Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-25 00:00:00

Згідно з поданим позовом в останньому заявлено вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача суму безпідставно набутих коштів у розмірі 17 880,02 грн., інфляційних втрат у розмірі 1 573, 44 грн., а також трьох процентів річних у розмірі 670, 13 грн., а всього 20 123, 59 грн., а також понесені судові витрати. Позов обґрунтований тим, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24.01.2018 у справі № 201/15332/17 було стягнуто з Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпропетровської міської ради (ЄДРПОУ 32688148) на користь відповідача ( [PERSON] ) суму завданих збитків у розмірі 74 742,00 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 5000,00 грн. та судовий збір у розмірі 745,00 грн., а разом - 80 487,00 грн. У подальшому відбулась зміна назви позивача з Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпропетровської міської ради (ЄДРПОУ 32688148) на Комунальне підприємство «Теплоенерго» Дніпровської міської ради (ЄДРПОУ 32688148), у зв`язку із зміною географічної назви міста. 05.07.2018 р.на адресу КП «Теплоенерго» Дніпровської міської ради від відповідача надійшла заява щодо виплати збитків, завданих внаслідок ДТП, зареєстрована за вх. № 2610. Відповідно до змісту зазначеної заяви, відповідач просив КП «Теплоенерго» добровільно виконати рішення суду на протязі 5 днів з моменту отримання даної заяви. 10.07.2018 р. КП «Теплоенерго» було самостійно перераховано на зазначені у вказаній вище заяві банківські реквізити 80 487,00 грн., підтвердженням чого є платіжне доручення №1719 від 10.07.2018р., копія якого була направлена підприємством на адресу відповідача, разом з відповіддю на заяву від 05 липня 2018 року, зареєстровану за вх. № 2610. Вихідний реєстрацій номер зазначеної відповіді на заяву - № 1840 від 13 липня 2018 р. Як вказує позивач, зазначене свідчить про те, що рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24.01.2018 р. у справі № 201/15332/17 було виконане КП «Теплоенерго» добровільно 10.07.2018 р. 04.07.2018 р. постановами головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Ванжі О.В. було приєднано ВП №56467552 про стягнення з Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпропетровської міської ради на користь [PERSON] суми завданих збитків у розмір 74 742,00 грн., відповідно до виконавчого листа по справі № 201/15332/17 та ВП №56467617 про стягнення з Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпропетровської міської ради на користь [PERSON] витрат на правову допомогу у розмірі 5 000,00 грн., відповідно до виконавчого листа по справі № 201/15332/17, до зведеного виконавчого провадження №35127592. 04.07.2018 р. постановами головного державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області Ванжі О.В. було здійснено заміну назву сторони ВП № 56467552 та ВП №56467617, а саме боржника з Комунальне підприємство «Теплоенерго» Дніпропетровської міської ради на Комунальне підприємство «Теплоенерго» Дніпровської міської ради. 04.07.2018 р. головним державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області Ванжою О.В. винесено постанови, якою прийнято ВП № 56467552 та ВП №56467617 до виконання. Вказані постанови надійшли на адресу КП «Теплоенерго» 13.07.2018 р., тобто після здійснення оплати на користь [PERSON] , яка проведена платіжним дорученням №1719 від 10.07.2018 р. Дата отримання вказаних постанов позивачем підтверджується реєстраційними штампами вхідної кореспонденції за номерами: 04/352, 04/353, 04/354, 04/355, 04/356, 04/357 від 13.07.2018 р. Відповідно до відповіді ВПВР УДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області від 22.11.2018 р. за вих. №02.1-33/18399, наданої на звернення КП «Теплоенерго» від 19.11.2018 р., головним державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області 04.07.2018 р. на адресу банківської установи - філії Дніпропетровського обласного управління АТ «Ощадбанк» направлено платіжні вимоги на безакцептне списання відповідної заборгованості за зазначеними виконавчими провадженнями. З тієї ж відповіді (вих. №02.1-33/18399 від 22.11.2018 р.) вбачається те, що 05.07.2018 р. на депозитний рахунок відділу (ВПВР УДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області) надійшли кошти у сумі 33 802,84 грн., частина яких в результаті проведеного розрахунку та здійснених 06.07.2018 р. державним виконавцем розпоряджень стягнута та перерахована на користь відповідача. Так, 09.07.2018 платіжним дорученням № 961 в межах ВП №56467552 на користь [PERSON] здійснено перерахування грошових коштів у сумі 12880,02 грн., а також здійснено перерахування грошових коштів у сумі 5000 грн. за платіжним дорученням №962 в межах ВП №56467617 на користь [PERSON] , тобто на користь відповідача здійснено перерахування в межах ВП №56467552 та ВП №56467617 на загальну суму 17880,02гривні. Таким чином, 05.07.2018 здійснено списання грошових коштів підприємства у загальному розмірі 33802,84 грн., частина з яких була у подальшому перерахована відповідачу за платіжними дорученнями №961 та №962 від 09.07.2018 р. Позивачем 23.07.2018 р. на адресу ВПВР УДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області направлено заяву за вих. №1901 про закінчення виконавчого провадження та постановами головного державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області від 07.09.2018 р. виконавчі провадження ВП № 56467552 та ВП №56467617 закінчені у зв`язку із повним та фактичним виконанням рішення суду. Позивач вказує, що оскільки грошові вимоги відповідача, визначені рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24.01.2018 р. у справі №201/15332/17, були задоволені в повному обсязі 10.07.2018 р. шляхом перерахування грошових коштів утриманих з позивача державним виконавцем у сумі 17880,02 грн. (платіжні доручення №961 та №962 від 09.07.2018 р.) та добровільного перерахування позивачем 80487,00 грн. (за платіжним дорученням №1719 від 10.07.2018р.), то відповідач набув грошові кошти позивача, КП «Теплоенерго» у розмірі 17880,02 грн. без законних підстав для їх отримання. На переконання позивача, мають бути застосовані до спірних правовідносин положення статті 1212 ЦК України щодо стягнення саме безпідставно отриманих відповідачем коштів та положення частини 2 статті 1214 ЦК України у поєднанні із приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат за встановленим індексом інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми. Відповідач позов не визнав та звернувся до суду із зустрічним позовом про стягнення інфляційних витрат та трьох відсотків річних (а.с. 67-70), в обґрунтування якого відповідач зазначає, що рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24.01.2018 було виконано підприємством 10.07.2018 р. (що не оспорюється сторонами). Разом із цим, відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. На переконання відповідача, з огляду на те, що позивач за зустрічним позовом сплатив кошти в розмірі 74 742 грн. за ремонт пошкодженого транспортного засобу 06 червня 2017 року, а позивачем виконано судове рішення про стягнення цих коштів лише 10 липня 2018 року, то за цей період позивач має право на компенсацію інфляційних витрат за весь час прострочення, а також на три проценти річних від простроченої суми за користування відповідачем цими коштами. Зустрічна позовна заява містить вимогу про стягнення з КП «Теплоенерго» ДМР на користь [PERSON] інфляційних витрат в розмірі 8129,08 грн., трьох відсотків річних в розмірі 2451 грн., а всього стягнути суму в розмірі 10 580,08 грн., а також сплачений судовий збір в розмірі 804,80 грн. Позивач вимоги зустрічного позову не визнав та у поданому відзиві зазначив, що для застосування наслідків, визначених ч. 2 ст. 625 ЦК України, необхідною умовою є порушення боржником строків виконання виниклого зобов`язання. Зі змісту частини 2 статті 530 ЦК України, якою врегульовано строки (терміни) виконання зобов`язання, вбачається, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Жодним актом строк для виконання спірного деліктного зобов`язання для боржника встановлений не був.Таким чином, на переконання позивача, з вказаної норми цивільного законодавства вбачається що у тих зобов`язаннях, в яких не встановлений строк для їх виконання, семиденний строк для їх виконання обчислюється виключно з моменту пред`явлення вимоги такого виконання кредитором. У відзиві на зустрічну позовну заяву зазначається, що [PERSON] 05 липня 2018 р. звернувся на адресу Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської із заявою щодо виплати збитків, завданих внаслідок ДТП, яка зареєстрована за вх. № 2610 , та в якій просив КП «Теплоенерго» добровільно виконати рішення суду на протязі 5 днів з моменту отримання даної заяви. При цьому, сторонами не оспорюється той факт, що КП «Теплоенерго» рішення виконане в повному обсязі 10 липня 2018 р. Тобто в межах семиденного строку для виконання, визначеного ч. 2 ст. 530 ЦК України. На переконання позивача, оскільки виникле деліктне зобов`язання виконане боржником у межах встановленого строку, то підстави для застосування наслідків ,передбачених ч. 2 ст.625 ЦК України, відсутні, що є підставою для відмови у задоволенні заявлених зустрічних позовних вимог. Сторони не скористалися правом брати участь у судовому засіданні, в якому ухвалено судове рішення; представник позивача в окремо поданій заяві просив розглядати справу у його відсутність та задовольнити позов у повному обсязі, відмовивши в задоволенні зустрічного позову; представник відповідача в окремо поданій заяві просив розглядати справу у його відсутність та відмовити у задоволенні первісного позову, наполягаючи на задоволенні зустрічного позову. Як встановлено судом, рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24.01.2018 у справі № 201/15332/17 було стягнуто з Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпропетровської міської ради (ЄДРПОУ 32688148) (після перейменування Комунальне підприємство «Теплоенерго» Дніпровської міської ради ) на користь [PERSON] суму завданих збитків у розмірі 74 742,00 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 5000,00 грн., судовий збір у розмірі 745,00 грн., всього 80 487,00 грн. Рішення суду набрало законної сили (а.с. 39-40). На підставі заяви представника позивача ТДВ СК «Альфа-Гарант» здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 40 105,18 грн. Фактична вартість відновлювальних робіт пошкодженого автомобіля «Мерседес», д/н [NUMBER] складає 114 847,18 грн., що підтверджується актом виконаних робіт СТО ФОП « [PERSON] » №49 від 06.06.2017 р., видатковою накладною, та товарним чеком (а.с. 39-40). 04.07.2018 р. постановами головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Ванжі О.В. було приєднано ВП №56467552 про стягнення з Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради на користь [PERSON] суми завданих збитків у розмір 74 742,00 грн., відповідно до виконавчого листа по справі № 201/15332/17 та ВП №56467617 про стягнення з Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпропетровської міської ради на користь [PERSON] витрат на правову допомогу у розмірі 5 000,00 грн., відповідно до виконавчого листа по справі № 201/15332/17, до зведеного виконавчого провадження №35127592 та 04.07.2018 р. головним державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області Ванжою О.В. винесено постанови, якою прийнято ВП № 56467552 та ВП №56467617 до виконання (а.с.41-46). 05.07.2018 на адресу КП «Теплоенерго» Дніпровської міської ради від [PERSON] надійшла заява щодо виплати збитків, завданих внаслідок ДТП, а також інфляційних витрат та трьох відсотків річних за весь період прострочки виконання рішення, що становить 2163,56 грн., зареєстрована за вх. № 2610, в якій [PERSON] просив КП «Теплоенерго» добровільно виконати рішення суду на протязі 5 днів з моменту отримання даної заяви (а.с. 13). 10.07.2018 КП «Теплоенерго» перерахувало на зазначені у вказаній вище заяві банківські реквізити 80 487,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №1719 від 10.07.2018 р. (а.с.12), про що було повідомлено відповідача листом від 13.07.2018 за вих. №1840, в якому позивач також зазначив, що інфляційні витрати та три відсотки річних за весь період прострочки виконання рішення суду у розмірі 2163,56 грн. не підлягають сплаті (а.с. 14-15). Разом з тим, 09.07.2018 р. платіжним дорученням № 961 в межах ВП №56467552 на користь [PERSON] здійснено перерахування грошових коштів у сумі 12 880,02 грн., а також здійснено перерахування грошових коштів у сумі 5 000 грн. за платіжним дорученням №962 в межах ВП №56467617 на користь [PERSON] , тобто на користь [PERSON] здійснено перерахування в межах ВП №56467552 та ВП №56467617 на загальну суму 17 880,02 грн. та 05.07.2018 р. здійснено списання грошових коштів підприємства у загальному розмірі 33 802,84 грн., частина з яких була у подальшому перерахована відповідачу за платіжними дорученнями №961 та №962 від 09.07.2018 р. (а.с. 10, 11, 29, 30). На даний час грошові кошти, отримані понад розмір, визначений судовим рішенням, відповідачем позивачу не повернуті. Процесуальні дії у справі: -ухвалою суду від 30.01.2020 р. прийнятий до спільного розгляду з первісним позовом Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради до [PERSON] про стягнення безпідставно набутих коштів зустрічний позов відповідача [PERSON] до Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради про стягнення інфляційних збитків та трьох відсотків, та об`єднано їх в одне провадження. Спірні правовідносини виникли із зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави та відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Дослідив докази, надані в порядку ст.ст. 76-80, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, в межах заявлених вимог, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову КП «Теплоенерго» Дніпровської міської ради та зустрічного позову [PERSON] повністю, виходячи з наступного. В статті 1212 ЦК України визначені випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Зазначена норма закону застосовується лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору щодо набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому. Якщо ж зобов`язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604-607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов`язання). Така правова позиція висловлена Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду, зокрема, у постановах: від 10 вересня 2018 року по справі № 638/11807/15-ц та від 12 грудня 2018 року по справі № 205/3330/14-ц. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі №922/3412/17 зроблено висновок, що предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України. За судового розгляду встановлено, що окрім добровільного виконання позивачем рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24.01.2018 р. про стягнення на користь відповідача грошових коштів у розмірі 80 487,00 грн., з рахунків позивача було також 09.07.2018 платіжним дорученням № 961 в межах ВП №56467552 на користь [PERSON] здійснено перерахування грошових коштів у сумі 12 880,02 грн., а також здійснено перерахування грошових коштів у сумі 5 000 грн. за платіжним дорученням №962 в межах ВП №56467617 на користь [PERSON] , тобто на загальну суму 17 880,02 грн. Відтак, наявні ознаки безпідставного набуття відповідачем майна (грошових коштів) за рахунок позивача в сумі 17 880,02 грн. Разом із тим, суд також приходить до висновку, що відповідно до предмета та підстав поданого позову про стягнення трьох відсотків річних та інфляційний витрат за неправомірне користування чужими грошовими коштами, враховуючи встановлені судом обставини справи, є підстави для задоволення позовних вимог про стягнення процентів, нарахованих згідно з положеннями частини другої статті 625 ЦК України відповідно до наданого позивачем розрахунку, який не спростований відповідачем. Таким чином, позов КП «Теплоенерго» ДМР підлягає задоволенню повністю. Стосовно зустрічного позову, для суду наявні підстави для його задоволення, виходячи з наступного. Як встановлено судом, у зустрічному позові відповідач посилається на те, що [PERSON] сплатив кошти в розмірі 74 742 грн. за ремонт пошкодженого транспортного засобу 06 червня 2017 року, а КП «Теплоенерго» виконало судове рішення про стягнення коштів лише 10 липня 2018 р. Так, відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий правовий висновок висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 14-16цс18. Відповідно до статей 251, 252 ЦК строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. За змістом статті 253 ЦК, якою визначені загальні правила визначення початку перебігу строку, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Як унормовано приписами частини 5 статті 261 ЦК за зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Суд приходить до висновку, що прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання з відшкодування шкоди почалося з дня набрання законної сили постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 28.04.2017 року, якою [PERSON] (керував належним КП «Теплоенерго» ДМР автомобілем) визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Щодо дати, з якої необхідно обраховувати прострочення виконання грошового зобов`язання з відшкодування шкоди, то з дня набрання законної сили постановою у справі про адміністративне правопорушення, якою особу визнано винуватою у вчиненні ДТП (висновок Верховного Суду постанові від 11 липня 2018 року по справі № 756/9791/15-ц). Разом з тим, судом враховується, що відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення зустрічного позову та стягнення з КП «Теплоенерго» ДМР на користь [PERSON] інфляційних витрат за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми за користування відповідачем цими коштами відповідно до наданого [PERSON] розрахунку, який не було спростовано КП «Теплоенерго» ДМР, саме з 06.06.2017 р. ( [PERSON] сплатив кошти в розмірі 74 742 грн. за ремонт пошкодженого транспортного засобу) по день виконання судового рішення (10.07.2018). Заперечення КП «Теплоенерго» ДМР проти зустрічного позову не спростовують зазначених вище висновків суду. Провівши взаємозалік позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 9 543,51 грн., та судові витрати, пов`язані за сплатою судового збору, в сумі 1 080,20 грн. Питання щодо розподілу судових витрат вирішено у відповідності з ч. 1 ст. 141, п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України).

Outcome: approved