Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-03 00:00:00

Звернувшись до суду з позовом, Публічне акціонерне товариство Банк «ТРАСТ» просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № R161.0019348 від 09.10.2012 року у сумі 40609,06 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач послався на те, що 09 жовтня 2012 року Банк отримав від відповідача пропозицію (оферту) про укладення договору № R161.0019348, в якій останній пропонував Банку надати йому споживчий кредит. Позивачем було акцептовано зазначену оферту та наданий відповідачу кредит в розмірі 23601,18 грн. Відповідач, в свою чергу, зобов'язався повернути наданий кредит у повному обсязі до 09.10.2015 року згідно із Графіком погашення кредиту (Додаток № 1 до Кредитного договору) та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 12,49 % річних та 1,47 % щомісячної комісії за супроводження кредиту, строком на 36 місяців з щомісячною сплатою частини кредиту, відсотків та комісії за користування кредитом. Кредит було отримано відповідачем 09 жовтня 2012 року, що підтверджується меморіальним ордером №Loan-21208 від 09.10.2012 року. Відповідно до п. 2.2.3 Умов надання та обслуговування кредитів на споживчі цілі, у Клієнта виникає обов'язок сплачувати відповідні проценти по кредиту та інші комісії, пені та плати, які передбачені тарифами РКО. Розрахунок процентів на залишок заборгованості по кредиту здійснюється щомісячно за фактичний строк користування кредитом, виходячи з фактичної кількості днів у році. Нарахування процентів починається з першого дня одержання кредиту по передостаннього строку дії кредиту. Відповідно до п. 3.1.7 Умов надання та обслуговування кредитів на споживчі цілі, проценти нараховуються кредитором щомісячно з розрахунку фактичної кількості днів у процентному періоді та бази 365 днів уроці на суму фактичної заборгованості по кредиту на кінець операційного дня. Відповідно до п. 4.3. Умов надання та обслуговування кредитів на споживчі цілі, за несвоєчасне виконання зобов'язань з погашення заборгованості по кредиту, кредитор нараховує, а клієнт сплачує йому пеню у розмірі 0,3 процента від суми прострочених зобов'язань за кожний день прострочення. Сума пені стягується кредитором на підставі договірного списання з розрахунку клієнта повного погашення ним суми простроченої заборгованості. Відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов'язання перед позивачем, чим порушив умови Кредитного договору, внаслідок чого утворилась прострочена заборгованість. Останній раз платіж відповідачем здійснювався 20.03.2014 року в сумі 11.14 грн., надалі та станом на дату подачі позову, щомісячні платежі в термінах та розмірах встановлених додатком № 1 до кредитного договору відповідачем не здійснювались. Загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором № R161.0019348 від 09.10.2012 року складає 40609,06 грн., із них: -12286,88 грн. - заборгованість за кредитом; - 1171,22 грн. - проценти; -5897,98 грн. - комісія; -21252,98 грн. - пеня. Представник позивача у судове засідання не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи у його відсутність (а.с.188), а також надав відповідь на відзив (а.с107-110). У відповіді на відзив представник позивача зазначив, що строк позовної давності позивачем не пропущено. Так, згідно із укладеним кредитним договором від 09.10.2012 року, строк повернення кредитних коштів встановлений до 09.10.2015 року. Позовна заява направлена на адресу суду 30.03.2018 року засобами поштового зв'язку, тобто до спливу строку позовної давності про сплив якого помилково зазначає відповідач. Крім того, відповідач зазначає, що розмір пені значно перевищив розмір тіла кредиту, разом з тим, відповідач визнає, що з 20.03.2014 року припинив здійснювати платежі. Пеня розрахована позивачем за період з 23.03.2017 року по 23.03.2018 року, тобто за останній рік, що передував зверненню до суду. Крім того, відповідач наразі зазначає про свою незгоду з умовами кредитного договору в частині комісії. Проте, при укладенні договору відповідач погодився з його змістом та отримав кредит на запропонованих умовах, в т.ч. погодився з розміром щомісячної комісії. Відповідно до п.2.1 Умов надання та обслуговування кредитів на споживчі цілі, що є невід'ємною частиною договору № R161.0019348 від 09.10.2012 року, Договір вважається укладеним з дати акцепту кредитором пропозиції (оферти) клієнта, викладеної в заяві. Кредит надається клієнту шляхом зарахування суми кредиту на рахунок в дату відкриття рахунку. На підтвердження факту видачі та суми виданого кредиту, Додатком № 13 до позовної заяви надано копію Меморіального ордеру № Loan-21208 від 09.10.2012 року про перерахування кредитних коштів згідно із акцептованою офертою по кредитному договору № R161.0019348 від 09.10.2012 року. Відповідно до діючого законодавства, меморіальний ордер про зарахування банком на рахунок відповідача суми кредиту складається «за ініціативою банку» (тобто без участі позичальника), підписів відповідача на меморіальному ордері, як те хибно зазначає відповідач, не повинно бути. Як вбачається із вказаного меморіального ордеру: 09.10.2012 року позивач перерахував на рахунок відповідача кредитні кошти у розмірі 23601,18 грн. Тобто, кредит є виданим 09.10.2012 року з моменту перерахування банком коштів на поточний рахунок позичальника. Підтвердження такого перерахування є належним чином засвідчена копія Меморіального ордеру № Loan-21208 від 09.10.2012 року. Спір про суму виданого кредиту відсутній. Разом з тим, відповідач свідомо маніпулює доказами, зазначаючи, що сума отриманого кредиту менша ніж зазначено позивачем. Дійсно, з отриманих 23601,18 грн. на власний поточний рахунок кредитних коштів, відповідач 20 001,00 грн. зняв з рахунку готівкою, а суму 3600,18 грн. із власного рахунку розпорядився перерахувати на оплату послуг страхової компанії, тобто копійка в копійку розпорядився отриманим кредитом. Крім того, відповідач хибно зазначає про необхідність залучення співвідповідачем особи, до якої має особисті образи та претензії. Зазначена відповідачем особа не має відношення до боргових зобов'язань відповідача перед позивачем. Підстави для залучення співвідповідача у позивача відсутні. Відповідно до умов договору кредит отримано відповідачем на «споживчі цілі», тобто без цільового призначення на потреби, які зазначає відповідач. Представник відповідача Вихор П.О. в судовому засіданні позовні вимоги ПАТ Банк «ТРАСТ» до [PERSON] про стягнення заборгованості не визнав, підтримав відзив на позовну заяву та заперечення (а.с.41-43, 98-101), в яких зробив заяву про застосування позовної давності, з урахуванням того, що останній платіж за договором був здійснений 20 березня 2014 року, а позивач звернувся до суду 30 березня 2018 року. Крім того, вважав, що розмір пені значно перевищує розмір заборгованості за тілом кредиту, що суперечить приписам ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Також, вважав, що нарахування позивачем пені з огляду на положення Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення АТО» є протиправним. Також, вважав, що позивач не мав права встановлювати платежі, які споживач повинен сплачувати на користь банка за дії, які банк вчиняє на свою користь, або за дії, які споживач вчиняє на користь банку. На виконання умов кредитного договору відповідач вже виплатив позивачу 21651,00 грн., що також необхідно враховувати. Також зазначив, що отримав від банку 20001,00 грн., а не 23601,18 грн. Страховку у розмірі 3600,18 грн. він сплачував до того, як отримав кредит, тому не зобов'язаний сплачувати страховку повторно. Крім того, вважав, що за цим позовом має відповідати його колишня дружина [PERSON], оскільки грошові кошти, отримані за кредитним договором, були витрачені на придбання житлового будинку, у якому залишилась мешкати його дружина [PERSON] Просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 08.11.2018 року задоволення клопотання представника відповідача щодо витребування у позивача оригіналу меморіального ордера № Loan - 21208 від 09.10.2012 року, а також документів, які підтверджують факт того, що відповідач просив позивача перерахувати суму у розмірі 3600,18 грн. на рахунок конкретної страхової компанії та документів на підтвердження того, що 3600,18 грн. були дійсно перераховані позивачем на рахунок страхової компанії. В задоволенні клопотання представника відповідача про витребування екземпляру № 1 заявки № Loan - 21208 від 09.10.2012 року; фінансових документів про рух коштів по рахунку відповідача [PERSON] [NUMBER] в банку Траст; методики погашення страхової суми банку за договором, а також про залучення до участі в розгляді справи в якості співвідповідача [PERSON] відмовлено (а.с. 161). Ухвалою суду від 04 грудня 2018 року, постановленою судом без виходу до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, у задоволенні клопотання представника відповідача про витребування у позивача оригіналу платіжного доручення № 1 від 09.10.2012 року, оригіналу Договору добровільного страхування від нещасних випадків № R161/0019348 від 09.10.2012 року відмовлено. Дослідивши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд дійшов таких висновків. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч.1). Виконання зобов'язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов'язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов'язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін (ч.2). Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 09 жовтня 2012 року був укладений кредитний договір R161.0019348, відповідно до якого банк надав [PERSON] кредит в сумі 23601,18 грн., зі сплатою відсоткової ставки за користування кредитом в розмірі 12,49% річних та 1,47% щомісячної комісії за супроводження кредиту, строком на 36 місяців з щомісячною сплатою частини кредиту, відсотків та комісії за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення кредиту до 09 жовтня 2015 року. Відповідно до умов укладеного договору він складається з «Заяви-анкети на отримання споживчого кредиту», Пам'ятки клієнта про основні параметри споживчого кредитування ПАТ Банк «ТРАСТ», Умов надання та обслуговування кредитів на споживчі цілі (запрошення укласти оферту), Заяви про надання кредиту на споживчі цілі, Тарифів на розрахунково-касове обслуговування поточних рахунків фізичних осіб, відкритих при отриманні споживчого кредиту (а.с.11-19). Відповідач підтвердив свою згоду на це підписом у зазначених документах. При укладенні Договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, згідно з якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до п. 2.2.3 Умов надання та обслуговування кредитів на споживчі цілі, з моменту виконання кредитором умов Заяви клієнта по відкриттю рахунка клієнта та акцепту Заяви клієнта, Договір вважається укладеним, і у клієнта виникає обов'язок сплачувати відповідні проценти по кредиту та інші комісії, пені та плати, які передбачені тарифами РКО. Розрахунок процентів на залишок заборгованості по кредиту здійснюється щомісячно за фактичний строк користування кредитом, виходячи з фактичної кількості днів у році. Нарахування процентів починається з першого дня одержання кредиту по передостаннього строку дії кредиту. Відповідно до п. 3.1.1 Умов надання та обслуговування кредитів на споживчі цілі, планове погашення заборгованості по кредиту здійснюється сумами платежів, згідно із Графіком платежів (сума останнього платежу може відрізнятися за розміром від суми попередніх платежів та від суми, яка вказана в графіку платежів, та в обов'язковому порядку уточнюється клієнтом в регіональній дирекції банку, яка супроводжує даний кредит клієнта. При цьому кожний такий платіж вказується кредитором у Графіку платежів та складається з частини основного боргу, процентів, а також щомісячної комісії, яка передбачена договором і пам'яткою. Відповідно до п. 4.3. Умов надання та обслуговування кредитів на споживчі цілі, за несвоєчасне виконання зобов'язань з погашення заборгованості по кредиту, кредитор нараховує, а клієнт сплачує йому пеню у розмірі 0,3 процента від суми прострочених зобов'язань за кожний день прострочення. Сума пені стягується кредитором на підставі договірного списання з розрахунку клієнта повного погашення ним суми простроченої заборгованості. Позивач виконав взяті на себе зобов'язання, а саме надав відповідачу кредит у розмірі 23601,18 грн. шляхом перерахування коштів на рахунок відповідача, що підтверджується копією меморіального ордеру від 09.10.2012 р. №Loan-21208 (а.с.21). Згідно із копією платіжного доручення № 1 від 09.10.2012 року [PERSON] перерахував на користь ПрАТ «СК «Юнівекс» оплату страхового платежу згідно із договором № R161.0019348 від 09.10.2012 року у розмірі 3600,18 грн. (а.с.175,176). 20001,00 грн. були отримані відповідачем [PERSON] готівкою в касі банку на власні потреби (а.с.177). Відповідно до ст.610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідач [PERSON] зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав, останній платіж за договором здійснив 20.03.2014 року (а.с.20). Згідно із розрахунком заборгованості (а.с.20) станом на 23 березня 2018 року [PERSON] має заборгованість за кредитним Договором у загальному розмірі 40609,06 грн., з яких: - заборгованість за кредитом - 12286,88 грн.; - заборгованість за процентами за період з 21.05.2014 року по 09.10.2015 року - 1171,22 грн.; - нарахована комісія за період з 21.05.2014 року по 09.10.2015 року - 5897,98 грн.; - нарахована пеня за період з 23.03.2017 р. по 23.03.2018 р. - 21252,98 грн. (а.с.20). Суд погоджується з розміром заборгованості за тілом кредиту у розмірі 12286,88 грн. та вважає, що зазначену суму слід стягнути з відповідача на користь позивача. При цьому, суд не приймає до уваги доводи відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності в частині вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту з огляду на таке. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Судом встановлено, що у відповідності до умов кредитного договору R161.0019348 від 09.10.2012 року відповідачу був наданий кредит строком на 36 місяців, тобто до 09 жовтня 2015 року. Позивач із вимогами про стягнення заборгованості за тілом кредиту звернувся 03 квітня 2018 року (а.