Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-24 00:00:00

Зміст позовних вимог, пояснення сторін. 13 червня 2018 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача, [PERSON], про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову посилається на те, що в червні 2015 року зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають малолітню доньку, [PERSON], [INFO]. Позивачка посилається на те, що спільне життя з відповідачем не склалось, тому що у них різні погляди на життя, різні інтереси, відповідач влаштовує сварки, б'є позивачку на очах дитини. В сім'ї відсутнє взаєморозуміння та відповідач не забезпечує сім'ю матеріально. З травня 2018 року шлюбні стосунки між сторонами припинені остаточно. Можливості зберегти сім'ю позивачка не має. Вважає що подальше спільне життя з відповідачем суперечить її інтересам та інтересам її малолітньої дитини. Позивачка в судове засідання не з'явилась, через канцелярію суду надала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, на позовних вимогах наполягає та просить їх задовольнити в повному обсязі. Судовий збір просить покласти на відповідача. Відповідач в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду надав письмову заяву про розгляд справи без його участі, з позовом згоден. Частиною 3 статті 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Оскільки відповідач позовні вимоги визнав в повному обсязі, суд вважає за можливе ухвали рішення в підготовчому судовому засіданні. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Матеріалами справи встановлено, що 27 червня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ізюму реєстраційної служби Ізюмського міського управління юстиції Харківської області зареєстровано шлюб між учасниками справи, актовий запис № 141. Сторони припинили подружні відносини з травня 2018, спільне господарство не ведеться, втрачені фізичні та духовні зв'язки. У відповідності до статті 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги припинення сімейних стосунків та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Позивачка вказує суду, що сумісне подружнє життя не склалося,тому що у них різні погляди на життя, різні інтереси, відповідач влаштовує сварки, б'є позивачку на очах дитини. В сім'ї відсутнє взаєморозуміння та відповідач не забезпечує сім'ю матеріально. Можливості зберегти сім'ю позивачка не має. Вважає що подальше спільне життя з відповідачем суперечить її інтересам та інтересам її малолітньої дитини. Норми права, що регулюють правовідносини під час розгляду справи. У відповідності до ст. 5 Протоколу 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. У відповідності до статті 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги припинення сімейних стосунків та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки сторони наполягають на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Таким чином, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки, що має істотне значення, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу позивачка бажає залишити своє шлюбне прізвище «[PERSON]». Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином враховуючи, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, а позивачка ухвалою Ізюмського міськрайонного суду від 02 липня 2018 року звільнена від сплати судового збору, то у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 50 відсотків судового збору.

Outcome: approved