Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-06 00:00:00

І. Виклад позиції позивача. 27.05.2020 року позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою до Херсонського вищого училища фізичної культури Херсонської обласної ради, у якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі за період з 01.04.2020 року по 01.06.2020 року в сумі 12408, 00 грн. та моральну шкоду у розмірі 6204,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач працює в Херсонському вищому училищі фізичної культури Херсонської обласної ради на посаді вчителя-сумісника української мови та літератури з оплатою праці згідно штатного розпису. Щомісячно відповідач здійснював [PERSON] нарахування і виплату сум заробітної плати, однак, починаючи з 01.04.2020 року виплата заробітної плати не здійснювалася. Відповідач не виплачує заробітну плату, посилаючись на те, що під час карантину, введеного в Україні з 12 березня 2020 року, сумісникам не належить виплата заробітної плати. Весь період карантину позивач працює дистанційно. На письмове звернення від 05.05.2020 року, відповідач 20.05.2020 року повідомив позивача, що її не переведено на дистанційну роботу, що є порушенням організації навчального процесу (Лист Міністерства освіти і науки України № 1/9-173 від 23 березня 2020 року «Щодо організації освітнього процесу в закладах загальної середньої освіти під час карантину»). Із Наказом про переведення/не переведення на дистанційну форму роботи позивач ознайомлена не була. Всього станом на 01.06.2020 року відповідач заборгував позивачу заробітної плати на суму 12408 грн. і не виплачує у добровільному порядку, що на думку позивача суперечить КЗпП України та ЗУ «Про оплату праці», у зв`язку із чим ця сума належить до стягнення з відповідача на користь позивача. Крім того, у зв`язку з тим, що затримка у виплаті заробітної плати позивачу складає 2 (два) місяці, вона весь цей період переносить моральні страждання, втратила нормальні життєві зв`язки, змушена економити на харчах, зазначене негативно впливає на стосунки в її родині. Завдана моральна шкода обумовлюється моральним та фізична стражданням внаслідок порушення законного права на заробітну плату, приниженням честі, гідності, ігноруванням прав, втратою у зв`язку з цим престижу та ділової репутації серед знайомих, друзів та родичів. Тому вважає, що незаконними діями відповідачем завдано позивачу моральної шкоди, яку оцінює у 6204 грн. За таких обставин, посилаючись на порушення відповідачем законодавства про працю, позивач просила позов задовольнити у повному обсязі. ІІ. Виклад позиції відповідача. 23.06.2020 року М.І. Дунаєв , діючи в інтересах відповідача на підставі ордеру, через канцелярію суду подав відзив, у якому просив у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити у повному обсязі з огляду на наступне. Листом Міністерства освіти і науки України від 23 березня 2020 року №1/9-173 «Щодо організації процесу в закладах загальної середньої освіти під час карантину», сумісництво передбачає виконання працівником основної роботи (в цьому ж або іншому закладі) і збереження середнього заробітку, яке гарантоване працівникам відповідно до статті 113 Кодексу законів про працю України за час простою, коли виникла виробнича ситуація, небезпечна для життя чи здоров`я працівника не з його вини, здійснюється лише за основним місцем роботи працівника. 03 квітня 2020 року позивачка надала заяву про встановлення їй дистанційної роботи, але їй було відмовлено (як і іншим зовнішнім сумісникам) та усно про це повідомлено заступником директора з навчальної роботи. Тобто позивачка ще на початку квітня поточного року була обізнана про те, що її не буде переведено на дистанційну форму роботи. Дана обставина позивачкою не спростовується. Наказом директора Херсонського вищого професійного училища фізичної культури Херсонської обласної ради №44-ос «Про запровадження дистанційної роботи» від 05 квітня 2020 року, на період з 04 квітня 2020 року і до закінчення карантину переведено на дистанційну форму роботи педагогічних працівників училища за основним місцем роботи на роботу в режимі віддаленого доступу з використанням електронних засобів комунікації та технологій. На виконання наказу МОН від 16.03.2020 року №406 «Про організаційні заходи запобігання поширенню коронавірусу «СОVID-19» відповідачем було частково переведено працівників на роботу в дистанційному режимі, а саме лише працівників за основним місцем роботи. Виконання інших витягів робіт (організаційної, методичної, наукової, іншої педагогічної діяльності тощо) на час карантину позивачці доручено не було. Відповідач вважає, що позивачка навмисно намагається ввести в оману суд задля безпідставного застосування статті 102-1 КЗпП України, яка гарантує сумісникам отримання заробітної плати за фактично виконану роботу. Фактичне виконання роботи позивачкою протягом квітня - травня поточного року відповідачем спростовується тим, що, відповідно до наказу директора Херсонського вищого професійного училища фізичної культури Херсонської обласної ради №277 «Щодо організації освітнього процесу на спеціальності 017 фізична культура і спорт під час карантину» від 06 квітня 2020 року, організовано освітній процес із використанням технологій дистанційного навчання за графіком, у якому відсутня дисципліна «українська мова та література», яку викладала позивачка. Окрім того, відповідно до наказу директора Херсонського вищого училища фізичної культури Херсонської обласної ради №810 «Про розподіл навантаження педагогічних працівників на 2019/2020 навчальний рік» від 28 березня 2019 року, затверджено педагогічне навантаження вчителів з 01 вересня 2019 року, зокрема закріплено за [PERSON] викладання навчальних дисципліни «українська мова» та «українська література» у 10-А, 10-Б та 10-В класах ХВУФК ХОР. Проте, у класних журналах 10-А, 10-Б та 10-В класів за 2019/2020 навчальний рік відсутні записи обліку навчальних досягнень учнів, змісту уроків та домашніх завдань на сторінках навчальних дисциплін «українська мова» та «українська література» на квітень - травень 2020 року. Це свідчить про те, що жодних занять відповідно до навантаження позивачка протягом квітня - травня поточного року з учнями не проводила. Що стосується вимоги про стягнення моральної шкоди, яка у даному випадку є похідною від стягнення заборгованості по заробітній платі, підставою для відшкодування моральної шкоди згідно зі ст.237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідач, не нараховуючи заробітну плату позивачці протягом квітня-травня поточного року, діяв правомірно, тобто в межах та на підставі вищезазначених норм законів і підзаконних актів, що по суті виключає порушення прав позивачки з боку відповідача. Крім того, заробітна плата, яку позивачка отримує за виконану роботу в Херсонському вищому училищі фізичної культури ХОР, не являється єдиним джерелом її доходів. Отже, негативні наслідки, про які зазначає позивачка як на підставу стягнення з відповідача на її користь моральної шкоди в порядку статті 237-1 КЗпП, не мають належного та достатнього обґрунтування та не підтверджені жодними доказами, як і сам факт порушення її прав з боку відповідача, у зв`язку з чим у задоволенні позову необхідно відмовити. ІІІ. Виклад позиції позивача у відповіді на відзив. 26.06.2020 року позивач через канцелярію суду подала відповідь на відзив про стягнення заборгованості із заробітної плати, у якому позицію щодо задоволення позовних вимог підтримала. Вважає, що у відзиві відповідач не спростував твердження та аргументи стосовно суті позовних вимог. Щодо доводів відповідача про відсутність у класних журналах 10-А, 10-Б, 10-В класів за 2019/2020 навчальний рік записів обліку навчальних досягнень учнів, змісту уроків та домашніх завдань на сторінках навчальних дисциплін «Українська мова», «Українська література» за квітень-травень 2020 року, вказує, що через заступника директора з навчальної роботи Павлову А.В. в усній формі позивачу було повідомлено, що директор ХФУФК ХОР Сух В.В. категорично забороняє заповнювати їй класні журнали. Крім того, позивач не була ознайомлена з наказом «Про запровадження дистанційної роботи» у ХВУФК ХОР зі змістом про переведення/не переведення її на дистанційну форму роботи. Також у позивача є підтвердження навчальних досягнень учнів 10-А, 10-Б, 10-В класів за квітень-травень 2020 навчального року з дисциплін «Українська мова», «Українська література», які зафіксовані в електронному журналі за посиланням https://atoms.com.ua. ІV. Позиція відповідача у запереченнях на відповідь на відзив 08.07.2020 року М.І. Дунаєв , діючи в інтересах відповідача на підставі ордеру, через канцелярію суду подав заперечення на відповідь на відзив, у яких просив у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити у повному обсязі з огляду на наступне. Про те, що в режим дистанційної роботи позивачку, як і інших зовнішніх сумісників, переведено не буде, позивачку було повідомлено усно. Свою обізнаність у цьому позивачка не спростовує, як вбачається зі змісту відповіді на відзив. Вона лише зазначає про те, що її не було ознайомлено з наказом «Про запровадження дистанційної роботи». Оскільки зазначений наказ стосувався лише працівників училища за основним місцем роботи, то позивачка як зовнішній сумісник і не мала бути з ним ознайомлена. Чинним трудовим законодавством не вимагається від роботодавця відповідь на будь-яку заяву/звернення працівника оформлювати у формі письмового наказу. Окрім того, позивачка до відповіді на відзив на підтвердження факту виконання нею роботи в дистанційному режимі надає скріншоти електронних журналів тощо, з яких не вбачається, що саме позивачка є користувачем наданого електронного журналу. Також, зі скріншотів неможливо встановити, коли саме користувач фактично вносив відомості щодо проведених занять та успішності учнів: дійсно у вказані дати або «заднім числом» після отримання відзиву відповідача на позовну заяву? Таким чином, відповідач вважає, що позивачка створила штучні докази виконання нею роботи в дистанційному режимі, якої, до речі, їй доручено не було, про що було викладено у відзиві на позовну заяву. V. Позиція позивача у відповіді на заперечення на відповідь на відзив 16.07.2020 року позивач через канцелярію суду подала відповідь на заперечення на відповідь на відзив про стягнення заборгованості із заробітної плати, у якому позицію щодо задоволення позовних вимог підтримала. Вважає, що у запереченнях відповідач не спростував твердження та аргументи стосовно суті позовних вимог. VІ . Процесуальні дії суду у справі. