Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-13 00:00:00

Звернувшись до суду з позовом, [PERSON] просить визнати п. 1.4.2 кредитного договору від 05.05.2010 року за № 300318015499018 щодо обовязку позичальника сплачувати щомісячну комісію в розмірі 0,89 грн. від суми кредиту не дійсною з моменту укладення договору, посилаючись на те, що 05.05.2010 року був укладений кредитний договір за № 300318015499018 з ПАТ «Астра Банк». З 02.12.2013 року права вимоги за цим кредитним договором перейшли в ПАТ «Дельта Банк». Відповідно до пункту 1.4.2 умов кредитного договору щомісячно повинно сплачуватись, окрім інших платежів, ще і так званий платіж «щомісячна комісія» за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 0,89 % від суми кредиту, починаючи з дня підписання кредитного договору. В травні 2017 року вони звернулись до ПАТ «Дельта Банк» щодо скасування так званої комісії за обслуговування, мотивуючи тим, що позивач є внутрішньо переміщеною особою, пенсіонером та спираючись на правову позицію ВСУ у справі № 6-174цс16. Листом від 23.06.2017 року № 05-3366625 позивачу був надісланий лист від ПАТ «Дельта Банк», який вони розцінили як відмову. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, а також зазначив, що кредитний договір був укладений між [PERSON] та відповідачем на сім років, а саме з 10.05.2010 року по 05.05.2017 року. Пункт 8.4 цього договору передбачає, що він діє до повного виконання сторонами своїх зобовязань, тобто позовна давність за цих підстав не може бути застосована, оскільки на час звернення до суду та на час розгляду справи дія договору ще не закінчилась, представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач ПАТ «Дельта Банк», який про дату, час та місце розгляду справи, був повідомлений належним чином, в судове засідання участь представника не забезпечив, причини своєї неявки суду не повідомив, тому суд на підставі п.1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України вирішує справу на підставі наявних у ній доказів (постановляє заочне рішення), проте до початку розгляду справи по суті надали суду письмові заперечення, в яких просили відмовити у задоволенні позову, посилаючись, що при укладанні кредитного договору позичальник була ознайомлена з усіма умовами отримання кредиту, про що під особистий підпис була ознайомлена. У разі не згоди з умовами договору позивач мала можливість скористатись своїм правом, передбаченим ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якого відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Проте, позивач таким правом не скористалась, що свідчить про її згоду з усіма умовами договору. Також зазначили, що позивачем пропущений строк позовної давності, оскільки перебіг позовної давності щодо скасування комісії банку згідно Кредитного договору від 05.05.2010 року закінчився 05.05.2013 року. Дослідивши всі обставини у справі та перевіривши їх доказами, суд вважає, що предявлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 05 травня 2010 року між ВАТ «Астра Банк» (правонаступником якого по всіх правах та зобовязаннях виступає ПАТ «Дельта Банк»») та [PERSON] укладено кредитний договір № 300318015499018, відповідно до якого банк надає позичальнику на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності, та цільового характеру використання кредит в сумі 67\~500,00 грн. Термін користування кредитом з 05 травня 2010 року по 05 травня 2017 року. Кредит надавався позичальнику на купівлю автомобіля Chevrolet AVEO SF69YЗНГ, легковий седан 2009 року випуску для споживчих потреб (а.с. 7). Відповідно до п. 1.4.2 кредитного договору № 300318015499018 від 05.05.2010 року, за користування кредитом позичальник сплачує щомісячну комісію за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 0,89 % від суми кредиту, зазначеної в п.п. 1.1 цього договору, в гривні, починаючи з дня підписання цього договору до моменту повного погашення заборгованості за цим договором. Листом від 23.06.2017 року ПАТ «Дельта Банк» на звернення [PERSON] повідомили, що нарахування щомісячної комісії в розмірі 0,89 % є однією з умов кредитного договору, та діє до моменту повного погашення заборгованості за Кредитним договором (а.с. 17). Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1 ст.203 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Оскільки відповідно до умов Кредитного договору від 05.05.2010 року, що укладений між сторонами, банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». За положеннями ч. 5 ст. 11, ч.ч. 1, 2, 5, 7 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовується положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Крім того, відповідно до статті 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозвязку з положеннями\~частини четвертої\~статті 42\~Конституції України\~треба розуміти\~так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем)\~за договором\~про надання\~споживчого кредиту,\~що виникають\~як під\~час укладення, так і виконання такого договору. \~ \~ \~ \~Відповідно до\~пункту 3.6\~Правил надання\~банками України\~інформації споживачу\~про умови\~кредитування та\~сукупну вартість\~кредиту,\~затверджених Постановою\~правління Національного\~банку України\~від 10\~травня 2007\~року №\~168,\~банки не\~мають права\~встановлювати платежі,\~які споживач\~має сплатити\~на користь\~банку за\~дії,\~які банк\~здійснює на\~власну користь\~(ведення\~справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Встановивши у Кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості, кредитодавець - ПАТ «Астра Банк» не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позичальнику [PERSON] Отже, кредитор нараховував, а позичальник сплатив комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позичальника, що є незаконним. Таку правову позицію зазначив Верховний Суд України в постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-174цс16. Щодо заперечення відповідача з приводу пропуску позивачем суд зазначає, що відповідно до п. 8.4 Кредитного договору № 300318015499018 від 05.05.2010 року, цей договір набирає чинності з дати його укладення та діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобовязань. Оскільки на момент розгляду справи дія договору не закінчилась позивачем за кредитним договором № 300318015499018 від 05.05.2010 року зобовязання не виконані, тож відсутні правові підстави для застосування строку позовної давності. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved