Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-31 00:00:00

Звертаючись до суду з позовною заявою позивач, в обґрунтування заявлених позовних вимог зазначила, що у відповідності до наказу по Комунальному закладу «Дубенська центральна районна лікарня» від 30.12.2011 року за №02-ос вона була прийнята на роботу шляхом переведення з Дубенської міської лікарні з 01.01.2012 року на посаду сестри медичної палатної дитячого відділення. Згідно наказу Комунального закладу ««Дубенська центральна районна лікарня» від 31.12.2018 року №97од КЗ «Дубенська центральна районна лікарня» реорганізовано у комунальне некомерційне підприємство ««Дубенська центральна районна лікарня» Дубенської районної ради Рівненської області з 21.12.2018 року. Наказом по КНП ««Дубенська центральна районна лікарня» від 28.12.2019 року за №141-од змінено назву юридичної особи КНП ««Дубенська центральна районна лікарня» Дубенської районної ради Рівненської області на Комунальне некомерційне підприємство «Дубенська міська лікарня» Дубенської міської ради. Станом на день подачі позову до суду вона продовжує працювати у Лікарні на посаді сестри медичної палати дитячого відділення. В період з 29 жовтня 2018 року по 23 листопада 2018 року включно вона перебувала у службовому відрядженні в м. Рівне, а саме проходила курси підвищення кваліфікації у Рівненському державному базовому медичному коледжі з навчальної дисципліни «Педіатрія», що підтверджується свідоцтвом про проходження підвищення кваліфікації молодших та фармацевтичних спеціалістів. При цьому позивачці до даного часу відповідач так і не виплатив кошти за відрядження в загальному розмірі 1659,95 гривень. Що стосується документального підтвердження її перебування у відрядженні, зазначає наступне. Щодо інформації про заборгованість відповідача перед позивачем за витрати на відрядження на думку останнього в лікарні відсутня заборгованість, позаяк були відсутні відповідні бюджетні призначення на компенсацію витрат на відрядження. Як вбачається зі звіту про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, на користь позивачки підлягали виплаті такі витрати на відрядження: добові за перший місяць навчання в сумі 1560 грн., витрати на проїзд до місця навчання та в зворотному напрямку на загальну суму 99,95 грн. Тобто всього на суму 1659,95 грн., які й просить стягнути з відповідача. Ухвалою суду від 01 червня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання за правилами прощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. В судове засідання позивачка та її представник не з`явилися Представник позивача адвокат Пащук Т.С. до суду подав заяву про розгляд справи у їх відсутності. Зазначив, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Відзиву на позовну заяву не подав. Згідно поданої заяви просить справу розглядати у його відсутності. Зазначив, що позовні вимоги визнає. Відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч. 4\~ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Відповідно до\~ст.11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно із\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом досліджені всі докази надані сторонами, клопотань про витребування та дослідження інших доказів не надходило. Дослідивши матеріали справи, докази по справі, суд дійшов до наступних висновків. Судом достовірно встановлено, що [PERSON] з 2012 року і по даний час працює в КНП «Дубенська міська лікарня» Дубенської міської ради на посаді сестри медичної палатної дитячого відділення (а.с.7-8). Позивачка дійсно знаходилася у відрядженні в м. Рівне в зв`язку із підвищенням кваліфікації молодших медичних спеціалістів в період з 29 жовтня 2018 року по 23 листопада 2018 року. Даний факт підтверджується свідоцтвом про проходження підвищення кваліфікації молодших медичних працівників та фармацевтичних спеціалістів, серія РВ № 02011545-2459-18 (а.с.9) Не оспорюється учасниками справи та достовірно підтверджується звітом про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт те, що понесені витрати на вказаний періоди відрядження [PERSON] становлять 1659,95 гривень (а.с.12). Ч. 1,2 ст. 121 КЗпП встановлено, що працівники мають право на відшкодування витрат та одержання інших компенсацій у зв`язку із службовим відрядженням. Працівникам, які направляються у відрядження, виплачуються: добові за час перебування у відрядженні, вартість проїзду до місця призначення і назад та витрати по найму жилого приміщення в порядку і розмірах, встановлених законодавством. Згідно п.п. 8-11 розділу І Інструкції на працівника, який перебуває у відрядженні, поширюється режим робочого часу того підприємства, до якого він відряджений. Замість днів відпочинку, не використаних за час відрядження, інші дні відпочинку після повернення з відрядження не надаються. Якщо працівник спеціально відряджений для роботи у вихідні або святкові й неробочі дні, то компенсація за роботу в ці дні виплачується відповідно до чинного законодавства. Якщо працівник відбуває у відрядження у вихідний день, то йому після повернення з відрядження в установленому порядку надається інший день відпочинку. Якщо наказом про відрядження передбачено повернення працівника з відрядження у вихідний день, то працівникові може надаватися інший день відпочинку відповідно до законодавства у сфері регулювання трудових відносин. Пунктом 15 розділу І Інструкції визначено, що окремим видом витрат, що не потребують спеціального документального підтвердження, є добові витрати (витрати на харчування та фінансування інших власних потреб фізичної особи, понесені у зв`язку з таким відрядженням). Суми добових витрат для працівників підприємств затверджені\~постановою Кабінету Міністрів України від 02.02.2011 № 98. Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 02.02.2011 року №98 «Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів «гранична норма лобових витрат для відряджень у межах України встановлена в розмірі 60 грн». Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 28.06.1997 року №695 «Про гарантії і компенсації для працівників, які направляються для підвищення кваліфікації, підготовки, перепідготовки, навчання інших професій з відривом від виробництва» для працівників, які направляються для підвищення кваліфікації, підготовки, перепідготовки і навчання інших професій з відривом від виробництва, такі мінімальні державні гарантії: оплата вартості проїзду працівника до місця навчання і назад; виплата добових за кожний день перебування в дорозі у розмірі, встановленому законодавством для службових відряджень. Згідно з вимогами пунктів 1, 2, 3 частини першої\~статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Тому аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. Таким чином, суд вважає, що на користь позивача підлягали виплаті такі витрати на відрядження : - з 29.10.2018 по 23.11.2018 - добові за перший місяць навчання в сумі 1560 грн. ( 26 днів х 60 грн.); - витрати на проїзд до місця навчання та в зворотньому напрямку на загальну суму 99,95 грн.; Тобто всього на суму 1659 грн. 95 коп. Судові витрати у справі про стягнення заробітної плати при подачі до суду позову позивачем у відповідності до п.3 ч.1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір»\~не сплачуються, а стягуються з сторони по завершенню розгляду справи. За змістом положень ст. ст. 1,2,12 Закону України «Про оплату праці», гарантії і компенсації для працівників, які направляються для підвищення кваліфікації, підготовки, перепідготовки, навчання, інших професій з відривом від виробництва, входять в структуру заробітної плати. У відповідності до положень\~ст.141 ЦПК України\~з відповідача слід стягнути на користь держави судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 840,80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved