Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-17 00:00:00

Звернувшись до суду з позовом, [PERSON], [PERSON] просять усунути перешкоди в користуванні власністю шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS], посилаючись на те, що їм на праві спільної власності належить квартира [ADDRESS]. 01.11.1995 року вони, на правах члена сімї власників квартири, зареєстрували у спірному житловому приміщенні свого сина відповідача [PERSON] Відповідач [PERSON] не проживає у спірному житловому приміщенні понад півтора року, але з реєстрації за зазначеною адресою він не знявся. В квартирі ніяких речей відповідача не має. Внаслідок дій [PERSON] порушені їх права власників квартири, оскільки вони не можуть оформити субсидію на оплату комунальних послуг, розпорядитися житлом. Позивачі [PERSON], [PERSON] у судове засідання не зявились, надавши суду заяву про повне підтримання заявлених позовних вимог та про розгляд справи у їх відсутність (а.с.27, 34). Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, надавши суду заяву про повне визнання позовних вимог [PERSON], [PERSON] та про розгляд справи у його відсутність (а.с.35). Дослідивши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON], [PERSON] обґрунтовані та підлягають повному задоволенню з таких підстав. Згідно ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що згідно із свідоцтвом про право власності на житло від 01 лютого 1994 року, виданого відділом з приватизації та управління комунальною власністю виконавчого комітету Костянтинівської міської ради на підставі розпорядження № 244, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної власності [PERSON], [PERSON] (а.с.9) Право спільної власності [PERSON], [PERSON] на квартиру [ADDRESS] зареєстровано у Бюро технічної інвентаризації за № 101рн57 (а.с.9 зворот). Тож, спірне житлове приміщення належить до приватного житлового фонду, тому правовідносини сторін регулюються Главою 6 ЖК України та ст. 405 ЦК України. Відповідно до вимог ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частку будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. За статтею 156 ЖК України члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням (ч.1). За згодою власника будинку (квартири) член його сімї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сімї (ч.2). Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У спірному житловому приміщенні з 01 листопада 1995 року зареєстрований відповідач [PERSON] як член сімї власників жилого будинку (квартири) (а.с.10,11). Відповідач [PERSON] відсутній у спірному житловому приміщенні понад півтора року без поважних причин. Зазначена обставина визнана сторонами у справі, а тому у відповідності до ч.1 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню. За таких обставин, встановивши у судовому засіданні факт відсутності відповідача в спірному житловому приміщення без поважних причин понад один рік, суд вважає, що відповідача [PERSON] на підставі ч.2 ст. 405 ЦК України слід визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS]. Тож, позовні вимоги [PERSON], [PERSON] слід задовольнити в повному обсязі. На підставі ст. 405 ЦК України,

Outcome: approved