Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-18 00:00:00

Звернувшись до суду з даним позовом, позивач зазначає, що 28 лютого 2012 року між ним і [PERSON] був укладений договір позики, згідно з яким він передав відповідачу у власність 48 000 грн., а відповідач зобов`язався повернути таку ж суму грошових коштів, що підтверджується власноручною розпискою відповідача. Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 14 березня 2018 року по справі № 202/6914/17 було стягнуто з [PERSON] на його користь заборгованість за договором позики від 28 лютого 2012 року в розмірі 91703,67 грн., з яких 48000 грн. сума боргу, 4055,67 грн. 3 проценти річних, 39648 грн. інфляційне збільшення. Вказаним рішенням стягнуто з відповідача три проценти річних та інфляційне збільшення станом на 21.08.2017 року. Проте таке рішення не виконано. У зв`язку з чим, посилаючись на положення частини 2 статті 625 ЦК України позивач просить стягнути з відповідача на його користь за період з 22.08.2017 року по 20.05.2019 року три проценти річних у розмірі 2509 грн. 15 коп. та інфляційне збільшення в розмірі 9312 грн., а всього 11821 грн. 15 коп. Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 30.05.2019 року було відкрито провадження по справі, яку призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявна його заява про розгляд справи в його відсутність, у якій проти винесення судом заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, повідомлявся про час і місце розгляду справи, причину неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав, у зв`язку з чим судом проведено заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з огляду на наступне: Судом встановлено, що 28 лютого 2012 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до якого позивач передав відповідачу у власність грошові кошти в розмірі 48000 грн., а відповідач зобов`язався повернути зазначену суму частинами по 1500 грн. щомісячно. Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 14 березня 2018 року по цивільній справі № 202/6914/17 було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за вказаним договором позики в розмірі 91703, 67 грн., з яких 48000 грн. сума боргу, 4055,67 грн. три проценти річних, 39648 грн. інфляційне збільшення станом на 21.08.2017 року. Відповідно до частини 1 статті 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з частиною 1 статті 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 2 статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Як зазначає позивачем у своєму позові, сума боргу за договором позики відповідачем не повернута. Доказів на спростування доводів позивача та виконання зобов`язань за договором позики відповідачем суду не надано. Враховуючи наведене, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача трьох процентів річних та інфляційного збільшення є обґрунтованими. Так, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача трьох процентів річних за період з 22.08.2017 року по 20.05.2019 року. Таким чином, розмір трьох процентів річних за вказаний період, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, складає 2509,15 грн. (48000 х 3% : 365 х 636:100). В свою чергу, інфляційне збільшення за період серпня 2017 року по квітень 2019 року включно (період наведений у розрахунку позивача) становить 9851,10 грн. (48 000 х 0,999 х 1,020 х 1,012 х 1,009 х 1,010 х 1,015 х 1,009 х 1,011 х 1,008 х 1,00 х 1,00 х 0,993 х 1,00 х 1,019 х 1,017 х 1,014 х 1,008 х 1,010 % х 1,015 х 1,009 х 1,010 - 48000). Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, позов [PERSON] необхідно задовольнити в межах заявлених позовних вимог, стягнувши з [PERSON] на його користь три проценти річних у розмірі 2509,15 грн. та інфляційне збільшення в розмірі 9312 грн. Крім того, при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено, з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 768 грн. 40 коп.

Outcome: approved