Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-05 00:00:00

Згідно позовної заяви, пояснень позивачки та її представника в судовому засіданні, [PERSON] є власником частини домоволодіння в м.Нетішин по вул.Соловєвська, буд.9. Також на праві приватної власності позивачці належить земельна ділянка з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0782 га., кадастровий номер 6810500000:02:003:1213, на якій розташована частина належного їй домоволодіння. [PERSON] є співвласником іншої частини домоволодіння та суміжної земельної ділянки. 26.03.2015 року відповідач самовільно встановив залізобетонний паркан на приватній земельній ділянці [PERSON], вмонтувавши його в стіну її частини будинку. З приводу його встановлення була суперечка, викликалися працівники міліції, але вони нічого не вдіяли. Заперечення та протести позивачки стосовно незаконного зайняття земельної ділянки та зведення на ній паркану відповідач проігнорував. З приводу незаконного зведення [PERSON] паркану на земельній ділянці позивачки, остання звернулась з заявою до виконавчого комітету Нетішинської міської ради, де їй спочатку порекомендували звернутись до ліцензійної землевпорядної організації для виносу меж земельної ділянки в натурі. А після винесення меж землевпорядною організацією ПП «Поділляземінвест» та встановлення фактичного самовільного захоплення [PERSON] частини земельної ділянки [PERSON], виконавчий комітет Нетішинської міської ради порадив останній звернутися до суду за захистом своїх прав. З приводу вказаних незаконних дій [PERSON] позивачка також зверталася з заявою до начальника Нетішинського МВ УМВС України, на що їй було надано висновок з рекомендацією звернутися до суду для подальшого вирішення даного питання. Спеціалісти - землевпорядники, які свого часу здійснювали поділ земельної ділянки на дві окремі ділянки, власниками яких зараз є сторони, виносили межі та встановили поворотну точку саме по криниці, яка на даний час відгороджена парканом і знаходиться у дворі відповідача. Для того, щоб в подальшому уникнути суперечок, позивачка мала намір встановити межові знаки і з цього приводу звернулася у Хмельницьку філію дерземагенства. Однак сторона відповідача категорично заперечувала проти цього і не дозволила провести встановлення цих межових знаків. Після чого, були запрошені спеціалісти з м.Хмельницького, які винесли межі земельної ділянки в натурі, виставили точки - зазначені кілками, однак в подальшому дані відмітки були знищенні. Крім того, за результатами судової земельно технічної експертизи встановлено, що більша частина встановленого [PERSON] паркану знаходиться на земельній ділянці [PERSON] Позивачка стверджує, що добровільно звільнити самовільно зайняту її земельну ділянку та демонтувати встановлений на ній паркан відповідач категорично відмовляється, чим обмежує її право в користуванні належною їй власністю. На підставі наведеного позивачка та її представник просять усунути перешкоди в користуванні [PERSON] земельною ділянкою кадастровий номер 6810500000:02:003:1213, шляхом зобовязання відповідача [PERSON] знести залізобетонний паркан самовільно встановлений на її земельній ділянці за адресою: м.Нетішин вул.Соловєвська,9. Відповідач в судовому засіданні 23.11.2016 року позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що згідно висновку експерта порушення меж земельних ділянок є з двох сторін. Вважає, що позивачка також заступила на його земельну ділянку. Паркан ставив по тих межах, що були виставленні землевпорядною організацію під час поділу земельної ділянки на дві ділянки площами 0,0218 га. та 0,0782 га. Зносити паркан він не згідний, оскільки згідно висновку експертизи лише його частина знаходиться на земельній ділянці [PERSON] Якщо йому встановлять межові знаки, то він по них готовий розвернути паркан на свою земельну ділянку. В подальші судові засідання, в тому числі і 06.04.2017 року, відповідач не зявився, хоча про місце, день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, згідно вимог ст.ст.74, 76 ЦПК України. Представники відповідача в судовому засіданні 23.11.2016 року позовні вимоги також не визнали, просили відмовити в їх задоволенні. В судовому засіданні пояснили, що експертиза була призначена, тому що позивачка стверджувала, що паркан вмонтований в стіну її будинку, внаслідок чого [PERSON] забрав 30 см. стіни її будинку. Крім того, [PERSON] встановлював огорожу по тій межі, що була виставлена землевпорядною організацією, яка здійснювала поділ земельної ділянки на дві, однак в них не було ліцензій на проведення вказаних робіт та належного устаткування. Тому така межа була виставлена ними невірно. [PERSON] готовий виставити паркан по межі земельних ділянок встановленій в експертизі, але для цього потрібно встановити межові знаки в натурі на місцевості. Вислухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 65/100 частин будинку № 9, що знаходиться по вул.Солов'євська (вул.Будьоного) в м.Нетішин Хмельницької області. Інша частина будинку належить [PERSON] Вказаний будинок розташований на двох земельних ділянках площею 0,0782 га. та площею 0,0218 га. