Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-21 00:00:00

Звернувшись до суду з позовом до ПАТ «Українська залізниця», [PERSON] просить стягнути з відповідача на її користь нараховану, але не виплачену їй заробітну плату загальною сумою 17962,42 грн, у т.ч.: за період з лютого 2016 року по серпень 2016 року в сумі 7695,16 грн, за період з березня 2017 року по травень 2017 року у розмірі 10267,26 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач послалась на те, що вона з 2015 року працювала у «Ясинуватському будівельно-монтажному експлуатаційному управлінні» Державного підприємства «Донецька залізниця», яке в 2016 році було реорганізовано шляхом злиття у Регіональну філію «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця», яка є складовою публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» (ЄДРПОУ 40075815), до якого згідно із статутом перейшли усі права та обов`язки, зокрема, і щодо виплати заробітної плати та всіх компенсаційних виплат при звільненні працівників. 25 травня 2017 року за наказом про припинення трудового договору від 25.05.2017 № 875/ДН-ОС вона була звільнена з роботи за угодою сторін згідно із п. 1 статті 36 КЗпП України. На день її звільнення з роботи їй була нарахована, але не виплачена заробітна плата в сумі з урахуванням всіх належних утримань 17962,42 грн, у тому числі за період з лютого 2016 року по серпень 2016 року в сумі 7695,16 грн та за період з березня 2017 року по травень 2017 року 10267,26 грн. Оскільки відповідач довідку про розмір заборгованості із заробітної плати їй не надає, така заборгованість була підрахована нею з наданих розрахункових листків за період з березня 2017 року по травень 2017 року та згідно із «Зведеною відомістю №98 на виплату заборгованості», де заборгованість включена до передавальної відомості, тобто сума заробітної плати нарахованої, але не виплаченої за період з лютого 2016 року по серпень 2016 року. Первинні документи для нарахування заробітної плати знаходяться у регіональній філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» (вул. Привокзальна м. Лиман Донецької області), куди вони були здані нею особисто 14 липня 2017 року відповідно до «Порядку остаточного розрахунку працівників структурних підрозділів «Донецька дирекція залізничних перевезень» та «Луганська дирекція залізничних перевезень». Добровільно сплатити заборгованість по заробітній платі відповідач відмовляється. 22 квітня 2019 року відповідачем подано відзив на позовну заяву [PERSON] (а.с.31-33). Ухвалою суду від 08.05.2019 року відповідачу поновлено строк на подання відзиву. Цією ж ухвалою відзив АТ «Українська залізниця» на позовну заяву [PERSON] як такий, що не відповідав вимогам п.2 ч.5 ст.178 ЦПК України, залишено без руху, відповідачу надано строк на усунення недоліків до 20 травня 2019 року (а.с.56). Копію ухвали суду від 08 травня 2019 року відповідач отримав 15 травня 2019 року, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.60). У визначений судом строк, відповідачем недоліки відзиву усунуті не були, підтвердження про надіслання копії відзиву позивачу до суду не надходило. За таких обставин, суд вважає відзив відповідача на позовну заяву [PERSON] неподаним та вирішує справу за наявними матеріалами. Під час розгляду цієї справи судом були вчинені такі процесуальні дії: Ухвалою суду від 08.05.2019 року залучено до участі в розгляді цієї справи правонаступника ПАТ «Українська залізниця» - Акціонерне товариство «Українська залізниця» (а.с.54). Ухвалою суду від 24.06.2019 року за клопотанням позивача витребувано з АТ «Українська залізниця» копію передавальної відомості № 195, в яку включена сума заборгованості в розмірі 13894,20 грн, та яка зазначена у «зведеній відомості № 98 на виплату заборгованості», а також документ, який підтверджує виплату [PERSON] сум заробітної плати, нарахованих у період з лютого 2016 року по серпень 2016 року (а.с.85). Ухвалою суду від 17.09.2019 року за клопотанням позивача витребувано з АТ КБ «ПриватБанк» виписку по зарплатному картковому рахунку [PERSON] за період з січня 2016 року по теперішній час із зазначенням всіх надходжень грошових коштів та джерел їх надходження (а.с.107). Позивач [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи шляхом публікації на офіційному сайті суду оголошення про виклик, у судове засідання не з`явилась, надавши суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Представник відповідача АТ «Українська залізниця», будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, його неявка згідно із ч.1 ст. 223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] з 02 листопада 2015 року по 25 травня 2017 року перебувала у трудових правовідносинах з виробничим підрозділом «Ясинуватське будівельно-монтажне експлуатаційне управління» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», де працювала на посаді налагоджувальника контрольно-вимірювальних приладів та автоматики 6 розряду дільниці котельного господарства. 25 травня 2017 року звільнена за п.1 ст.36 КЗпП України (копія трудової книжки и з відповідними записами на а.с. 3-6). Статтею 43 Конституції України гарантований законом захист права на своєчасне одержання винагороди за працю. За приписами ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до статті 110 КЗпП України при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати. Вказана норма права кореспондується із ч. 1 ст. 30 ЗУ «Про оплату праці», а другою частиною цієї статті встановлено обов`язок роботодавця забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/«правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності. ЄСПЛ неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст. 1 Протоколу №1 Конвенції є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Вирішуючи питання щодо порушення права позивача на виплату відповідачем заробітної плати при роботі на його підприємстві та не проведення з ним повного розрахунку при звільненні, суд входив з такого: Відповідно до ч.3 ст.11 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За частинами 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За статтею 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. З доданих до позову табуляграм, виданих відповідачем на виконання ст. 100 КЗпП України (а.с.81-82), вбачається, що позивачу [PERSON] : За лютий 2016 року всього нараховано 2696,42 грн, сума до виплати 1184,10 грн. За березня 2016 року всього нараховано 3107,37 грн, сума до виплати 2516,97 грн. За квітень 2016 року всього нараховано 2702,92 грн, сума до виплати 2189,36 грн. За травень 2016 року всього нараховано 2488,97 грн, сума до виплати 2016,07 грн. За червень 2016 року всього нараховано 2749,38 грн, сума до виплати 2227,00 грн. Загальний розмір нарахованої заробітної плати за період з лютого 2016 року по червень 2016 року склав 13745,06 грн, до виплати 10133,50 грн. За твердженням позивача, яке узгоджується із випискою по картковому рахунку на ім`я [PERSON] (а.с.122), відповідачем за вказаний період часу їй виплачено 6199,04 грн. Тож, розмір заборгованості із заробітної плати за період з лютого 2016 року по червень 2016 року після утримання обов`язкових податків та зборів становить: 10133,50 грн. - 6199,04 грн. = 3934,46 грн. Ухвалою суду від 24 червня 2019 року у відповідача витребувано документ, якій підтверджує виплату позивачу сум заробітної плати, нарахованої у період з лютого 2016 року по серпень 2016 року (а.с.85). Копію ухвали суду від 24.06.2019 року відповідач отримав 03.07.2019 року (а.с.89). Проте, станом на 22 жовтня 2019 року відповідних доказів відповідач суду не надав. Отже, з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість із заробітної плати за період з лютого 2016 року по червень 2016 року після утримання обов`язкових податків та зборів у розмірі 3934,46 грн. При цьому, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за липень 2016 року, серпень 2016 року з огляду на таке. На підтвердження позовних вимог в цій частині позивач послалася на ксерокопію зведеної відомості № 98 на виплату заборгованості (а.с.13). Проте, зазначена відомості не містить інформації щодо періоду, за який утворилась заборгованість у розмірі 13894,20 грн, а тому є неналежним доказом. Табуляграм за липень 2016 року, серпень 2016 року або будь-яких інших доказів на підтвердження позовних вимог в цій частині позивачем не надано та про наявність таких доказів не зазначено. За таких обставин у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості із заробітної плати за липень 2016 року, серпень 2016 року слід відмовити. Щодо заборгованості за період з березня 2017 року по травень 2017 року суд встановив таке. З доданих до позову табуляграм, виданих відповідачем на виконання ст. 100 КЗпП України (а.с.14-15), вбачається, що позивачу [PERSON] : За березень 2017 року всього нараховано 4068,47 грн, сума до виплати 3295,46 грн. За квітень 2017 року всього нараховано 2939,83 грн, сума до виплати 2381,26 грн. За травень 2017 року всього нараховано 5667,33 грн, сума до виплати 4590,54 грн. Загальний розмір нарахованої заробітної плати за період з березня 2017 року по травень 2017 року склав 12675,63 грн, до виплати 10267,26 грн. Відповідно до відомості на виплату грошей № 3, що надана відповідачем (а.с.49-50) позивачу виплачена заробітна плата за першу половину березня 2017 року у розмірі 1782,73 грн. Тож, розмір заборгованості із заробітної плати за період з березня 2017 року по травень 2017 року після утримання обов`язкових податків та зборів становить: 10267,26 грн. - 1782,73 грн. = 8484,53 грн. Отже, з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість із заробітної плати за період з березня 2017 року по травень 2017 року після утримання обов`язкових податків та зборів у розмірі 8484,53 грн. При цьому, суд не приймає до уваги довідку №319 від 24.04.2019 року (а.с.48) яка містить інформацію про те, що дохід [PERSON] за період з березня 2017 року по липень 2017 року складався лише з нарахувань за першу половину березня 2017 року, оскільки інформація зазначена у довідці № 319 від 24.04.2019 року спростовується інформацією з табуляграм, достовірність яких у суду сумнівів не викликає. Підсумовуючи викладене, суд уважає, що загальний розмір заборгованості, який підлягає стягненню на користь позивача після утримання обов`язкових податків та зборів, становить 12418,99 грн (3934,46 грн + 8484,53 грн = 12418,99 грн). При цьому суд вважає необхідним зазначити, що встановлення Науково-правовим висновком Торгово-промислової палати України від 16.01.2018 року № 126/2/21-10.2 для відповідача обставин непереборної сили не є законодавство визначеною підставою для звільнення роботодавця від обов`язку виплатити працівнику заробітну плату. За таких обставин позов необхідно задовольнити частково. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 430 ЦПК України, слід допустити негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. У зв`язку з тим, що відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідача за ч.6 ст.141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір на користь спеціального фонду Державного бюджету України в розмірі 768,40 грн, виходячи з такого: Відповідно до пп.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду фізичною особою або фізичною особою-підприємцем позовної заяви майнового характеру судовий збір справляється в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. З 01 січня 2019 року прожитковий мінімум на одну працездатну особу встановлено Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» в розрахунку на місяць у розмірі 1921,00 грн. Отже, при поданні позову судовий збір в частині стягнення заборгованості по заробітній платі складав 768,40 грн (1921,00 грн х 0,4), тому з відповідача в доход держави належить стягнути судовий збір в сумі 768,40 грн.

Outcome: partial