Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-22 00:00:00

Звертаючись до суду позивач вказував, що між Приватним підприємством «Миколай-плюс» в собі директора Пархоменка М.Ю., та [PERSON] було укладено договір оренди землі від 28.02.2012, право оренди зареєстровано 05.12.2012 щодо земельної ділянки з кадастровим номером 3220287300:24:071:0371 строком на 10 років. В період дії зазначеного договору, всупереч з чинним законодавством [PERSON] будучи вже наявним орендодавцем уклала договір оренди землі з ПАТ «УІФК-АГРО» 24.09.2018 на ту ж саму ділянку, орендарем якої до 28.02.2022 є ПП «Миколай-плюс». Підставами недійсності договору оренди землі від 24.09.2018, який укладено між [PERSON] , і ПАТ «УІФК-АГРО», позивач вказав те, що вказаний договір був укладений щодо земельної ділянки, право оренди якої належало ПП «Миколай-плюс». Таким чином, відповідач [PERSON] , допустила подвійну передачу в оренду спірної земельної ділянки і подвійну реєстрацію права оренди за різними юридичним особами. Крім того, позивач добросовісно виконував та виконує взяті на себе зобов`язання перед [PERSON] остання протягом 2012-2020 років отримує від ПП «Миколай-плюс» орендні виплати та сплачує податки. Посилаючись на вказане позивач просив визнати договір оренди земельної ділянки площею 2,6700 га кадастровий номер 3220287300:24:071:0371 укладений 24.09.2018 між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «УІФК-АГРО» недійсним. Скасувати рішення державного реєстратора Баришівської селищної ради Київської області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 05.10.2018 індексний номер 43369281, щодо державної реєстрації іншого речового права (права оренди земельної ділянки площею 2,6700 га кадастровий номер 3220287300:24:071:0371 прийнятого на підставі договору оренди земельної ділянки, укладеного 24.09.2018 між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «УІФК-АГРО». Просив також стягнути з відповідачів судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином, до початку розгляду справи по суті від представник позивача надійшла заява від 04.10.2021 у якій просив розглянути справу за їх відсутності, на задоволені позову наполягав, просив не стягувати судовий збір з відповідача № ІІІ Державного реєстратора Баришівської селищної ради Київської області Янішевської М.М.(а.с.96) Представник відповідача І ПАТ «УІФК-АГРО» в судове засідання свого представника не направив. Про місце, дату та час судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с.40, 65, 102) Відповідач ІІ [PERSON] в судове засідання не з`явилася надала до суду заяви від 09.03.2021 та 12.11.2021 про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала в повному обсязі (а.с.64, 103). Відповідач ІІІ Державний реєстратор Баришівської селищної ради Київської області Янішевська М.М. в судове засідання не з`явилася, однак надала до суду клопотання про проведення розгляду справи за відсутності, а також відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що під час реєстрації спірного договору оренди земельної ділянки між [PERSON] та ПАТ «УІФК-АГРО» при здійсненні пошуків земельної ділянки за визначеним кадастровим номером та ідентифікаційними даними власника записів в Державному реєстрі прав не виявлено, а отже на момент реєстрації були відсутні перешкоди для проведення реєстрації права власності та іншого речового права. (а.с.41-43). Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. На підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК), у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У зв`язку з тимчасовим відстороненням судді [PERSON] від здійснення правосуддя (повідомлення Вищої ради правосуддя від 12.05.2021), на підставі розпорядження керівника апарату Баришівського районного суду Київської області № 679 від 08.07.2021 проведено повторний автоматизований розподіл судових справ і дану справу розподілено судді Червонопиському В.С.. Ухвалою суду від 09.08.2021 справу прийнято до провадження судді Червонописького В.С. та продовжено підготовче судове засідання на 04.10.2021 за результатами якого закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті на 23.11.2021. Дослідивши письмові докази, що містяться у матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідач [PERSON] є власником земельної ділянки з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Баришівської селищної ради Київської області площею 2,6700 га з кадастровим номером 3220287300:24:071:0371 (а.с.23-24). Вказана земельна ділянка з кадастровим номером 3220287300:24:071:0371 була передана в оренду ПП «Миколай-плюс» на підставі договору оренди землі від 28.02.2012, укладеного між [PERSON] , як орендодавцем, та ПП «Миколай-плюс», як орендарем. Договір оренди укладено строком на 10 (десять років).(а.с.19-20) Право оренди ПП «Миколай-плюс» на земельну ділянку з кадастровим номером 3220287300:24:071:0371 за вказаним договором від 28.02.2012 зареєстровано в Державному реєстрі 05.12.2012, номер запису\~322028734008729. Крім того, між [PERSON] , як орендодавцем, і ПАТ «УІФК-АГРО», як орендарем, було укладено договір оренди землі № 371 від 24.09.2018 щодо земельної ділянки з кадастровим номером 3220287300:24:071:0371. Право оренди земельної ділянки орендаря ПАТ «УІФК-АГРО» за вказаним договором від № 371 від 24.09.2018 зареєстровано в Державному реєстрі 05.10.2018, номер запису про інше речове право 43369281. Цей запис є дійсним на момент розгляду справи. Наведені обставини підтверджуються даними копії Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права за №\~140390771, яка відображає актуальну і деталізовану інформацію про об`єкт нерухомого майна земельну ділянку за кадастровим номером 3220287300:24:071:0371 (а.с.23). Відповідно до статті 124\~ЗК України передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Згідно з частиною 1 статті 5\~Закону України\~«Про оренду\~землі» орендарями земельних ділянок є юридичні або фізичні особи, яким на підставі договору оренди належить право володіння і користування земельною ділянкою (частина 1 статті 5). Орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону (частини 1, 5\~статті 6 Закону України «Про оренду землі»). Статтею 13\~Закону України\~«Про оренду\~землі» передбачено, що договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (стаття 13). Частиною 1 статті 14\~вказаного Закону встановлено, що договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); дата укладення та строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови. Такі норми передбачені статтею 15 Закону України «Про оренду землі». За змістом статті 125\~Земельного кодексу\~України право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до приписів статті 17\~Закону України\~«Про оренду\~землі» (в редакції Закону України № 191-VIII від 12.02.2015, який набрав чинності 05.04.2015) об`єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, цивільні права та обов`язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення сторін під час укладення договору оренди землі, набуваються після відповідної державної реєстрації. Отже, орендар набуває право оренди та використання земельної ділянки саме з моменту реєстрації такого права, а не з моменту підписання договору. Водночас, загальними положеннями Цивільного кодексу України, які стосуються будь-яких видів договорів, передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України). Згідно з частиною 1 статті 638 Цивільного кодексу України\~договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Статтею 629\~Цивільного кодексу\~України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Пунктом 8 договору оренди землі від 28.02.2012 укладеного між [PERSON] і ПП «Миколай-плюс» передбачено, що договір оренди укладено терміном до 28 лютого 2022 року. Перебіг строку починається з дня його державної реєстрації й закінчується о 24:00 год останнього дня оренди. Відомостей про те, що договір від 28.02.2012 між [PERSON] і ПП «Миколай-плюс» визнавався недійсним чи розривався, матеріали справи не містять. Більше того, представник позивача 01.10.2021 подав до суду заяву в якій просив приєднати до матеріалів справи Договір від 01.11.2019 про внесення змін до Договору оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення від 28.02.2012, зареєстрований в державному реєстрі за № 322028734008729 від 05.12 2012, за яким продовжено попередній строк оренди цієї земельної ділянки, строк оренди визначено до 31.12.2037. Відповідно до частини першої статті 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною 10 статті 84\~ЦПК України у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду. За таких обставин цієї справи суд вважає доведеним факт укладення договору оренди землі від 24.09.2018 між [PERSON] і ПАТ «УІФК-АГРО», на підставі якого було зареєстровано право оренди ПАТ «УІФК-АГРО», враховуючи дані Державного реєстру. Доказів протилежного відповідачі не надали. Таким чином [PERSON] , передала свою земельну ділянку в подвійну оренду двом юридичним особам, при чому договір з ПП «Миколай-плюс» укладений раніше, ніж з ПАТ «УІФК-АГРО». Вирішуючи питання про визнання недійсним договору оренди землі від 24.09.2018 між [PERSON] і ПАТ «УІФК-АГРО», суд керується таким. Відповідно до положень статті 203 Цивільного кодексу\~України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, та має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою\~статті 203\~ЦК України\~(частина перша\~статті 215 ЦК України). Частиною третьою\~статті 215 ЦК України\~передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, установлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). За змістом положень частини першої\~статті 216 ЦК України\~недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Статтею 236\~ЦК України\~визначено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється. Отже, законодавець встановлює, що наявність підстав для визнання правочину недійсним має визначатися судом на момент його вчинення. І відповідно до статті 236ЦК\~України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Внаслідок укладення [PERSON] , договору оренди землі від 24.09.2018 із ПАТ «УІФК-АГРО» порушено право користування земельною ділянкою, яке [PERSON] зобов`язалася передати ПП «Миколай-плюс» на підставі чинного договору від 28.02.2012. Оскільки законодавством не передбачено одночасного існування двох договорів оренди однієї і тієї ж земельної ділянки, то правочин, який порушує раніше передане право оренди земельної ділянки, суперечить закону. Вказане відповідно до положень частини 1 статті 203 і частини 1 статті 215\~Цивільного кодексу\~України є підставою для визнання цього договору недійсним. Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 20.03.2019 у справі № 587/2110/16-ц, від 02.06.2021 у справі №125/731/19. З урахуванням викладеного, позовні вимоги в частині скасування рішення державного реєстратора від 05.10.2018, що було зареєстровано за ПАТ «УІФК-АГРО» на підставі договору, який визнано судом недійсним, також підлягають задоволенню. З наведених мотивів позов слід задовольнити. Відповідно до частин 1, 2 статті 141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено повністю, однак позивач просив виключити з числа відповідачів з яких підлягає стягнення судовий збір - Державного реєстратора, то витрати із сплати позивачем судового збору в сумі 1351,33 грн слід стягнути на користь позивача з відповідачів ПАТ «УІФК-АГРО» та [PERSON] , в рівних частках по 675,67 грн з кожного. Доказів понесення інших судових витрат позивачем не надано.

Outcome: approved