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 22956306 від 13.06.2014 року, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0782 га., кадастровий номер 6810500000:02:003:1213, яка розташована в м.Нетішин по вул.Соловєвська Хмельницької області, цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), на підставі договору дарування земельної ділянки від 13.06.2014 року. Земельна ділянка площею 0,0218 га., кадастровий номер 6810500000:02:003:1214, яка розташована в м.Нетішин по вул.Соловєвська Хмельницької області, і є суміжною земельною ділянкою до вищевказаної земельної ділянки [PERSON], належить на праві власності [PERSON] В березні 2015 року [PERSON] встановив залізобетонний паркан, як він вважає, на межі вищевказаних земельних ділянок. 22 квітня 2015 року позивачка [PERSON] звернулася до виконавчого комітету Нетішинської міської ради із заявою щодо незаконного зведення [PERSON] паркану, який перевищує норму дозволеної висоти, закриває сонячне світло, поставлений не по спільній межі та спричинив тріщину в належній їй частині будівлі. Вказане звернення [PERSON] було розглянуто на виїзному засіданні комісії з розгляду земельних спорів у межах м.Нетішин щодо земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян та додержання громадянами правил добросусідства, про що складено протокол №4/15 від 08.05.2015 року. За результатами розгляду звернення комісія вирішила: [PERSON] звернутися повторно до ліцензійної землевпорядної організації для виносу меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), відповідно до правовстановлюючих документів на земельну ділянку. Позивачка також зверталася до Нетішинського МВ УМВС України в Хмельницькій області із заявою від 24.06.2015 року, в якій просила провести перевірку по факту зведення паркану [PERSON] на її земельній ділянці. У відповідь отримала висновок Нетішинського МВ УМВС України в Хмельницькій області від 25.06.2015 року, в якому їй рекомендовано звернутися до суду для подальшого вирішення даного питання. Як вбачається з акту перенесення координат поворотних точок земельної ділянки в натуру від 19.04.2016 року, інженер землевпорядник [PERSON] на замовлення [PERSON] переніс на місцевість координати поворотних точок земельної ділянки площею 0,0782 га., кадастровий номер 6810500000:02:003:1213, що розташована на території Нетішинської міської ради Хмельницької області за адресою: вул.Соловєвська, м.Нетішин Хмельницька область в системі координат СК-63. Поворотні точки на місцевості закріплені деревяними кілками в кількості 2 штуки. Згідно висновку судової земельно-технічної експертизи № 160610/1_С від 25.08.2016 року, існуючі межі спірних земельних ділянок під кадастровим номером 6810500000:02:003:1213, що розташована на території Нетішинської міської ради по вул.Соловєвська, площа 0,0782 га. і належить [PERSON] та кадастровим номером 6810500000:02:003:1214, що розташована на території Нетішинської міської ради по вул.Соловєвська, площа 0,0218 га. і належить [PERSON] не відповідають даним реєстрації земельних ділянок в земельному кадастрі. Порушення меж суміжними землевласниками має місце з обох сторін. Конфігурація та площі порушення меж наведені на рис.1 та 2 Додатків. Із вказаних рисунків, що є додатками до даного висновку експертизи, вбачається, що частина спірного паркана (огорожі) встановлена на земельній ділянці кадастровий номер 6810500000:02:003:1214, що належить [PERSON], а інша більша частина на земельній ділянці кадастровий номер 6810500000:02:003:1213, що належить [PERSON] Частиною 1 статті 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.ч.1,4,5 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 2 ЗК України передбачено, що земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб'єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Згідно ст.125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ч.ч.2,3 ст.152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до вимог ст.ст.57, 58, 60 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. На підставі вищевикладеного, судом встановлено, що частина залізобетонного паркану, встановленого відповідачем [PERSON], знаходиться на земельній ділянці площею 0,0782 га., кадастровий номер 6810500000:02:003:1213, яка належить на праві власності [PERSON], що підтверджується висновком судової земельно-технічної експертизи № 160610/1_С від 25.08.2016 року, та створює їй перешкоди в користуванні вказаною земельною ділянкою. Відповідач та його представники не надали суду жодних належних та допустимих доказів в спростування зазначених обставин та вищевказаного висновку судової земельно-технічної експертизи. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов є законним, обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Згідно ч.1, п.4 ч.2 ст.79, ч.1 ст.88 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи, зокрема, витрат повязаних з проведенням судових експертиз. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача на користь позивачки слід стягнути судовий збір в розмірі 243 гривні 60 копійок та витрати на проведення судової земельно-технічної експертизи в розмірі 3500 гривень, а всього: 3743 гривні 60 копійок. Враховуючи наведене,

Outcome: approved