с.24), тобто в межах строків, встановлених ст. 257 ЦК України. Тож, в цій частині позов підлягає задоволенню. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування кредитними коштами, а також комісії суд прийшов до таких висновків. Відповідно до п. 3.1.1 Умов надання та обслуговування кредитів на споживчі цілі, планове погашення заборгованості по кредиту здійснюється сумами платежів, згідно із Графіком платежів (сума останнього платежу може відрізнятися за розміром від суми попередніх платежів та від суми, яка вказана в графіку платежів, та в обов'язковому порядку уточнюється клієнтом в регіональній дирекції банку, яка супроводжує даний кредит клієнта. При цьому кожний такий платіж вказується кредитором у Графіку платежів та складається з частини основного боргу, процентів, а також щомісячної комісії, яка передбачена договором і пам'яткою. Відповідно до п.2.2.3 Умов надання та обслуговування кредитів на споживчі цілі у Клієнта виникає обов'язок сплачувати відповідні проценти по кредиту та інші комісії, пені та плати, які передбачені тарифами РКО. Розрахунок процентів на залишок заборгованості по кредиту здійснюється щомісячно за фактичний строк користування кредитом, виходячи з фактичної кількості днів у році. Нарахування процентів починається з першого дня одержання кредиту до передостаннього строку дії Кредиту. Відповідно до п.3.1.7 Умов надання та обслуговування кредитів на споживчі цілі, проценти нараховуються кредитором щомісячно з розрахунку фактичної кількості днів у процентному періоді та бази 365 днів у році (366 днів у високосному році) на суму фактичної заборгованості по кредиту на кінець операційного дня. Комісія за супроводження Банком кредитної заборгованості клієнта протягом всього строку дії його кредитного договору встановлена у розмірі 1,47%, розраховується від початкової суми кредиту та стягується щомісячно у складі чергового платежу. Позивачем, проценти за користування кредитними коштами та щомісячна комісія нараховані за період з 21.05.2014 року по 09.10.2015 року. Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Згідно з ч.1ст. 261ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п'ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов'язку з внесення чергового платежу й обчисляється окремо щодо кожного простроченого платежу. Згідно ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідна заява зроблена відповідачем у відзиві на позовну заяву. Тому, відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові в цій частині. Отже, проценти за користування кредитом, в межах строку позовної давності за період 03 квітня 2015 року по 09 жовтня 2015 року, виходячи із процентної ставки 0,034 % (12,49 % /365днів), дорівнюють: 12286,88 грн. х 0,034% (12,49%/365 днів) х 189 днів прострочки = 789,55 грн. Розмір комісії за період з 03 квітня 2015 року по 09 жовтня 2015 року дорівнює: 23601,18 грн. (початкова сума кредиту) х 0,049 % (1,47 % /30) х 189 дн. = 2184,84 грн. Отже, з відповідача на користь позивача слід стягнути проценти за користування кредитом за період з 03 квітня 2015 року по 09 жовтня 2015 року у розмірі 789,55 грн., комісію за період з 03 квітня 2015 року по 09 жовтня 2015 року у розмірі 2184,84 грн. Тому, позов в цій частині підлягає частковому задоволенню. Крім того, суд вважає неправомірним нарахування позивачем неустойки (пені) за даним Договором за період з 23.03.2017 р. по 23.03.2018 р. у розмірі 21252,98 грн. виходячи з того, що 02 вересня 2014 року Верховною Радою України прийнято Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», який набув чинності з 15 жовтня 2014 року (далі - Закон № 1669 -УП). Відповідно до ст. 2 Закону № 1669-УП на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому КМУ переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особа підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому КМУ переліку, де проводилася антитерористична операція (ч.1). Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції (ч.2). Відповідно до ч.1, ч.2 ч.3 ст. 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1669 -УП цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування і втрачає чинність через шість місяців з дня завершення антитерористичної операції, крім пункту 4 ст.11 «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону. На виконання абзацу 3 п. 5 ст. 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 року № 1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року № 1079-р зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 року № 1053 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція». 02 грудня 2015 року Кабінетом Міністрів України прийнято розпорядження № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України». Пунктом 1 та 3 вказаного розпорядження, затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком та визнано такими, що втратили чинність: розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 р. № 1053 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція»; розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 р. № 1079 «Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 р. № 1053». Як встановлено судом, відповідач зареєстрований у м. Костянтинівка Донецької області, яке відповідно до розпорядження КМУ від 02.12.2015 року входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Отже, відповідач звільняється від сплати пені нарахованої за період з 23.03.2017р. по 23.03.2018 р. у розмірі 21252,98 грн. на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитним договором № R161.0019348 від 09.10.2012р., а тому в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити. За таких обставин, суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за Договором № R161.0019348 від 09.10.2012 року в загальному розмірі 15261,27 грн., яка складається з: - заборгованості за тілом кредиту - 12286,88 грн.; - заборгованості за процентами - 789,55 грн.; - заборгованості за комісією - 2181,84 грн. При цьому, суд вважає безпідставними доводи відповідача про те, що у задоволенні позову має бути відмовлено у зв'язку із ненаданням позивачем оригіналів доказів, з огляду на таке. Так, позивачем зазначено про неможливість подання оригіналів письмових доказів у зв'язку з тим, що рішенням Правління Національного банку України від 29 грудня 2016 року № 559-рш, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення № 3-85 від 30.12.2016 року «Про початок процедури ліквідації ПАТ Банк «Траст» та делегування повноважень ліквідатора банку». Ліквідація запроваджена з 30 грудня 2016 року до 29 грудня 2018 року включно, та призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ Банк «ТРАСТ» Кухарева В.В. В зв'язку із заходами ліквідаційної процедури, Банк з грудня 2016 року не здійснює кредитування, а відповідні працівники Банку, які були залучені в процесах кредитування, звільнені в грудні 2016 року в зв'язку із скороченням штату. Наразі 2018 рік. Затребувані судом оригінали документів в грудні 2016 року уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації (згодом ліквідації) ПАТ Банк «Траст» не передавались - а.с.170-172. Проте, у відзиві на позовну заяву, відповідач вказував на те, що кредитний договір укладався ним на придбання нерухомості; кредитних коштів готівкою він отримав 20001,00 грн., сплатив страховку у розмірі 3600,18 грн.; в рахунок погашення боргу сплатив позивачу 21561,00 грн.; останній платіж за договором здійснив 20 березня 2014 року. Отже, приймаючи до уваги викладене, суд вважає встановленим факт укладення кредитного договору № R161.0019348 від 09.10.2012 року на вищезазначених умовах, отримання кредитних коштів відповідачем та порушення ним своїх зобов'язань за кредитним договором. Суд також відхиляє доводи відповідача щодо його незгоди з умовами кредитного договору в частині комісії, незгоди із розписом сукупної вартості кредиту, зазначення реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту (Додаток № 2 до договору № R161.0019348 від 09.10.2012р) та не приймає до уваги порівняльний розрахунок можливих варіантів погашення страховки за кредитним договором (а.с.180-181) з огляду на таке. Кредитний договір № R161.0019348 від 09.10.2012 року, укладений між сторонами, або його окремі положення (в частині комісійної винагороди) у встановленому порядку недійсними не визнані, отже згідно із ст. 204 ЦК України кредитний договір є правомірним. Суд також відхиляє доводи відповідача про те, що комісія за страховкою має розраховуватися із ставки 0,5% та вважає їх безпідставними, оскільки умовами кредитного договору визначений розмір щомісячної комісії 1,47% від початкової суми кредиту, а тому підстав для розрахунку комісії окремо на суму 3601,18 грн. у розмірі 0,5% суд не вбачає. Суд також не приймає до уваги доводи відповідача про те, що за цим позовом має відповідати його колишня дружина [PERSON], а також відхиляє покази свідка [PERSON] щодо придбання відповідачем за кредитні кошти нерухомості, яка в подальшому була розподілена між відповідачем та [PERSON], з огляду на те, що [PERSON] не була стороною за договором № R161.0019348 від 09.10.2012 року, та позивачем будь-яких вимог до [PERSON] не заявлено. Майнові суперечки між [PERSON] та [PERSON] не є предметом судового дослідження у даній справі. Тож, позов слід задовольнити частково. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд пропорційно до розміру задоволених вимог (позов задоволено на 37,58%) стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 662,16 грн. На підставі

Outcome: partial