Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-11 00:00:00

Звертаючись до суду позивач на підставі вимог ст.ст.203, 209, 220 ч.2, 316, 317, 319, 328, 334 ЦК України 2004 року, ст.ст.47, 224, 225 ЦК УРСР 1963 року, заявляє позовні вимоги, а саме: - визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями №1 по вул. Гарнізонній в м. Харкові, укладений 30 травня 1997 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений [PERSON] товарною біржею, р.№ Н6-137. - визнати за [PERSON], право власності на житловий будинок з надвірними будівлями №1 по вул.Гарнізонній в м. Харкові, житловою площею 34,3 кв.м, загальною площею 61,0 кв.м. В обґрунтування заявленого змісту позовних вимог, позивачка вказала: В м. Харкові по вул. Гарнізонній, б.1 розташований житловий будинок з надвірними будівлями, який по праву власності зареєстрований за позивачкою - [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу нерухомості від 30 травня 1997 року, посвідченого [PERSON] товарною біржею, р.№ Н6-137, що підтверджується Інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 125436744 від 27.05.2018 року. Житловий будинок з надвірними будівлями літ.Г-1 по вул. Гарнізонній,1 .в м.Харкові має житлову площу 34,3 кв.м, загальну площу - 61,0 кв.м., що підтверджується технічним паспортом КП ХМБТІ від 24.12.2009 року та Інформацією з державного реєстру речових прав нерухоме майно № 125436744 від 27.05.2018 року. Зазначений вище договір купівлі-продажу був посвідчений на [PERSON] товарній біржі, а ні нотаріально, що не дає позивачки можливості розпорядитися належним позивачки на праві власності нерухомим майном. Тому позивачка заявляє позовні вимоги, про визнання право власності. Відповідачка та третя особа відзиву суду щодо заявлених позовних вимог не надали. Позивачка на позовні наполягала, що вказала в заяві наданої суду. В підтвердження обґрунтованості заявленого позову, на підставі наданих доказів, судом були встановленні наступні факти та обставини: 30 травня 1997 року позивачкою - [PERSON], та відповідачкою - [PERSON], було укладено договір купівлі-продажу нерухомості №Н6-137, згідно з п.1 якого продавець [PERSON] продала [PERSON] житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований за адресою: м. Харків, вул. Гарнізонна, 1, а покупець [PERSON] прийняла вказаний житловий будинок у власність. Вказаний договір було посвідчено на [PERSON] товарній біржі, р.№ Н6-137. Після укладення вказаного вище договору купівлі-продажу від 30 травня 1997 року право власності на зазначений житловий будинок позивачкою було зареєстроване в КП «[PERSON] міське бюро технічної інвентаризації». Факт внесення позивачкою оплати в сумі 13409 грн. за вказаний вище будинок підтверджується п. 5.1 договору, згідно з яким продавцем отримані грошові кошти від покупця в повному обсязі до посвідчення договору. В п.10 договору зазначено, що угоди, які зареєстровані на біржі, не підлягали на той час нотаріальному посвідченню на підставі ст. 15 Закону України «Про товарну біржу». Отже, житловий будинок з надвірними будівлями, за адресою: м. Харкові по вул. Гарнізонній, б.1 на праві власності зареєстрований за позивачкою - [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу нерухомості від 30 травня 1997 року, посвідченого [PERSON] товарною біржею, р.№ Н6-137, що підтверджується Інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 125436744 від 27.05.2018 року. Житловий будинок з надвірними будівлями літ.Г-1 по вул. Гарнізонній,1 в м.Харкові має житлову площу 34,3 кв.м, загальну площу - 61,0 кв.м., що підтверджується технічним паспортом КП ХМБТІ від 24.12.2009 року та Інформацією з державного реєстру речових прав нерухоме майно № 125436744 від 27.05.2018 року. Таким чином, позивачка є законним власником вказаного вище житлового будинку по вул. Гарнізонній, 1 в м.Харкові. Згідно Звіту про оцінку майна від 23.05.2018 року, ринкова вартість будинку з надвірними будівлями по вул.Гарнізонній, 1 в м. Харкові на 23.05.2018 року складає 385 900,00 грн. Зазначений вище договір купівлі-продажу був посвідчений на [PERSON] товарній біржі, а ні нотаріально. Дослідивши та оцінивши в сукупності докази матеріалів справи, суд дійшов наступному: На підставі ст.ст. 317, 319 ЦК України власнику належить право володіння, користування та розпорядження належним йому майном. Власник володіє, користується та розпоряджається належним йому майном на власний розсуд. Відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу» членами товарної біржі є прийняті до її складу згідно із статутом біржі вітчизняні та іноземні юридичні і фізичні особи. Член товарної біржі має право здійснювати біржові операції на біржі. Біржовою операцією визнається угода, якщо вона являє собою купівлю-продаж товарів, допущених до обігу на товарній біржі, якщо її учасники члени біржі, якщо вона зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч.9 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України 2004 року до договорів, що були укладені до 1 січня 2004 року і продовжують діяти після набрання чинності Цивільним кодексом України, застосовуються правила цього Кодексу щодо підстав, порядку і наслідків зміни або розірвання договорів окремих видів незалежно від дати їх укладення. Згідно зі ст. 224 ЦК УРСР 1963 року, за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцю, а покупець зобов'язується прийняти майно та сплатити за нього визначену грошову суму. Відповідно до ст.225 ЦК УРСР 1963 року право продажу майна належить власнику. Як вбачається зі ст. 47 ЦК УРСР, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Аналогічне положення містить ч.2 ст.220 ЦК України в редакції 2004 року, а саме якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Частина друга ст.47 ЦК УРСР в редакції 1963року і частина друга ст.220 ЦК України застосовується до правовідносин у разі, коли сторони уклали правочин, зміст якого відповідав волі сторін, і лише форма його укладання не відповідала встановленим законом вимогам. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. У відповідності до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР та п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978р. № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними», якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення, виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурору вправі визнати угоду дійсною. Укладений позивачкою на [PERSON] товарній біржі договір від 30 травня 1997 року відповідає порядку укладення договорів на товарних біржах, тобто вимогам ст. 15 Закону «Про товарну біржу». Таким чином, до відносин щодо купівлі-продажу зазначеного вище нерухомого майна застосовуються норми ЦК, що діяли на час укладення угоди, а саме ЦК УРСР в редакції 1963 року. Позивачка та відповідачка як сторони договору досягай згоди по всім його істотним умовам, договір в повному обсязі відповідав волі сторін. З боку позивачки виконані всі умови договору купівлі - продажу, передала продавцю необхідну грошову суму у повному розмірі за житловий будинок, у звязку з чим отримала від продавця ключі та переїхала проживати у будинок, тобто угода була направлена на реальне настання правових наслідків, обумовлених нею, у звязку з чим наявні підстави для визнання договору від 30 травня 1997 року дійсним. Окрім того, з 30 травня 1997 року вказаний будинок є постійним місцем проживання позивачки, в якому вона зареєстрована до теперішнього часу, що підтверджується копією мого паспорту. Таким чином, на даний час позивачка володію та користуюся вказаним вище житловим будинком, однак позбавлена права розпорядитися ним на свій розсуд у звязку з відсутністю належно оформленого правовстановлюючого документу. Отже, сукупність досліджених доказів, встановлених фактів та обставини, свідчить про обґрунтованість вимог, а тому вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved