Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

З матеріалів справи вбачається, що 16.01.2016 року в селі Чайки Києво-Святошинського району Київської області сталася дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участю автомобіля «Volkswagen Golf Variant», р.н. [NUMBER]., що належить [PERSON], та автомобіля Товариства з обмеженою відповідальністю «Універ 21 ЛТД» (ТОВ «Універ 21 ЛТД») «NISSAN TIANA», р.н. [NUMBER], під керуванням водія товариства [PERSON], в наслідок якої були пошкоджені вказані транспортні засоби. Постановою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25.01.2016р. винним в ДТП було визнано водія [PERSON] Відповідальність ТОВ «Універ 21 ЛТД», як володільця джерела підвищеної небезпеки, на час ДТП, була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» (ПрАТ«КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП») на підставі та умовах договору загальнообов'язкового страхування АЕ/6423761 від 03.01.2016р. Вказана ДТП була визнана «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» страховим випадком, і на підставі страхового акту №160000054328 від 25.02.2016р. потерпілому [PERSON] виплачене страхове відшкодування в сумі 49000 грн., що відповідає ліміту відшкодування матеріальної шкоди, визначеної договором, за відрахуванням франшизи в сумі 1000 грн. [PERSON] в березні 2016 року заявив позов до ТОВ «Універ 21 ЛТД», як володільця джерела підвищеної небезпеки, про стягнення майнової шкоди, що не була покрита страховим відшкодуванням, в сумі 259116,45 грн., витрат на проведення оцінки шкоди в сумі 1400 грн., та 1000 грн. на відшкодування моральної шкоди. В наступному позивач зменшив розмір відшкодування майнової шкоди до 245483,03 коп. Ухвалою суду до участі у справі в якості третіх осіб було залучено винного в ДТП [PERSON], та страховика ПрАТ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП». Позивач в судовому засіданні на вимогах позову наполягав. Представник позивача [PERSON] просила позов задовольнити, пославшись на доводи та підстави викладені в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] заперечив проти позову і пояснив, що за завдану позивачеві шкоду, має відповідати особа винна в ДТП, тобто [PERSON], а також заявив, що позов обґрунтовано неналежними та недопустимими доказами. [PERSON] не заперечував винність в ДТП, проте заявив, що розмір відшкодування матеріальної шкоди є явно завищеним, а моральної збитки безпідставні. Представник ПрАТ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» просив розглянути справу без його участі. Вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши докази та інші матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову за таких підстав. Так, відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Пленум ВСС України в п. 6 постанови від 01.03.2013р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», роз'яснив: «Особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК. На особу, яка перебувала в трудових відносинах на підставі трудового договору (контракту) і завдала шкоди життю чи здоров'ю у зв'язку з використанням транспортного засобу, що належить роботодавцю, відповідальність за завдання шкоди може бути покладена лише за умови, якщо буде доведено, що вона заволоділа транспортним засобом неправомірно (частини третя і четверта статті 1187 ЦК).» Відповідачем не заперечується і знаходить своє підтвердження доказами, що [PERSON] з вересня 2014 року працює в ТОВ «Універ 21 ЛТД» на посаді водія, і саме за ним закріплено автомобіль [NUMBER]. Докази, надані відповідачем, в обґрунтування доводів про те, що [PERSON] заволодів автомобілем незаконно, суд відхиляє, як неналежні, а тому визнає, що саме відповідач, за обставин справи, має відповідати за завдану позивачу майнову шкоду в повному обсязі. На це ж вказує і факт виплати позивачу страхового відшкодування. В обґрунтування розміру матеріального збитку позивач послався на документи про оплату витрат на ремонт пошкодженого автомобіля в ТОВ «Автомир» на загальну суму в 267672,16 грн. та на звіт дослідження спеціаліста-автотоварознавця від 07.06.2016р. №95/1, виконаний експертом ФОП [PERSON], за яким втрата товарної вартості автомобіля позивача після його відновлення становить 26810,87 грн. Доводи відповідача про неналежність цих доказів, на переконання суду, засновані на хибному тлумаченні вимог відповідного законодавства, а тому не приймаються судом. За цих же підстав, суд не приймає посилання відповідача про те, що витрати на компенсацію втрати товарної вартості має понести винна особа. Відповідно до статті 1194 ЦК, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Таким чином, на підставі вказаних норм закону з відповідача на користь позивача у відшкодування матеріальної шкоди підлягає стягненню 245483 грн. 03 коп. (267672,16 грн.+26810,87 грн.- 49000 грн. (страхове відшкодування)). Що ж стосується вимог позову про стягнення витрат на експертне дослідження в сумі 1400 грн., то вони не можуть бути задоволені, оскільки в обґрунтування розміру матеріальних збитків покладено і прийнято судом реальні витрати позивача на ремонт автомобіля, а не розмір збитків визначений експертом за цим дослідженням. Не підлягають задоволенню і вимоги позову про стягнення відшкодування моральної шкоди, як такі, що заявлені до неналежного відповідача. На думку суду такі вимоги позивачем можуть бути заявлені до особи винної в ДТП, за підстав, передбачених ст.ст. 23, 1167 ЦК України, оскільки на момент ДТП, як це встановлено в судовому засіданні, [PERSON] не виконував службове завдання. Інші доводи сторін та докази в їх обґрунтування не ставлять під сумнів висновки суду у справі. Отже, позов підлягає задоволенню частково. За такого рішення, понесені позивачем витрати, мають бути компенсовані йому відповідачем пропорційно задоволеної частки вимог відповідно і на підставі ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial