Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-02 00:00:00

звернувся до суду ПАТ «Фольксбанк» після зміни назви ПАТ «ВіЕс Банк» з вказаним позовом, посилаючись на те, що 13.11.2008 року між ПАТ «Фольксбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № KF53684, за умовами якого позивачем було надано [PERSON] кредит в розмірі 45 5 000,00 грн. з кінцевим строком погашення не пізніше 13.11.2019 року зі сплатою 23% річних за користування коштами. [PERSON] своїх договірних зобов'язань не виконав, а саме заборгував банку кошти на загальну суму 507 943,68 грн. З метою забезпечення виконання зобов'язань за згаданим кредитним договором між позивачем та відповідачами 13.11.2008 року укладено договір іпотеки, згідно з яким відповідачі (іпотекодавці) передали в заставу позивачу (іпотекодержателю) нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS], загальною площею 41.8 кв.м, що належить їм на підставі свідоцтва про право приватної власності на квартиру. У зв'язку з невиконанням [PERSON] зобов'язань за кредитним договором, у відповідності до положень іпотечного договору у позивача виникло право звернення стягнення на предмет іпотеки. На підставі наведеного позивач просив суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 13.11.2008 року № KF53684 звернути стягнення на квартиру [ADDRESS] шляхом продажу предмету іпотеки ПАТ «Фольксбанк» від свого імені будь-якій особі покупцю згідно договору купівлі-продажу за ціною визначеною експертом оцінювачем, а кошти одержавні від продажу скерувати на погашення заборгованості відповідачів в сумі 507 943,68 грн.; виселити відповідачів та інших осіб із спірної квартири; стягнути з відповідачів судовий збір. В подальшому позивач ПАТ «ВіЕс Банк» позовні вимоги уточнив, просить звернути стягнення на квартиру [ADDRESS] шляхом продажу майна від свого імені будь якій особі покупцю згідно договору купівлі-продажу за ціною визначеною експертом оцінювачем, а кошти одержавні від продажу скерувати на погашення заборгованості відповідачів в сумі 802 866,90 грн.; виселити відповідачів із спірної квартири; закріпити за ПАТ «ВіЕс Банк» право управителя квартирою [ADDRESS]; стягнути судовий збір. Представник позивача в судовому засіданні позов з уточненими вимогами підтримав повністю, дав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Відповідач [PERSON] та його представник проти задоволення позову заперечили. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяв про можливість розгляду справи за їх відсутності від відповідачів не надходило. Представник третьої особи в судовому засіданні у вирішенні спору покладається на розсуд суду. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, з'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову, виходячи з наступного. 13.11.2008 року між ПАТ «Фольксбанк», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕс Банк», тата [PERSON] було укладено кредитний договір № KF53684, за умовами якого позивачем було надано [PERSON] кредит в розмірі 45 5 000,00 грн. з кінцевим строком погашення не пізніше 13.11.2019 року зі сплатою 23% річних за користування коштами, а позичальник зобов'язувався повертати кредит та сплачувати проценти в порядку, визначеному договором. Позивачем умови укладеного кредитного договору виконано та видано [PERSON]кредитні кошти, що стверджується заявою на видачу готівки № 1673-16 від 13.11.2008 року. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] умови кредитного договору та взяті на себе за ним зобов'язання не виконує та, згідно з розрахунком позивача, заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором станом на 20.07.2012 року становить 507 943,68 грн. Станом на 08.04.2014 року заборгованість відповідача перед банком становить 802 866,90 грн. Даний розрахунок складений у відповідності до умов кредитного договору, відповідачами не спростовано, а відтак такий приймається судом до уваги. Відповідно до ст.ст. 546, 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, яка, в свою чергу, є одним із видів забезпечення виконання зобов'язання. Так, у ст. 1 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом. З метою забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором, між позивачем ПАТ «Фольксбанк», правонаступником якого є позивач, та відповідачами [PERSON], [PERSON], [PERSON] 13.11.2008 року укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 4552. Відповідно до умов іпотечного договору відповідачі (іпотекодавці) з метою повного та своєчасного виконання основного зобов'язання за наведеним вище кредитним договором передали в іпотеку банку (іпотекодержателю) нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS], загальною площею 41.8 кв.м (предмет іпотеки), що належить їм на підставі свідоцтва про право приватної власності на нерухоме майно від № Г-15839 від 06.05.1997 року. Згідно із ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Також, ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Разом з тим, 07.06.2014 року набрав чинності Закон України від 03.06.2014 року № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», відповідно до ст. 1 якого протягом його дії: не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі ст. 4 Закону України від 2 жовтня 1992 року «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що в позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Пункт 4 названого вище закону визначає, що протягом дії цього Закону інші Закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Таким чином, беручи до уваги положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та враховуючи, що в спірній квартирі площею 41.8 кв.м. проживають відповідачі, спірна квартира перебуває в іпотеці для забезпечення належного виконання умов споживчого кредиту, такий надано в іноземній валюті, а тому суд приходить до висновку про неможливість звернення стягнення на спірну квартиру під час дії мораторію на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення споживчих кредитів в іноземній валюті. Підстав, які б виключали можливість застосування норм Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» до правовідносин, що виникли між позивачем та відповідачами, в судовому засіданні не встановлено. Зокрема, всупереч вимогам ст.ст. 10, 60 ЦПК України з наданням доказів у відповідності до ст.ст. 57-59 ЦПК України представником позивача не було представлено суду жодних доводів чи заперечень, які б виключали можливість застосування цього Закону до спірних правовідносин. Враховуючи вищевикладене, а також приписи ст. 16 ЦК України, згідно з якою суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку відсутні підстави для захисту прав позивача шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення відповідачів з квартири у зв'язку з введенням мораторію на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення споживчих кредитів в іноземній валюті, а тому на даний час ця обставина унеможливлює задоволення позовних вимог ПАТ «ВіЕс Банк». За наведених обставин суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню та в такому слід відмовити. Крім цього, на думку суду, позивач не позбавлений права при зміні обставин, а саме скасування мораторію, повторно звернутися до суду з аналогічним позовом. Також, згідно із ст. 88 ЦПК України позивачеві не підлягають до присудження понесені ним судові витрати при подачі позову до суду через відмову судом у задоволенні позовних вимог. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed