ЗК України передбачено набуття права постійного користування земельними ділянками лише юридичними особами державної та комунальної власності. Враховуючи те, що право постійного користування земельною ділянкою не може входити до складу спадщини у розумінні статті 1218 ЦК України, суд вважає, що були відсутні правові підстави для видачі державним нотаріусом Другої Артемівської державної нотаріальної контори Літвіновою В.А. (яка на теперішній час є приватним нотаріусом Бахмутського районного нотаріального округу Донецької області) свідоцтва про право на спадщину за законом відповідачці [PERSON] . Аналіз вищенаведених доказів дозволяє суду зробити висновок, що позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Разом з тим, суд зазначає, що відповідач [PERSON] не позбавлена можливості звернутися до власника земельної ділянки для оформлення права на користування нею у порядку, передбаченому діючим законодавством. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача [PERSON] на користь прокуратури Донецької області підлягають стягненню кошти, витрачені на сплату судового збору при здійсненні представництва інтересів держави у розмірі 1921 грн. 00 коп.

Outcome: approved