Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-02 00:00:00

Звернувшись в грудні 2013 року до суду з позовними вимогами, позивач просив зобов'язати [PERSON] усунути перешкоди в користуванні його земельною ділянкою, яка розташована за адресою [ADDRESS], а саме: зруйнувати фундамент під огорожу та прибрати забетоновані армовані залізні штирі, які знаходяться на землі загального користування Малинської міської ради та загороджують проїзд довжиною 7 метрів до його земельної ділянки, та стягнути на свою користь 3000 грн. на відшкодування моральної шкоди. В судовому засіданні [PERSON] підтримав заявлені вимоги, пояснивши, що на підставі Державного акту на право власності ЯД №154703 від 04.06.2008 року йому належить на праві власності земельна ділянка, площею 0,1 га по [ADDRESS] з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування жилого будинку та господарських приміщень. Заїзд на його земельну ділянку здійснюється через ділянку загального користування шириною 7 м., що межує з приватизованою земельною ділянкою відповідача, яка з 2012 року загородила проїзд бетонним фундаментом, тим самим унеможливлюючи доступ до ділянки. Намагання позасудового врегулювання спору не дали результатів, а тому він вимушений звернутися за захистом своїх порушених прав до суду. Відповідач та її представник [PERSON] позов не визнали, показали, що після придбання в 2007 році незавершеного будівництвом житлового будинку [ADDRESS] розпочали займатись приватизацією земельною ділянкою під будинком. Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку від 20.08.2008 року площа їх земельної ділянки 0,0881 га, хоча фактично вони користуються площею 0,0777 га. Зважаючи на те, що земельна ділянка з півночі межує з землями загального користування, з метою приведення у відповідність площі, визначеної в Державному акті, вони за рахунок цих земель намагались привести у відповідність нормативно закріплену за ними площу земельної ділянки. При цьому, порушень прав позивача на свою земельну ділянку не допустила, оскільки користування землею відбувається в межах встановлених Державним актом. Вислухавши сторони, дослідивши письмові докази, технічну документацію із землеустрою земельних ділянок [ADDRESS] та [ADDRESS], суд приходить до висновку про те,що поданий позов підлягає частковому задоволенню через наступне: Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд вирішує спір на засадах змагальності та диспозитивності, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до Земельного кодексу України в редакції Закону від 25 жовтня 2001 року, який діє на час вирішення спору, землекористування землями громадської та житлової забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотримання будівельних норм та правил, регіональних та місцевих правил забудови. Право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цих прав та посвідчується державним актом. Для будівництва та обслуговування жилих будинків громадянам України за рішенням органів місцевого самоврядування можуть передаватись у власність земельні ділянки у розмірах, визначених Кодексом із земель комунальної власності. Рішенням Малинської міської ради Житомирської області від 10 вересня 2007 року [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку з цільовим призначенням для обслуговування будинку та господарських приміщень площею 0,1000 га, яка розташована в [ADDRESS], і на підставі цього рішення 04 червня 2008 року йому видано державний акт на право власності на земельну ділянку. Рішенням Малинської міської ради від 10 вересня 2007 року [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку з цільовим призначенням для обслуговування будинку та господарських приміщень площею 0,0881 га, яка розташована в [ADDRESS], і на підставі цього рішення 20 серпня 2008 року їй видано державний акт на право приватної власності на земельну ділянку. Згідно планів земельної ділянки та схеми розмежування землеволодінь вбачається, що під'їзд до земельної ділянки [ADDRESS] здійснюється за рахунок земель загального користування, що межують з земельною ділянкою [PERSON] При цьому, встановлено, та не заперечувалось стороною відповідача в судовому засіданні, що відповідач встановила стовпчики для огорожі на проході загального користування, тим самим створює перешкоди у під'їзді до земельної ділянки [PERSON] Як вбачається з протоколу №18 засідання комісії з розгляду земельних спорів та питань у галузі земельних відносин на території м. Малина від 07.11.2013 року підтверджено факт самозахвату земельної ділянки (під'їзду) до будинку позивача шляхом встановлення огорожі. Згідно висновку судової земельно-технічної експертизи № 242/14 від 03.07.2014 року межі проїзду (заїзду) з вул. Польової в натурі не відповідають межам зазначеним в державному акті [PERSON] (7,00м.), в той час як ширина складає 5,91 м. Даний проїзд необхідний для того, щоб [PERSON] мав можливість проїхати до земельної ділянки, яка перебуває у його власності та надана для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель. [PERSON] дійсно перешкоджає у користуванні земельною ділянкою, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. На в'їзді (з вул. Польової) в проїзд виявлено наявність залишків деформованого фундаменту з якого стирчить металева арматура, що є перешкодою в його користуванні. Відповідно до ст.ст. 319, 391 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків. Статтею 13 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» передбачено, що до об'єктів благоустрою належать, зокрема,території загального користування. У відповідності до вимог ст. ст. 16, 17 даного Закону громадяни повинні дотримуватися правил благоустрою та не порушувати права та законні інтереси інших суб'єктів благоустрою. Земельна ділянка, на якій встановила огорожу [PERSON] відноситься до земель загального користування (комунальної власності) та використовується [PERSON] як проїзд до свого домоволодіння. Положення огорожі, встановленої відповідачем повністю перекриває можливість заїзду позивачем до своєї садиби, та який створює для нього єдиний можливий шлях доступу до належної йому земельної ділянки та будинковолодіння. Своїми діями по вигородженню частини проїзду загального користування [PERSON] створює перешкоди позивачу в користуванні проїздом загального користування, чим порушує його права щодо користування його власністю, які підлягають судовому захисту. Незважаючи на невідповідність закріплених за [PERSON] площі земельної ділянки фактичному її користуванні, відповідач не має право самовільно займати суміжну ділянку, вказана земельна ділянка не перейшла в її особисте користування в установленому законом порядку. Усне погодження представників міської ради (зі слів представника відповідача) на розширення території домоволодіння [ADDRESS] за рахунок земель загального користування не може вважатись як підстава для самозахвату землі. Таким чином, задоволенню підлягає вимога [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та вчинення відповідачем дій по поверненню до первісного стану, який існував до порушення його прав. В частині стягнення моральної шкоди, всупереч вимогам ст.60 ЦПК України, згідно якої кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, позивач не надав жодного доказу, який би підтверджував факт завдання йому моральної шкоди. Суд визнає що порушення відповідачем правил добросусідства не викликано протиправністю вчинених саме відносно [PERSON] та його майна дій. Відповідно до ст.ст. 23, 1167 ЦК України, моральна шкода підлягає стягненню у випадках, передбачених законом. Стягнення моральної шкоди за вимоги позивача про усунення перешкод в користуванні власністю законом не передбачено, тому в цій частині позову слід відмовити. Відповідно до вимог статті 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: partial