Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-23 00:00:00

Згідно позовної заяви, уточнень до позову, 09 лютого 2014 року помер батько позивача [PERSON], після його смерті відкрилась спадщина на належні йому, на підставі Державного акта на право приватної власності на земельну ділянку, три земельні ділянки, які розташовані на території с. Ставниця Меджибізької селищної ради Летичівського району: площею 0,2500 га, що призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,7300 га, що призначена для ведення особистого селянського господарства, площею 0,2000 га, що призначена для ведення особистого селянського господарства. За життя [PERSON] склав заповіт відповідно до якого своїми спадкоємцями визначив позивача [PERSON] та брата позивача [PERSON], який помер 19 листопада 2011 року. Спадкоємцями [PERSON] є позивач та мати позивача [PERSON] (дружина спадкодавця), яка відмовилась від прийняття спадщини, про що подала нотаріусу відповідну заяву та не заперечує проти оформлення спадкового майна позивачем. Інших спадкоємців та спадкоємців, які б мали право на обовязкову частку у спадщині після смерті [PERSON] немає. При зверненні до нотаріуса щодо оформлення земельних ділянок, як спадкового майна, позивачу відмовлено у звязку із тим, що площа земельних ділянок, яка зазначена у Державному акті на право приватної власності на земельну ділянку, не співпадає з витягами з Державного земельного кадастру про дані земельні ділянки. Рекомендовано звернутись до суду. В державному акті на право власності на земельну ділянку площа земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства зазначена 0,60 га (0,22 га +0,38 га), а фактично згідно витягів з Державного земельного кадастру дана земельна ділянка складається з двох ділянок площею 0,3700 га та 0,2000 га, що в сукупності становить 0,5700 га. Різниця площ земельних ділянок у документах виникла з тих причин, що Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку був складений ще у 2000 році, обміри земельних ділянок на той час проводились без використання сучасної вимірювальної апаратури, тому при фактичних обмірах під час виготовлення документації на землю на сьогоднішній день площа земельних ділянок в дійсності становить 0,3700 га та 0,2000 га. Враховуючи те, що нотаріус відмовила в оформлені спадщини після батька [PERSON] через неточність у документах позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх спадкових прав, оскільки не може скористатись своїми правами, як спадкоємець щодо володіння, користування та розпорядження цим майном. Просить визнати за ним право власності, як на спадкове майно по закону, після батька [PERSON], який помер 09 лютого 2014 року, на земельні ділянки, надані для ведення особистого селянського господарства, зокрема: площею 0,2000 га, кадастровий номер 6823055400:01:005:0077, що розташована на території с. Ставниця Меджибізької селищної ради Летичівського району Хмельницької області; площею 0,3700 га, кадастровий номер 6823055400:01:002:0043, що розташована по вул. Івана Франка, 14 в с. Ставниця Летичівського району Хмельницької області. В назване судове засідання позивач та його представник не зявилися, згідно поданої заяви представник позивача просить справу розглядати у їх відсутність, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, судові витрати залишають за собою. Представник Меджибізької селищної ради Летичівського району в судове засідання не зявився, згідно поданої заяви просить справу розглядати у їх відсутність, позовні вимоги визнають. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, згідно поданої заяви просить справу розглядати у її відсутність, позов визнає в повному обсязі. Дослідивши докази по справі суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Згідно змісту ст.ст. 1216, 1217, 1218, 1223, 1225, 1233, 1261, 1268, 1269, 1273 ЦК України: спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); спадкування здійснюється за заповітом або за законом; до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті; право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу; право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення; заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті; у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки; спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини; спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини; спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Згідно п. «г» ч. 1 ст. 81, п. «а» ч. 3 ст. 152 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини; захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав. Так, відповідно до свідоцтва про народження, паспорта громадянина України [PERSON] народився 04 травня 1964 року в с. Ставниця Летичівського району, його батьками є [PERSON] та [PERSON]. Із копії Державного акта на право приватної власності на землю ІV-ХМ №046901 від 07 лютого 2000 року вбачається, що [PERSON], який мешкає по вул. І. Франка, 14 в с. Ставниця на підставі рішення Меджибізької селищної ради 17 сесії №73 від 02 лютого 1994 року передається у приватну власність земельна ділянка площею 0,85 га, яка розташована на території с. Ставниця Меджибізької селищної ради. Землю передано для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд 0,25 га., та для ведення особистого підсобного господарства 0,60 га. На плані зовнішніх меж земельної ділянки зображено 2 земельних ділянки площею 0,63 га та 0,32 га. Згідно заповіту, що посвідчений секретарем Меджибізької селищної ради Летичівського району 10 лютого 2011 року, [PERSON] на випадок своєї смерті зробив заповітне розпорядження відповідно до якого житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами, земельні ділянки, що рахуються за житловим будинком по вул. І. Франка, 14 в с. Ставниця Летичівського району державний акт на право приватної власності IV-ХМ №046901, виданий 07 лютого 2000 року Меджибізькою селищною радою, земельну ділянку (пай), грошовий вклад заповів [PERSON] та [PERSON] в рівних долях. Відповідно до свідоцтва про смерть [PERSON] помер 19 листопада 2011 року в с. Ставниця Летичівського району у віці 53 років. Як вбачається із свідоцтва про смерть [PERSON] помер 09 лютого 2014 року в с. Ставниця Летичівського району у віці 80 років. Відповідно до [PERSON] з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 24 жовтня 2014 року [PERSON] на підставі Державного акта від 07 лютого 2000 року серія IV-ХМ №046901 належать на праві власності: земельна ділянка площею 0,2500 га, яка розташована по вул. І.Франка, 14 в с. Ставниця Летичівського району та призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 6823055400:01:002:0042; земельна ділянка площею 0,2000 га, яка розташована на території Меджибізької селищної ради Летичівського району в с. Ставниця та призначена для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 6823055400:01:005:0077; земельна ділянка площею 0,3700 га, яка розташована по вул. І.Франка, 14 в с. Ставниця Летичівського району та призначена для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 6823055400:01:002:0043. 09 жовтня 2015 року державним нотаріусом Летичівської державної нотаріальної контори листом [PERSON] повідомлено, що він не може оформити спадщину після смерті [PERSON], який помер 09 лютого 2014 року на земельні ділянки 0,3700 га та 0,2000 га згідно державного акта на землю 1У-ХМ №046901 від 07 лютого 2000 року в звязку з тим, що наявна невідповідність в документах розмір земельних ділянок в державному акті та витягах з земельного кадастру різний. Рекомендовано звернутись до суду для визнання права власності на вказане майно. 18 січня 2016 року Меджибізькою селищною радою Летичівського району видана виписка з погосподарської книги №4 номер погосподарського обліку 0341/1 по Меджибізькій селищній раді на 2011-2015 роки на житловий будинок в с. Ставниця по вул. І.Франка, 14 Летичівського району згідно якої в будинку були зареєстровані та проживали [PERSON], [INFO], голова домогосподарства, якому належав житловий будинок, який помер 09 лютого 2014 року, [PERSON], [INFO] дружина. [PERSON] з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, що видані Відділом Держгеокадастру у Летичівському районі 21 січня 2016 року вбачається, що за [PERSON] зареєстровані: земельна ділянка загальною площею 0,20 кв.м., яка розташована в с. Ставниця Летичівського району та призначена для ведення особистого селянського господарства, нормативна грошова оцінка становить 6966,12 грн.; земельна ділянка площею 0,37 кв.м., яка розташована по вул. І.Франка, 14 в с. Ставниця Летичівського району та призначена для ведення особистого селянського господарства, нормативна грошова оцінка становить 8591,74 грн. З листа Летичівської державної нотаріальної контори від 09 лютого 2016 року та копій матеріалів зі спадкової справи №160-2014 вбачається, що спадкова справа після смерті 09 лютого 2014 року [PERSON] заведена за заявою сина померлого [PERSON] 09 липня 2014 року, спадкоємцем є також дружина померлого [PERSON], яка відмовилася від спадщини. Таким чином досліджені докази в їх сукупності та взаємному звязку дають суду підстави для висновку, що спадкодавець [PERSON] на підставі Державного акта на право приватної власності на землю був власником двох (так вказано у самому акті і на плані зовнішніх меж) земельних ділянок. Позивач [PERSON] є спадкоємцем майна померлого згідно заповіту від 10 лютого 2011 року. Інший спадкоємець по заповіту [PERSON] помер 19 листопада 2011 року. Позивач не може оформити свої права на спадкове майно (на земельні ділянки) у звязку з тим, що відомості з витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, [PERSON] з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки різняться із відомостями, які вказані в Державному акті на право приватної власності на землю в частині площ земельних ділянок, призначених для ведення особистого селянського господарства, оскільки площа 0,60 га вказана у державному акті, а загальна площа 0,5700 га вказана у витягах земельного кадастру (0,2000 га і 0,3700 га) та витягах з технічної документації (0,20 га і 0,37 га). Разом з тим, у витягах з Державного земельного кадастру про земельну ділянку чітко вказано, що земельні ділянки належать [PERSON] на підставі Держаного акта на право приватної власності на землю від 07 лютого 2000 року серія IV-ХМ №046901. Крім того, має місце також розбіжність щодо кількості земельних ділянок у державному акті вказано 2, а у витягах земельного кадастру - 3. Враховуючи те, що позивач, як спадкоємець, позбавлений можливості в нотаріальному порядку оформити свої спадкові права, про що й зазначено у відповідному листі нотаріуса, це вказує на наявність спору, який вирішується в судовому порядку, тому права позивача підлягають захисту шляхом визнання за ним права власності в порядку спадкування на вказані дві земельні ділянки (з урахуванням уточненої площі). Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи встановлені судом обставини визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Справу розглянуто в межах позовних вимог щодо визнання за позивачем права власності, як на спадкове майно, на 2 земельні ділянки, що призначені для ведення особистого селянського господарства (0,2000 га і 0,3700 га).

Outcome: approved