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 28.05.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідно до ч. 5ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотань про виклик сторін у судове засідання не надходило. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. VІІ. Фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст правовідносин. Судом встановлено, що відповідно до наказу №181-ос від 23.08.2019 року [PERSON] з 27.08.2019 року прийнято на посаду вчителя української мови та літератури (зовнішній сумісник) Херсонського вищого училища фізичної культури Херсонської обласної ради, який на час розгляду справи перейменовано в Комунальний заклад «Херсонський фаховий спортивний коледж» Херсонської обласної ради, що підтверджується інформацією з ЄДРЮОФОПГФ. Заявою від 03.04.2020 року [PERSON] надала згоду Херсонському вищому училищу фізичної культури ХОР на зміну умов праці на період установленого КМУ карантину, а саме, встановлення дистанційної роботи, починаючи з 04.04.2020 року й до закінчення карантину. Просила визначити дистанційне робоче місце за місцем проживання. Відповідно до Додатку 2 до наказу Херсонського вищого училища фізичної культури Херсонської обласної ради від 28.08.2019 року №810 (пункт 1) педагогічне навантаження [PERSON] на 2019/2020 навчальний рік (10-А, 10-Б, 10-В, 11-А, 11-Б, 11-В класи) становить: 6,0 год. - українська література у 10-А, 10-Б , 10-В класах; 2,0 год. - українська мова у 10-В класі. Згідно додатку до наказу Херсонського вищого училища фізичної культури Херсонської обласної ради від 05.04.2020 року №44-ос [PERSON] не включено до списку працівників училища, які переведені на дистанційну форму роботи віддаленого доступу з використанням електронних засобів та технологій з 04.04.2020 р. Наказом №277 від 06.04.2020 року Херсонським вищим училищем фізичної культури організовано освітній процес на спеціальності 017 фізична культура і спорт під час карантину. У табелю обліку робочого часу Херсонського вищого училища фізичної культури Херсонської обласної ради за квітень - травень 2020 року відомості про відпрацьований позивачем час відсутні. Відповідно до копій класних журналів 10-А, 10-Б, 10-В класів Херсонського вищого училища фізичної культури Херсонської обласної ради на 2019/2020 навчальний рік відомості про оцінки учнів, зміст уроків та завдання додому учням з української літератури та української мови з 06.03.2020 року відсутні. Згідно роздруківок додатку Classroom [PERSON] зазначена у списку викладачів Херсонського вищого училища фізичної культури Херсонської обласної ради з викладання української мови та української літератури. 05.04.2020 року позивач спрямувала на адресу відповідача заяву про негайну виплату заробітної плати за квітень 2020 року. Листом від 20.05.2020 року вих.. №01-15/163 позивача повідомлено, що листом МОН України від 23.03.2020 року №1/9-173 «Щодо організації освітнього процесу в закладах загальної освіти під час карантину» сумісництво передбачає виконання працівником основної роботи (в цьому ж або іншому закладі), то збереження середнього заробітку, яке гарантоване працівникам відповідно до статті 113 Кодексу законів про працю України за час простою, коли виникла виробнича ситуація, небезпечна для життя чи здоров`я працівника або для людей, які його оточують, і навколишнього природного середовища не з його вини, здійснюється лише за основним місцем роботи працівника. Крім того, позивача повідомлено, що її не переведено на дистанційну роботу як і інших сумісників та рекомендовано звернутися за основним місцем роботи щодо отримання заробітної плати. На онлайн звернення [PERSON] №20-0433 щодо відмови у виплаті заробітної плати, Освітній омбудсмен повідомив позивача, що під час карантину працівники закладів освіти, в тому числі які працюють за сумісництвом, продовжують виконувати свою роботу дистанційно, і відповідно отримувати за неї зарплату. Також позивач зверталася за роз`ясненнями до Департаменту з питань праці Державної служби України з питань праці, ГУ Держпраці у Херсонській області, Міністерство освіти і науки України, які вказали, що педагогічним працівникам закладів і установ освіти, які працюють за сумісництвом, виплачується заробітна плата на загальних підставах, а листи МОН носять рекомендаційний характер. VІІІ. Оцінка Суду. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. КЗпП України регулює трудові відносини всіх працівників (ст. 1 КЗпП України). Ст. 2-1 Кодексу забороняється будь-яка дискримінація у сфері праці, зокрема порушення принципу рівності прав і можливостей. Ст. 3 Кодексу передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності. Ст. 102-1 Кодексу передбачає, що працівники, які працюють за сумісництвом, одержують заробітну плату за фактично виконану роботу. Умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ, організацій визначаються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 5 Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ, організацій, затвердженого наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства фінансів України від 28 червня 1993 року № 43, одержана за роботу за сумісництвом заробітна плата при підрахунку середнього заробітку за основною роботою не враховується, крім випадків, передбачених пунктом 10 цього Положення. У пункті 10 Положення передбачено, що заробітна плата на всіх місцях роботи враховується при обчисленні середнього заробітку: вчителям та викладачам, які працюють у декількох освітніх закладах, прирівняних до них по оплаті праці працівників, а також педагогічним працівникам дошкільних, позашкільних та інших навчально-виховних закладів (як в одному, так і в декількох). Крім того, в середню заробітну плату працівникам зараховується додаткова оплата за роботу, яка не є сумісництвом (пункт 8 Переліку робіт, які не є сумісництвом). Відповідно до ст. 113 КЗпП України (у ред. Закону № 540-IX від 30.03.2020) час простою не з вини працівника, в тому числі на період оголошення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Про початок простою, крім простою структурного підрозділу чи всього підприємства, працівник повинен попередити власника або уповноважений ним орган чи бригадира, майстра або посадових осіб. За час простою, коли виникла виробнича ситуація, небезпечна для життя чи здоров`я працівника або для людей, які його оточують, і навколишнього природного середовища не з його вини, за ним зберігається середній заробіток. Час простою з вини працівника не оплачується. На період освоєння нового виробництва (продукції) власник або уповноважений ним орган може здійснювати робітникам доплату до попереднього середнього заробітку на строк не більш як шість місяців. Галузевою угодою між Міністерством освіти і науки України та ЦК Профспілки працівників освіти і науки України на 2016-2020 роки, зареєстрованою в Міністерстві соціальної політики за № 16 від 01.06.2018, в пункті 8.3.3 конкретизовано, а саме в розмірі середньої заробітної плати і не менше тарифної ставки (посадового окладу) всім працівникам, включаючи непедагогічних. Заробітна плата педагогічним працівникам, зокрема й тим, які працюють за сумісництвом виплачується у розмірі визначеному пунктом 68 Інструкції про порядок обчислення заробітної плати працівників освіти, затвердженої наказом Міністерства освіти України від 15.04.1993 № 102, а саме за тарифікацією. Листом від 23.03.2020 №1/9-173 «Щодо організації освітнього процесу в закладах загальної середньої освіти під час карантину» МОН України зазначило, що сумісництво передбачає виконання працівником основної роботи (в цьому ж або іншому закладі), тому збереження середнього заробітку, яке гарантоване працівникам відповідно до статті 113 Кодексу законів про працю України за час простою, коли виникла виробнича ситуація, небезпечна для життя чи здоров`я працівника не з його вини, здійснюється лише за основним місцем роботи працівника. Щодо прийнятності як доказів роздруківок додатку Classroom як належного та допустимого доказу суд виходить з наступного. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. (ст. 76 ЦПК України). Тобто, цивільно-процесуальне законодавство вирізняє електронні докази, з-поміж інших засобів доказування. Електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет) (ст. 100 ЦПК України). За законом «Про авторське право і суміжні права» електронна (цифрова) інформація - аудіовізуальні твори, музичні твори (з текстом або без тексту), комп`ютерні програми, фонограми, відеограми, програми (передачі) організацій мовлення, що знаходяться в електронній (цифровій) формі, придатній для зчитування і відтворення комп`ютером, які можуть існувати і (або) зберігатися у вигляді одного або декількох файлів (частин файлів), записів у базі даних на зберігаючих пристроях комп`ютерів, серверів тощо у мережі Інтернет, а також програми (передачі) організацій мовлення, що ретранслюються з використанням мережі Інтернет. Отже, будь-яка інформація в цифровій формі на будь-яких сайтах або комп`ютерних програмах у вигляді статей або листування може використовуватися як електронний доказ в суді за законом. За змістом ст. 7 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги». Оригінал електронного документа повинен давати змогу довести його цілісність та справжність у порядку, визначеному законодавством; у визначених законодавством випадках може бути пред`явлений у візуальній формі відображення, в тому числі у паперовій копії. Електронна копія електронного документа засвідчується у порядку, встановленому законом. Копією документа на папері для електронного документа є візуальне подання електронного документа на папері, яке засвідчене в порядку, встановленому законодавством. