Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-20 00:00:00

Звернувшись до суду, позивач посилається на те, що в період з березня 2005 року по грудень 2006 року вона зустрічалася з [PERSON] та завагітніла, народивши 17.07.2007 року дочку. Відповідач не забрав її з дочкою із пологового будинку та, будучи батьком дитини, відмовився подавати в органи РАЦС за яву про реєстрацію батьківства дитини, а тому вона змушена була зареєструвати дитину у відповідності до ст.135 СК України, а саме за своїм прізвищем «Бадьора», вказавши при цьому імя дитини «Софія» та по-батькові «Володимирівна». Просить встановити батьківство [PERSON] щодо малолітньої [PERSON], [INFO] та зобовязати Рокитнянський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Київській області внести зміни до актового запису про народження [PERSON], вказавши батьком дитини [PERSON] та внести зміни по-батькові дитини з «Володимирівна» на «Миколаївна». У судовому засіданні позивач позов підтримала за викладених у ньому обставин і підстав та просила задовольнити. Заперечила щодо бажання відповідача змінити прізвище дитини на його. Відповідач початково позов не визнав, посилаючись на відсутність доказів його батьківства, але після отримання судом висновку судово-медичної генетичної експертизи, яка була призначена за клопотанням позивача, позов визнав і не заперечував проти його задоволення. На разі, визнав обставини його зустрічей з позивачем у зазначений нею період часу, її вагітність після та факт народження нею 17.07.2007 року дочки. Також висловив бажання щоб прізвище дитини було змінено на його. Заслухавши у судовому засіданні сторін спору та дослідивши отримані у справі письмові докази, суд вважає, що заява підлягає до задоволення, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що сторони спору зустрічалися в період з березня 2005 року по грудень 2006 року та мали інтимні стосунки, маючи намір укласти шлюб. Шлюб між ним укладеним не був, проте позивач завагітніла і 17.07.2007 року народила дочку. Відповідач відмовився визнавати дитину та подавати в органи РАЦС заяву про реєстрацію батьківства дитини, а тому позивач змушена була зареєструвати дитину у відповідності до ст.135 СК України, а саме за своїм прізвищем «Бадьора», вказавши при цьому імя дитини «Софія» та по-батькові «Володимирівна». Батьком дитини являється відповідач. Разом з тим, до звернення позивача до суду своє батьківство не визнає, участі в утриманні малолітньої [PERSON] не приймає. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Аналогічні положення містяться у 15 та 16 статтях ЦК України, за якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Як вбачається, спір стосується права дитини на батьківство та обовязку її утримання батьком. Будучи малолітньою, а відтак обмеженою у своїх цивільних правах та обовязках, малолітня [PERSON] не взмозі самостійно звернутися за захистом свого права до суду, а тому представництво її інтересів за законом здійснює її мати [PERSON], що узгоджується із положеннями ст. 242 ЦК України та положеннями ч. 3 ст. 128 СК України. За вимогами ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.\~ Відповідно до положень статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказів. Відповідно до статті 60 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов»язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині подання ними доказів та заяви клопотань. З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу на підставі тих доказів, які є у матеріалах справи і вважає, що їх достатньо для розгляду спору по суті, зважаючи, що доказуванню підлягають обставини, \~які мають значення \~для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які \~\~беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлено, що правовідносини, які виникли між сторонами спору, стосуються встановлення батьківства та обовязку батька утримувати дитину і регулюються положеннями ст.ст. 128, 181 СК України. Так, відповідно до положень ст.128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статею 126 \~\~цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. При цьому законодавець визначає, що підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України і позов приймається судом , якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до\~ частини першої статті 135 цього Кодексу. Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них. Як встановлено у судовому засіданні, запис про батька малолітньої [PERSON] у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до\~ частини першої ст. 135 СК України, а тому даний позов підлягає вирішенню судом по суті. Відповідно до висновку судово-медичної генетичної експертизи № 455 від 27.01.2017 року біологічне батьківство [PERSON] відносно [PERSON] практично доведено. Оцінючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні кожного отриманого у справі доказу зокрема та належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про доведеність обставини батьківства [PERSON], [INFO], щодо малолітньої [PERSON], [INFO]. Окрім того, з огляду на положення ст.ст. 180, 181 СК України суд вважає обгрунтованою і вимогу позивача про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини у визначеному нею розмірі. Суд при винесенні рішення у справі також керується положеннями частин першої та другої статті 3 Конвенції про права дитини в тім, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини , що Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Таким чином, з огляду на встановленні обставини спору та названі правові підстави, а також зважаючи на визнання відповідачем позову, яке приймається судом, оскільки не порушує прав та інтересів інших осіб, позов підлягає задоволенню. З огляду на положення п. 21 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року № 52/5 в тім, що за відсутності згоди дитині присвоюється прізвище на підставі рішення органу опіки та піклування або суду, та висловлене у судовому засіданні побажання відповідача про зміну прізвища дитини на його прізвище, вбачається спір. На разі, зважаючи на диспозитивність цивільного судочинства (суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі), обставину заперечення позивача щодо такого прохання відповідача та відсутність такої заявленої зустрічної вимоги відповідача, суд вирішує позов лише в межах заявлених позовних вимог позивача. Понесені позивачем у справі судові витрати складаються із витрат по оплаті судового збору в розмірі 551-20 грн. та витрат, повязаних з розглядом справи, а саме витрат по оплаті\~ проведеної у справі судової експертизи в сумі 6620.70 грн., що в загальній сумі становить 7171.91 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у відповідності до положень ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved