Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-11 00:00:00

Знамянський міжрайонний прокурор в інтересах держави в особі Знамянської центральної районної лікарні звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину. Обґрунтувавши вимоги тим, що відповідач вчинив злочин щодо [PERSON], який внаслідок злочинних дій отримав тілесні ушкодження, у звязку з чим перебував у лікарні. На лікуванні знаходився з 15.11.2014 по 03.12.2015 року, тобто 18 ліжко-днів. Вартість одного ліжко-дня на момент лікування потерпілого становила 85,55 грн., а 18 ліжко-днів 1545,30 грн. Просить стягнути з відповідача на користь Знамянської центральної районної лікарні кошти, витрачені на лікування [PERSON] у розмірі 1545,30 грн. та судові витрати на користь держави. Прокурор у судове засідання зявився. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує. Представник Знамянського ЦРЛ у судове засідання не зявився. Надав заяву в якій позовні вимоги Знамянського міжрайонного прокурора підтримав в повному обсязі, справу просить розглядати у його відсутності. Відповідач у судове засідання не зявився. Про час, місце та дату розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності або відкладення розгляду справи не надавав. Відповідно до ст.169 ч.4 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Заслухавши думку прокурора та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Судом встановлено, що ухвалою Знамянського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24.03.2015 року кримінальне провадження відносно підозрюваного [PERSON] за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України закрито у звязку з дійовим каяттям і останнього звільнено від відповідальності. В ухвалі зазначено, що 15.11.14, приблизно о 17.15 год., [PERSON], перебуваючи в стані алкогольного спяніння та керуючи мотоциклом «МТ», д.р.н. 1059 КДЗ, на якому, в порушення вимог п. 31.4.1(а) Правил дорожнього руху (надалі - ПДР) України, на боковому причепі був цілеспрямовано відключений привід гальмівного тросу та згідно п.31.4 ПДР України експлуатація даного транспортного засобу була заборонена, рухався в темну пору доби по автодорозі, яка веде від вул. [PERSON] до вул. Самсонова у с.Диківка Знамянського району Кіровоградської області. Рухаючись по указаній ділянці автодороги [PERSON], в порушення вимог п.2.9 (а) ПДР України, керуючи мотоциклом в стані алкогольного спяніння, не міг чітко усвідомлювати свої дії і керувати ними, що призвело до порушення ним вимог п.1.5 ПДР, а саме те, що він своїми діями створив небезпеку для інших учасників дорожнього руху. Під час руху [PERSON], намагаючись відкрити захисний кожух фари, відволікся від керування транспортним засобом, чим порушив вимоги п.2.3 (б) ПДР України. В подальшому [PERSON], порушуючи вимоги п.19.1 ПДР України, продовжив рух без ввімкненого освітлювального приладу та, не сприйнявши дану обставину як небезпеку для свого руху, в порушення вимог п.12.3 ПДР України, не прийняв міри до зупинки транспортного засобу. Продовживши рух, [PERSON] не виконав поворот вправо, який робить полотно проїжджої частини, а поїхав прямо, та, в порушення вимог п.11.3 ПДР України, виїхав на смугу зустрічного руху, де унаслідок порушення вищеперерахованих пунктів ПДР допустив зіткнення зі скутером «Скорпіо», яким керував [PERSON] Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди потерпілий [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді скалкового переламу обох кісток правої гомілки в нижній третині без зміщення фрагментів, скалкового переламу правої гомілки в верхній третині зі зміщенням фрагментів, розриву ахіллового сухожилка справа, травматичного шоку 2 ступеню, які, згідно висновку судово-медичної експертизи №\~28 від 11.02.15, відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості. В звязку з отриманими тілесними ушкодженнями [PERSON] знаходився на лікуванні 18 ліжко-днів, вартість яких становить 1545,30 грн. Відповідно до вимог статті 1206 ЦК України, особа яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладу охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину. Згідно ч.1 ст. 1166 ЦК України - майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, що її завдала. Відповідно до п.4 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.07.93 №545, стягнені в установленому порядку кошти, залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров'я, в якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров'я. Відповідно до зазначеного Порядку, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. Згідно п.3 ППВС України №11 від 07.07.95 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат» - витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню в повному обсязі зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров'я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Конституційний Суд України в рішенні від 08.04.1999 року у справі №3-рп/99 визначив, що прокурори та їх заступники вправі звернутися до суду з позовною заявою виключно в інтересах держави. Згідно ст. 121 Конституції України на органи прокуратури покладено обов'язок представництва інтересів держави у випадках, передбачених законом. Згідно ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру» підставою представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій/бездіяльності/ фізичних або юридичних осіб. Отже, прокурор мав підстави для звернення до суду з даною вимогою, а у суду є підстави для її задоволення. На підставі викладеного, Конституції України, ст.1166, ст.1206 ЦК України та

Outcome: approved