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ст. 89 ЦПК України). Як вбачається з технічної інформації сервісу Google ( [INFO] ) при першому вході в Google Клас користувач вказує, ким він є: викладачем чи учнем. Акаунти викладачів автоматично додаються в спеціальну групу в Класі. Адміністратор G Suite підтверджує акаунти викладачів, щоб у них був доступ до потрібних їм функцій Класу, а також налаштовує для них розширення (дозволи) в домені. Тобто без отримання дозволу від зовнішнього суб`єкта у позивача була б відсутня можливість публікувати будь-яку інформацію в додатку та оцінювати учнів. Надані позивачем електронні роздруківки, на думку суду, з огляду на наявність у позивача технічної можливості зробити копії з додатку Classroom, свідчать про наявність не лише доступу до нього, а й включення позивача у список вчителів, які здійснювали дистанційне навчання в Херсонському вищому училищі фізичної культури Херсонської обласної ради нині комунальний заклад «Херсонський фаховий спортивний коледж» Херсонської обласної ради. Відповідно до ст. 4 КЗпП України законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Таким чином законодавець визначає, що всі підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі КЗпП України та за своїм змістом не повинні суперечити йому. Підпорядкованість таких актів законам закріплена у Конституції України. Відповідно до ч. 3 ст. 106 Конституції України Президент на основі та на виконання Конституції і законів України видає укази і розпорядження, які є обов`язковими до виконання на території України. За приписами ч. 3 ст. 113 Конституції України Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України. Отже, у випадку суперечності норм підзаконного акта нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу. За таких обставин, враховуючи, рекомендаційний характер листа МОН України від 23.03.2020 №1/9-173 «Щодо організації освітнього процесу в закладах загальної середньої освіти під час карантину», у відповідності до якого позивачу відмовлено у виплаті заробітної плати як суміснику, та те, що наявними у матеріалах справи доказами підтверджено фактичне виконання позивачем покладених на неї обов`язків у період з квітня по травень 2020 року, суд вважає, позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі за період з 01.04.2020 року по 01.06.2020 року в сумі 12408,00 грн. обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць Щодо стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне. Згідно з статтею 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. За змістом п.п. 3, 9, 13 Постанови пленуму ВСУ №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків або змушує докладати додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок відшкодувати моральну (немайнову) шкоду покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Обґрунтовуючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 6204 грн. 00 коп. позивач зазначив, що в результаті протиправних дій відповідача щодо неї вона зазнала глибоких душевних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, змушена економити на харчах. Оцінивши доводи позивача про завдання моральної шкоди та враховуючи докази по справі та задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості по заробітній платі за відпрацьований період часу, суд приходить до висновку, що неправомірними діями відповідача позивачці завдана моральна шкода, яка полягає у моральних стражданнях, у зв`язку з порушенням права на своєчасне одержання винагороди за працю. Вирішуючи питання про розмір завданої моральної шкоди, суд виходить із характеру вчинених дій і їх наслідків для [PERSON] , тривалість її страждань і переживань, зміни укладу її життя, оцінивши усі чинники завданої моральної шкоди, виходячи із морально-правових імперативів справедливості, розумності й добросовісності, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 2 000 грн. у якості відшкодування моральної шкоди. ІХ. Заходи забезпечення позову (заяви). Заходи забезпечення позову (заяви) судом не застосовувалися. Х. Розподіл судових витрат. Згідно з пунктом 1 частини 1ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, які в даному випадку складають 77, 41% (20151,96/59424,74*100%). З урахуванням задоволеної частини позовних вимог з відповідача на користь держави підлягає до стягнення в рахунок відшкодування судового збору 650 грн. 86 коп. (840,8*0,3391). На підставі викладеного,

Outcome: partial