Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-04 00:00:00

Згідно позову, що надійшов до суду 05.11.2013 року, та уточненням до нього від 23.04.2014 р. (а.с.87) позивач зазначив, що з жовтня 1999 року по жовтень 2012 року він проживав однією сім'єю без реєстрації шлюбу з відповідачкою, [PERSON]. Під час спільного проживання у нього та відповідачки народився син, [PERSON], [INFO]. Оскільки він та відповідачка не були зареєстровані як подружжя в органах реєстрації актів цивільного стану, відповідачка цим скористалася, і без нього зареєструвала сина [PERSON] у відділі реєстрації актів цивільного стану Вільногірського міського управління юстиції Дніпропетровської області, як дитину, у якої немає батька, при цьому надавши йому своє прізвище «[PERSON]». На його неодноразові вимоги, щодо подачі спільної заяви до органу РАЦС стосовно внесення в Книгу про народження відомостей про нього як батька [PERSON], відповідач відповідала категоричною відмовою, що примусило його звернутися до Вільногірського міського суду Дніпропетровської області з позовною заявою про визнання його батьком малолітнього, [PERSON]. Під час розгляду справи про визнання батьківства, відповідач заперечувала проти того, що він є біологічним батьком, [PERSON], при цьому двічі відповідач безпідставно ухилялася від проходження судової - генетичної експертизи яка була призначена за його клопотанням. 17.07.2013 року Вільногірським міським судом Дніпропетровської області було винесене рішення, згідно якого він був визнаний батьком, [PERSON], [INFO]. Оскільки зазначене судове рішення в апеляційному порядку не оскаржувалося, воно набрало законної сили 03.08.2013 року. 14.08.2013 року відділом реєстрації актів цивільного стану Вільногірського міського управління юстиції Дніпропетровської області був складений актовий запис № 240, і він був зазначений батьком [PERSON], який в цей час постійно проживає з відповідачкою. Оскільки відповідачка після встановлення його батьківства перешкоджала йому у спілкуванні з сином, [PERSON], він звернувся до третьої особи, департаменту соціально-гуманітарної політики Вільногірської міської ради з заявою про визначення режиму його спілкування з сином. Рішенням виконавчого комітету Вільногірської міської ради від 09.10.2013 року № 382/0/7-13 був встановлений наступний режим спілкування його з сином: два рази на тиждень у вільний від його роботи час, один раз у будній день, з 17.00 год. до 19.00 год., та один раз у вихідний день (суботу або неділю) з 10.00 год. до 20.00 год. за місцем його проживання, без присутності відповідачки за попереднім погодженням з відповідачкою. Однак, незважаючи на те, що зазначений у рішенні порядок його спілкування з дитиною порушував його права рівності з відповідачкою відносно спілкування з дитиною, відповідачка і цей порядок відмовляється виконувати, користуючись тим, що у рішенні визначене спілкування тільки за попередньою згодою відповідачки, вона йому згоду на спілкування з сином не надає, що змусило його звернутися до суду з цим позовом, щодо встановлення порядку спілкування його з дитиною, який би не порушував його права і реально міг би бути виконаний сторонами. Згідно ч. І ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно ст.154 СК Україну, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частиною 1 ст.150 СК України визначені головні напрями виховного процесу, який мав би зосереджуватися на основних суспільних цінностях, повазі до інших людей, любові до членів своєї сім'ї, родини. Брак любові у дитячі роки це духовний дисбаланс на усе життя. Згідно ст. 151 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Права батьків щодо виховання дитини розцінюються як засіб виконання ними своїх обов'язків щодо неї. Відповідно до ч.3 ст.9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Правило ч.2 ст.157 СК України додатково підкреслює обов'язок того з батьків, хто проживає окремо від дитини, брати участь у її вихованні, хоча збереження у нього цього обов'язку прямо випливає зі ст.141 СК України. Праву на спілкування з дитиною та участі у її вихованні того з батьків, хто проживає окремо від дитини, кореспондує обов'язок того, з ким проживає дитина, не чинити перешкод у здійсненні свого права. Відповідно до ч.2 ст. 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Згідно з ч.ч. 5, 6 ст.19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Орган опіки і піклування може визначити місце зустрічі батька з дитиною (за місцем проживання когось із них чи іншої особи), періодичність та тривалість їх. Висновок органу опіки і піклування має базуватися на достовірній інформації про усі фактичні обставини, які можуть мати істотне значення та ретельному їх з'ясуванні. Такий висновок є рекомендаційним, тому суд може постановити інше рішення, ніж пропонує орган опіки та піклування. У їхньому випадку висновок органу опіки та піклування щодо спілкування між ним та його сином [PERSON], тільки за попередньою згодою відповідачки, є дискримінаційним по відношенню до нього, оскільки відповідачка, приймаючи до уваги їхні з нею неприязні стосунки, ніколи не надасть йому попередню згоду на спілкування з їхнім сином, а тому рішення виконавчого комітету з питань опіки та піклування взагалі виконати не можливо, саме з «поважних» причин, відсутності згоди відповідачки на спілкування. Крім того, в рішенні виконавчого комітету Вільногірської міської ради від 09.10.2013 року № 382/0/7-13 взагалі не зазначений порядок його спілкування із сином під час літнього відпочинку з червня по серпень кожного року, хоча він матеріально спроможний відпочивати влітку з сином разом, і з метою, щоби оздоровити дитину, показати сину культуру країни, тобто з метою забезпечення належного виховання дитини, його всебічного розвитку і розширення кругозору, поглиблення знань, культурного відпочинку, бажаю кожне літо на протязі хоча би 14 діб подорожувати з сином до культурних міст України, виїжджати на відпочином на Азовське або Чорне море. Усе це відповідає інтересам дитини, однак без відповідного судового рішення, приймаючи до уваги позицію відповідачки, яка заперечує проти спілкування його з дитиною, це робити не можливо, що безпосередньо порушує інтереси його сина. За місцем роботи і проживання він характеризуюся позитивно, має добрий стан здоров'я, спиртними напоями або наркотичними засобами не зловживає і на обліку у психоневрологічному або наркологічному диспансері не перебуває, як не перебуваю на обліку у лікаря-нарколога та психіатра у Вільногірській центральній міській лікарні за місцем проживання. Він має стабільний заробіток, працюючі в ПАТ «Кримський Титан» філія «ВГМК» і отримуючи ще пенсію на пільгових умовах. Все це є підставою для усунення перешкод в спілкуванні його з дитиною, та встановлення наступного порядку його спілкування з сином, [PERSON]: три рази на тиждень у вільний від його роботи час, два рази у будній день, з 17.00 год. до 19.00 год.,за його вибором, та один раз у вихідний день (суботу або неділю) з 10.00 год. до 20.00 год. за його вибором, за місцем його проживання, без присутності відповідачки, за попереднім повідомленням відповідачки з його боку, також в період з червня по серпень кожного року забирати сина, [PERSON], на 14 діб підряд для спільного відпочинку, без присутності відповідачки, за попереднім повідомленням відповідачки з його боку. Згідно ч.І ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Доказами, що відповідач чине йому перешкоди у спілкуванні з сином, будуть показання представників служби у справах дітей, до яких зверталися як він так і відповідачка, і в їхній присутності їм порадили звернутися до суду щодо визначення остаточного порядку його спілкування із сином. Також доказом будуть показання свідка, [PERSON], яка є повнолітньою дочкою відповідачки, і була свідком, коли відповідачка перешкоджала його спілкуванню із сином.

Outcome: approved