Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-02 00:00:00

Зміст позовних вимог, пояснення сторін. 28 липня 2020 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить суд розірвати шлюб. В обґрунтування позову посилається на те, що 09 січня 2020 року уклала шлюб з відповідачем. Від подружніх стосунків дітей не мають. Позивач вказує, що шлюбні стосунків з чоловіком припинились, зникло взаєморозуміння і взаємоповага, стали частими сварки. З відповідачем спільного господарства не ведуть. Всі намагання сторін зберегти сім`єю, помиритися, не дали результатів, тому спільне життя стало не можливим. Вважає, що шлюб з відповідачем розпався остаточно і примирення неможливе. На даний час відповідач перебуває у місцях позбавлення волі. Сторони в судове засідання не з`явилися. Позивачка про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, поштове повідомлення отримала 17 серпня 2020 року, заяв про відкладення розгляду справи не надавала. Відповідач тримається під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор». Про час і місце розгляду справи повідомлявся в порядку частини 7 статті 130 ЦПК України шляхом направлення йому ухвали про відкриття провадження, позовної заяви з додатками до установи місця утримання. Відповідач відзив на позов та заяву про розгляд справи за його відсутності не подавав. В силу приписів статті 223 ЦПК України суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутністю учасників справи. Згідно частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Матеріалами справи встановлено, що 09 січня 2020 року Ізюмським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) зареєстровано шлюб між учасниками справи, актовий запис №03. Сторони припинили подружні відносини, спільне господарство не ведеться, зникло взаєморозуміння і взаємоповага, стали частими сварки. У відповідності до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги припинення сімейних стосунків та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Позивачка вказує суду, що сумісне подружнє життя не склалося, причиною розірвання шлюбу є те, що змінилось відношення один до одного, не знаходять взаєморозуміння, відсутня взаємоповага. Вважає, що подальше шлюбне життя та збереження шлюбу суперечить її інтересам. Норми права, що регулюють правовідносини під час розгляду справи. Відповідно до частини 2 статті 114 Сімейного кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно зі статтею 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (стаття 110 СК України). Оскільки позивачка та відповідач наполягають на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Таким чином, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, що має істотне значення. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог ( частина 1 статті 141 ЦПК України). Судові витрати, згідно статті 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, відповідно до задоволення позовних вимог.

Outcome: approved