Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-10 00:00:00

Звернувшись до суду з цим позовом, позивач [PERSON] зазначила, що за час перебування у шлюбних відносинах з [PERSON] ними була придбана квартира [ADDRESS] , ринкова вартість котрої на час подачі позову до суду становить 627\~500 гривень. Договір купівлі - продажу цієї квартири посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу 14.01.2004 року і оформлений на ім`я відповідача. Тому позивач, посилаючись на норми діючого законодавства, що регулює право спільної сумісної власності подружжя, просила визнати вказану квартиру спільним сумісним майном подружжя і визнати за нею в порядку поділу майна право власності на 1/2 частину цієї квартири. Представник позивача, адвокат Мисечко К.О., в судовому засіданні позовні вимоги підтримала і просила їх задовольнити. Відповідач і його представник, адвокат Лунін Н.П., позовні вимоги [PERSON] не визнали. Заперечуючи проти позову, відповідач зазначив, що 04.10.2003 року між ним, [PERSON] , і позивачем був зареєстрований шлюб. На той час він мав у власності однокімнатну квартиру [ADDRESS] , яка належала йому на підставі свідоцтва про право на спадщину від 13.08.2003 року. З метою покращення житлових умов, вони з позивачем вирішили продати його квартиру і купити двокімнатну. 01.11.2003 року він продав вказану квартиру за 43\~000 гривень. Спірну квартиру вони придбали 14.01.2004 року за 47\~800 гривень за грошові кошти, які в нього були від продажу його особистої квартири 43\~000 грн. і 4800 грн. вони з позивачем додали з грошових коштів, які їм подарували на весілля. Тому відповідач заперечував проти визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частину спірної квартири в порядку поділу спільно нажитого майна подружжя. Посилаючись на ті ж самі обставини, відповідач, звернувшись до суду з зустрічним позовом, просив суд визнати грошові кошти в сумі 43\~000 гривень від продажу квартири [ADDRESS] його особистою власністю та визнати за ним право власності на 3/4 частини спірної квартири в порядку поділу майна подружжя. Представник відповідача не визнала зустрічний позов [PERSON] , посилаючись на недоведеність останнім продажу квартири, яка належала йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, за 43\~000 грн., оскільки у договорі купівлі - продажу цієї квартири зазначено, що квартира продана за 12 500 грн. Також представник позивача зазначила, що спірна квартира була придбана сторонами за спільні кошти сторін, оскільки мати позивача, [PERSON] , продала свою власну квартиру по [ADDRESS] і надала грошові кошти [PERSON] , яка додала їх для купівлі спірної квартири. З`ясувавши всі обставини справи і перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] і про задоволення зустрічного позову [PERSON] з таких підстав. Під час розгляду справи встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 04.10.2003 року, який розірваний рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12.10.2017 року (а.с. 3). 14.01.2004 року на ім`я [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського нотаріального округу Дубовенко В.О., за 47\~800 грн. була придбана квартира [ADDRESS] (а.с.7). Судом також встановлено, що відповідачеві на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13.08.2003 року належала квартира [ADDRESS] , яку останній продав 01.11.2003 року за 43\~000 грн. (а.с. 46-49). Реальна сума, за яку була продана дана квартира підтверджується розпискою, виданою [PERSON] на ім`я [PERSON] , який здійснював продаж квартири на підставі довіреності (а.с. 51), а також показами свідка [PERSON] , який пояснив, що він є керівником [PERSON] і що останній у 2003 році передав йому на зберігання до сейфу 8000 доларів (що на той час за курсом відповідало 43\~000 грн.) від продажу квартири і забрав їх перед купівлею іншої квартири. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Аналогічні положення закріпленні в ч.3 ст. 368 ЦК України. Відповідно до частини 1 статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до змісту частини 1 статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Відповідні роз`яснення відносно складу майна, що підлягає поділу між подружжям, надано в пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року. Зокрема зазначено, що До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню. Встановивши, що квартира [ADDRESS] , яка належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13.08.2003 року, була відчужена останнім 01.11.2003 року, грошові кошти від продажу цієї квартири в розмірі 43\~000 грн. можуть бути визнані особистою власністю відповідача. Суд критично ставиться до заперечень представника позивача щодо дійсної вартості проданої відповідачем квартири, оскільки вони спростовуються показами свідка [PERSON] , розпискою, копія якої знаходиться в матеріалах справи на а.с.51, і вважає доведеним, що дана квартира була продана [PERSON] за 43\~000 грн. Вирішуючи питання\~про поділ\~квартири [ADDRESS] ,\~що була\~придбана за\~час перебування\~у шлюбі\~сторонами,\~суд виходить\~з того,\~що під\~час розгляду\~справи було\~доведено,\~що дана\~квартира була\~придбана за\~грошові кошти\~від продажу\~квартири [ADDRESS] , і за кошти, подаровані подружжю на весілля, всього за 47\~800 грн. З урахуванням зазначеного, суд вважає можливим визнати за позивачем і відповідачем в порядку поділу спільно нажитого майна подружжя право власності на 1/4 частину і 3/4 частини цієї квартири відповідно, задовольнивши вимоги позивача частково, а зустрічний позов [PERSON] - в повному обсязі. Відповідно до положень статей 12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків , встановлених цим Кодексом. Звернувшись до суду з позовними вимогами про визнання права власності на 1/2 частину спірної квартири і з вимогами про визнання спірної квартири спільним сумісним майном подружжя, позивачем не доведено, що дана квартира цілком придбана за спільні кошти подружжя, оскільки судом встановлено, що відповідач продав свою квартиру 01.11.2003 року за 43\~000 гри., а вже потім, 14.01.2004 року, була придбана спірна квартира за 43\~000 грн. Суд не приймає до уваги покази допитаної в якості свідка [PERSON] , яка є матір`ю позивача, і пояснила, що вона продала свою квартиру по [ADDRESS] за 8\~500 доларів і додала гроші до покупки спірної квартири, оскільки, як пояснила свідок, вона придбала будинок в смт. Кіровське Дніпровського району Дніпропетровської області. Крім того, належних доказів з цього приводу позивачем не надано. Копію заяви від сусідів в смт. Кіровське Дніпровського району про те, що [PERSON] продала будинок в смт. Кіровське за 3500 доларів, суд також не приймає до уваги, оскільки це не є належним і допустимим доказом в розумінні ст..ст.77,78 ЦПК України. Зазначене не спростовує висновок суду про часткове задоволення позовних вимог позивача і про задоволення зустрічного позову [PERSON] в повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст.. 141 ЦПК України, суд враховує, що ринкова вартість спірної квартири становить 627\~500 грн.; позивач при поданні позову сплатила судовий збір у розмірі 3137,00 грн., а оскільки суд задовольняє позовні вимоги позивача частково, відшкодуванню останній підлягає судовий збір у розмірі 1568,75 грн. (156875,00 грн. (вартість 1/4 частини квартири)* 1%); відповідачеві підлягає відшкодуванню сплачений ним судовий збір у розмірі 1852,65 грн. Оскільки суд частково задовольняє позовні вимоги позивача і повністю задовольняє зустрічний позов, а отже покладає судові витрати на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з позивача, на яку покладено більшу суму судових витрат, на користь відповідача підлягає стягненню різниця судового збору у розмірі 283,90 грн. (1852,65 1568,75). Враховуючи, що відповідач при поданні зустрічного позову мав сплатити судовий збір у розмірі 5136,25 грн. (470625 грн. (3/4 частини квартири) + 43\~000)* 1%, а сплатив 1852,65 грн.,з позивача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3283,60 грн.

Outcome: partial