Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-25 00:00:00

З позовом до Тарутинського районного суду Одеської області звернулася [PERSON] до [PERSON], [PERSON], в якому просить суд: зобов'язати [PERSON] укласти з [PERSON] договір оренди нежитлової будівлі, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], на тих саме умовах, що зазначені у договорі оренди нежитлової будівлі від 10 жовтня 2013 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON]; визнати недійсним договір про оренду нежитлового приміщення, укладений 10 жовтня 2016 року між [PERSON] та [PERSON]; витребувати у [PERSON] та [PERSON] договір про оренду нежитлового приміщення від 10 жовтня 2016 року; стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] витрати по сплаті судового збору в сумі 640 грн. та банківський збір у сумі 7,00 грн.. 20 червня 2017 року [PERSON] було зменшено позовні вимоги, у зв'язку з чим просить суд: зобов'язати [PERSON] укласти з [PERSON] договір оренди нежитлової будівлі, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], на тих саме умовах, що зазначені в договорі оренди нежитлової будівлі від 10 жовтня 2013 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON]; стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] витрати по сплаті судового збору в сумі 640 грн. та банківський збір у сумі 7,00 грн.. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 10 жовтня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір оренди нежитлової будівлі за адресою [ADDRESS]. Договір було укладено на 2 роки 11 місяців, а саме 10 жовтня 2013 року по 10 вересня 2016 року. Згідно з положень пункту 2.2. Договору оренди нежитлової будівлі від 10 жовтня 2013 року, ч. 1 ст. 629 ЦК України [PERSON] зобов'язана укласти з [PERSON] новий договір, оскільки до 10 серпня 2016 року жодна із сторін договору не заявляли про небажання продовжувати договір. В ході судового розгляду даної справи представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та [PERSON] заперечували щодо задоволення позовних вимог, з підстав того, що кожному гарантується право користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Представник відповідача [PERSON] заперечувала щодо задоволення позовних вимог, з підстав їх не відповідності законодавству та таких, що порушують права відповідача. Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України. Згідно ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, заслухавши пояснення сторін та їх представників, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. 10 жовтня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір оренди нежитлової будівлі, за яким [PERSON] передала в оренду нежитлову будівлю за адресою: [ADDRESS]. Договір укладено на строк 2 роки 11 місяців, а саме з 10 жовтня 2013 року по 10 вересня 2016 року. Пунктом 2.2 вказаного договору визначено, що якщо за місяць до спливу строку оренди жодна із сторін письмово не заявила про небажання продовжувати договір, то після спливу строку цього договору Орендодавець та Орендар зобов'язуються укласти новий договір на цих самих умовах. 10 серпня 2016 року жодна із сторін договору не заявляли про небажання продовжувати договір. 13 грудня 2016 року [PERSON] було надіслано [PERSON] пропозицію, щодо підписання нового Договору оренди нежитлової будівлі на тих саме умовах, що зазначені в договорі оренди від 10 жовтня 2013 року. Частиною 1 статті 14 ЦК України визначено, що цивільні обов'язки виконуються в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами, а тому [PERSON] зобов'язана укласти новий договір з [PERSON] на тих самих умовах, що й попередній договір. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Таким чином, з урахуванням положень статей 6, 14, 16, 629 ЦК України, позивач вважає, що відповідач [PERSON] ухиляється від укладання Договору оренди нежитлової будівлі. Наведене в сукупності зумовило її звернення до суду з даним позовом, при вирішені якого суд виходить з наступного. Статтями 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину). Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Стаття 627 ЦК України передбачає свободу договору, яка полягає в тому, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. При вирішенні даного цивільно-правового спору також слід врахувати, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. За змістом укладеного договору оренди нежитлової будівлі між [PERSON] та [PERSON] укладеного 10 жовтня 2013 року Орендодавець зобов'язується передати Орендареві нежитлову будівлю, торгівельною площею 30.42 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Сторони також узгодили, що нежитлова будівля надається на умовах оренди строком на 2 роки 11 місяців. Орендна плата за нежитлове приміщення складає 1000 (одна тисяча) гривень щомісячно. Також сторонами було узгоджено, якщо за місяць до спливу строку оренди жодна зі сторін письмово не заявила про небажання продовжувати договір, то після спливу стоку цього договору Орендодавець та Орендар зобов'язуються укласти новий договір на цих саме умовах. Як вбачається з матеріалів справи Орендодавець починаючи з травня 2016 року не отримував орендну плату за користування нежитловим приміщенням. В судовому засіданні під час розгляду справи було з'ясовано, що [PERSON] не вчасно було внесено орендну плату за користування нежитловим приміщенням. З часом сама [PERSON] відмовилася від оплати та запропонувала [PERSON] звільнити займане приміщення. Отже, як стверджує [PERSON], що вона завчасно попередила Гаврилюк про небажання продовжувати договір. Обставини, щодо несплати орендної плати позивач підтвердила, та зазначила, що [PERSON] ухилялася від їх отримання. Під час судового розгляду [PERSON] було зазначено, що [PERSON] є її рідною донькою, та рідною сестрою відповідача [PERSON]. На даний час [PERSON] мешкає у своєму житловому будинку за адресою: [ADDRESS]. Після того як вона на прохання своєї доньки передала в оренду за договором прибудову бару, у якому [PERSON] здійснює свою підприємницьку діяльність, вона не може на власний розсуд користуватися своєю власністю, а саме житловим будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS]. Здійснення у орендованому приміщені прибудови бару підприємницької діяльності заважає їй користуватися та розпоряджатися власним майном. За положенням ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Серед способів захисту, передбачених ст. 16 ЦК України, не зазначено такого способу захисту як, установлення правовідносин (в тому числі шляхом зобов'язання особи до укладання відповідних договорів). Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право власності від 30.05.2011 року [PERSON] на праві власності належить будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS]. Згідно технічного паспорту житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] та складається з: А - житлового будинку, А1- прибудови бару, Б - літня кухня, В - убиральня, Г - сарай, Д - сарай, Е - гараж, I - інші споруди. Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку, кадастровий номер [NUMBER] за адресою [ADDRESS], виданого [PERSON], цільове призначення (використання) земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов не обґрунтований, не підтверджений доказами та задоволенню не підлягає. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed