Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-13 00:00:00

Згідно позовних вимог позивач Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В позовній заяві позивач зазначив, що 26.01.2008 року з відповідачем було укладено кредитний договір у відповідності з умовами якого [PERSON] отримав грошові кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак позичальник взятих на себе зобов'язань належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 30.09.2016 року має заборгованість - 25425,47 грн., зокрема: 1200,30 грн. - заборгованість за кредитом; 18938,24 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3600 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. - штраф (фіксованан ціна); 1186,93 грн.(процентна складова). В добровільному порядку відповідач борг погасити відмовляється, що змусило позивача звернутися до суду за захистом своїх прав. Представник позивача публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» згідно поданої заяви позов підтримав, просить суд розглядати справу у його відсутності. Відповідач в судовому засіданні позов заперечив, суду пояснив, що позивачем не надано доказів отримання ним грошових коштів. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а спеціальна, про стягнення пені, неустойки, штрафу визначена в один рік. Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою відмови у позові. Просить в позові вдмовити. Суд, вислухавши відповідача, його представника, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступних підстав. 26.01.2008 року між закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір у відповідності з умовами якого [PERSON] отримав грошові кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Публічне Акціонерне Товариство Комерційний банк «ПриватБанк» є правонаступником прав та обов'язків Закритого Акціонерного Товариства Комерційний банк «ПриватБанк», у зв'язку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 року змінено найменування позивача з Закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» про що зазначено в п.1.1. Статуту ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с.16). 17.07.2009 року проведено державну реєстрацію вказаних змін (номер запису в ЄДРПОУ 12241050038006727). Як вбачається зі змісту заяви [PERSON] від 26.01.20108 року, відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із запропонованими ПриватБанком «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», складають між ним та банком кредитний договір, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 2000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії кредитної картки. Положеннями кредитного договору від 26.01.2008 року (п.6.5 Умов та правил надання банківських послуг) передбачено обов'язок держателя картки здійснювати погашення заборгованості по кредиту, відсоткам за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Згідно зі ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Таким чином, між сторонами укладено договір на умовах, запропонованих Банком, у відповідності до якого відповідач [PERSON] одержав кредит. Сторони також погодили, що клієнт дає згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт (п.3.3 Умов та правил надання банківських послуг). Заявою відповідача від 26.01.2008 року та пунктом 9.12 Умов і правил надання банківських послуг сторони погодили, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не поінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на такий же строк. Судом не встановлено, а відповідачем не надано жодних доказів, які б стверджували про припинення кредитного договору від 26.01.2008 року. Згідно з ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України). Судом встановлено, що банк виконав свої зобов'язання згідно з умовами договору та надав відповідачу кредитний ліміт на платіжну карту у розмірі 2000 грн. В ході розгляду справи відповідачем заявлено про застосування строку позовної давності в 1 рік для стягнення пені та неустойки. У відповідності до вимог ст.ст.525, 526, 530 Цивільного Кодексу України, зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його в строк, встановлений договором (ч.1 ст.612 ЦК України). У відповідності до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно з ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Також, відповідно до вимог ст.ст.256, 257, 259 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність встановлена законом може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Згідно ч.1 ст. 261 цього Кодексу перебіг строку позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або повинна була довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно з ч.3 ст.267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. З врахуванням умов договору (графіку погашення кредиту), якими встановлені окремі самостійні зобов'язання, що деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Аналогічні висновки містяться й у постанові судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України № 6-116цс13 від 06 листопада 2013 року. Так, відповідно, до ч.ч.1, 3 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. З розрахунку заборгованості вбачається, що останній платіж на погашення наявної заборгованості в розмірі 100 грн. відповідачем було внесено 14.02.2014 року. З позовом до суду банк звернувся 08.11.2016 року. Таким чином, внаслідок сплати відповідачем 14.02.2014 року частково заборгованості за кредитом, встановлений законом трирічний строк позовної давності було перервано. Разом з тим, суд прийшов до висновку, про необхідність застосування позовної давності до вимог банку про стягнення пені й штрафних санкцій(процентна складова), оскільки законом (п.1 ч.2 ст.258 ЦК України) передбачено спеціальну (річну) позовну давність за даними вимогами. Беручи до уваги умови укладеного між сторонами договору, з відповідача в користь позивача підлягає стягненню пеня й штрафні санкції в межах річного строку, що передував пред'явленню позову банком. Зокрема, з врахуванням наявного в матеріалах справи розрахунку, розмір нарахованої банком за рік, що передував пред'явленню позову, пені складатиме 1100 грн. Що стосується штрафних санкцій (а саме, процентної складової), то при розрахунку таких, що підлягають стягненню з відповідача в користь позивача, згідно вимоги п.8.6 Умов і правил надання банківських послуг (що є складовою укладеного між сторонами договору), згідно яких штраф (процентна складова) становить 5 % від суми заборгованості за кредитним лімітом з врахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій (пені), що в даному випадку складатиме: (1200,30 + 18938,24 + 1100 ) х 5 : 100% = 1061,93 грн., де: 1200,30 заборгованість за кредитом; 18938,24 грн. - заборгованість за процентами; 1100 грн. - нарахована комісія та пеня в межах передбаченого законом річного строку позовної давності. Що стосується фіксованої частини штрафу в розмірі 500 грн., то з врахуванням заяви відповідача про застосування позовної давності така стягненню не підлягає, оскільки, навіть беручи до уваги факт здійснення відповідачем останнього платежу на погашення заборгованості 14.02.2014 року, встановлений законом річний строк для стягнення даної частини штрафу завершився ще 14.02.2015 року, в той час як з позовом банк звернувся лише 08.11.2016 року. Отже, загальний розмір заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача в користь позивача складатиме: 1200,30 + 18938,24 + 1100 + 1061,93 = 22300,47 грн., де: 1200,30 грн. - заборгованість за кредитом; 18938,24 грн. - заборгованість за процентами; 1100 грн. - нарахована (в межах встановленого законом річного строку позовної давності) пеня та комісія; 1061,93 грн. - нарахований в межах встановленого законом річного строку позовної давності штраф (процентна складова). Таким чином, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.

Outcome: partial