Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-03 00:00:00

Звертаючись до суду, позивач в обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що фізична особа підприємець [PERSON] набув право власності на приміщення [ADDRESS] Це підтверджується Технічним паспортом від 14.11.2007 року, і Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 29.11.2007 року. Вказаний об'єкт підключений, як і весь будинок, до мереж централізованого теплопостачання міста. Відповідно до даних з Єдиного державного реєстру 17.03.15 року, відповідачем було офіційно припинено свою підприємницьку діяльність, тож він втратив статус суб'єкту господарювання. Згідно п. 1 ст. 52 ЦК України «Фізична особа - підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.». Відповідно до ст. 24 Закону України «Про теплопостачання», основним обов'язком споживача теплової енергії є своєчасне укладання договору з постачальною організацією на постачання теплової енергії. Відповідно до ст. 275 ГК України відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається. Статтею 1 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач теплової енергії - це фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору. Отже, набувши право власності на приміщення до якого подавалася теплова енергія, Відповідач був зобов'язаний укласти з КП ДМР «Дніпродзержинськтепломережа» відповідний договір на теплопостачання і своєчасно та в повному обсязі проводити розрахунки. 09.03.11 року, відповідачу було винесено Припис про необхідність укладання договору на теплопостачання з нашим підприємством. КП ДМР «Дніпродзержинськтепломережа» був складений і підписаний відповідний договір на теплопостачання № 516т від 01.04.15 року, який у двох примірниках, підписаних і скріплених печаткою з їхнього боку, було направлено відповідачеві листом № 00.09.0451/1 від 28.04.15р. Проте незважаючи на вищенаведене Відповідач до сих пір не підписав і не повернув їм договір на відпуск теплової енергії, чим, на їхню думку, він порушує норми чинного законодавства оскільки отримує послуги з теплопостачання не уклавши відповідного договору. Направлений Відповідачеві проект договору на відпуск теплової енергії № 516т, повністю відповідає всім нормам законодавства і не суперечить законодавству про захист економічної конкуренції. Відтак відповідач, продовжуючи споживати теплову енергію і відмовляючись укладати договір з КП ДМР «Дніпродзержинськтепломережа», порушує норми законодавства і веде право, яке підлягає захисту шляхом визнання договору на відпуск теплової енергії укладеним. На підставі викладеного позивач просив визнати укладеним, на умовах запропонованих КП ДМР «Дніпродзержинськтепломережа», договір на відпуск теплової енергії № 516т від 01.04.2015 року, та стягнути з відповідача на користь КП ДМР «Дніпродзержинськтепломережа» судові витрати. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з'явився, просив розглянути справу без його участі, на позові наполягав у повному обсязі, не заперечував проти розгляду справи у заочному порядку. Відповідач у судовому засіданні був відсутній. Про час і місце судового засідання повідомлений належним чином - у відповідності до вимог ст. 74, 76 ЦПК України, судовою повісткою. Повістку було направлено відповідачу відповідно до вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України за зареєстрованим його місцем проживання. Відповідач заяви про розгляд справи за його відсутністю не надав, причини неявки до суду не повідомив. Відповідно до ст. 224 ЦПК судом прийнято рішення про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Представник позивач проти заочного розгляду справи не заперечував. Враховуючи вищенаведене і прийняття суддею ухвали про заочний розгляд справи, справа підлягає розгляду в порядку ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи на підставі доказів, наданих сторонами. В судовому засіданні досліджені всі докази, надані сторонами. Клопотання про витребування і дослідження інших доказів до суду не надходило. Суд постановляє рішення на підставі доказів, наданих сторонами і досліджених під час судового засідання. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана, довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач не надав заперечень за позовом, тому обставини, на які посилається позивач за текстом позовної заяви суд вважає доведеними. Дослідивши наявні у справі письмові докази та оцінивши їх в сукупності суд приходить до наступних висновків. У судовому засіданні встановлено, що фізична особа підприємець [PERSON] набув право власності на приміщення [ADDRESS] Це підтверджується Технічним паспортом від 14.11.2007 року (ар.с.14-15), і Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 29.11.2007 року (ар.с.18). Вказаний об'єкт підключений, як і весь будинок, до мереж централізованого теплопостачання міста. Відповідно до даних з Єдиного державного реєстру 17.03.15 року (ар.с.12), відповідачем було офіційно припинено свою підприємницьку діяльність, тож він втратив статус суб'єкту господарювання. Згідно п. 1 ст. 52 ЦК України «Фізична особа - підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.». Відповідно до ст. 24 Закону України «Про теплопостачання», основним обов'язком споживача теплової енергії є своєчасне укладання договору з постачальною організацією на постачання теплової енергії. Відповідно до ст. 275 ГК України відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається. Статтею 1 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач теплової енергії - це фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору. Отже, набувши право власності на приміщення до якого подавалася теплова енергія, Відповідач був зобов'язаний укласти з КП ДМР «Дніпродзержинськтепломережа» відповідний договір на теплопостачання і своєчасно та в повному обсязі проводити розрахунки. 09.03.11 року, відповідачу було винесено Припис про необхідність укладання договору на теплопостачання з нашим підприємством (ар.с.10). КП ДМР «Дніпродзержинськтепломережа» був складений і підписаний відповідний договір на теплопостачання № 516т від 01.04.15 року (ар.с.6), який у двох примірниках, підписаних і скріплених печаткою з їхнього боку, було направлено відповідачеві листом № 00.09.0451/1 від 28.04.15р. Проте незважаючи на вищенаведене Відповідач до сих пір не підписав і не повернув позивачу договір на відпуск теплової енергії, чим, на думку позивача, він порушує норми чинного законодавства оскільки отримує послуги з теплопостачання не уклавши відповідного договору. Направлений Відповідачеві проект договору на відпуск теплової енергії № 516т, повністю відповідає всім нормам законодавства і не суперечить законодавству про захист економічної конкуренції, що підтверджується Роз'ясненням Дніпропетровського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 27.07.09 року, № 1459/44/04-09. Відтак відповідач, продовжуючи споживати теплову енергію і відмовляючись укладати договір з КП ДМР «Дніпродзержинськтепломережа», порушує норми законодавства і веде право, яке підлягає захисту шляхом визнання договору на відпуск теплової енергії укладеним. Відповідно п.14 Постанови Пленуму Вищий спеціалізований суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №3 від 01.03.13р., «Оскільки у разі припинення діяльності фізичної особи як суб'єкта господарювання відповідно до пункту 6 частини першої статті 80 ГПК провадження у господарській справі припиняється, то з часу державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця в порядку, встановленому Законом України від 15 травня 2003 року № 755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців», спори за участю такої фізичної особи-підприємця, у тому числі пов'язані з підприємницькою діяльністю, що здійснювалася ним раніше, належить розглядати в порядку цивільного судочинства, за винятком випадків, коли провадження у відповідних справах було порушено у господарському суді до настання таких обставин, оскільки за загальним правилом громадянин-підприємець відповідає за своїми зобов'язаннями належним йому майном і після припинення своєї підприємницької діяльності». За визначенням ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»: виконавець - суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору; виробник - суб'єкт господарювання, який виробляє або створює житлово-комунальні послуги; споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. П. 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач комунальних послуг, до яких відноситься теплопостачання, зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Відповідно до п. 4 Постанови Кабінету Міністрів від 3 жовтня 2007 р. N 1198 «Користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі - продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією (далі - договір), крім підприємств, що виробляють та використовують теплову енергію для цілей власного виробництва. Договори укладаються відповідно до типових договорів. Форми типових договорів затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання.». Згідно п. 1 ст. 627 ЦК України «Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості». Отже, Частиною другою статті 642 Цивільного кодексу України, встановлено, що якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору, яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Відповідно висновків Верховного суду України від 01.03.13 року, «укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч. 3 ст. 6, ст. ст. 627, 630 ЦК України та ст. ст. 19, 20 зазначеного Закону». У разі такої відмови відповідно до положень ст. ст. 3, 6, 12 - 15, 20, 630, 640, 642, 643 ЦК України виконавець послуг вправі звернутись до суду за захистом свого права, яке підлягає захисту на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом, що містить відповідний обов'язок.» Вказане також зазначається у постанові Верховного Суду України від 10 жовтня 2012 р. № 6-110цс12. Заперечень проти позову відповідачем не надано, тому оскільки відповідачем жодна з обставин, зазначених за текстом позовної заяви не оспорюється, їх наявність слід вважати доведеною. Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved