Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-22 00:00:00

Звернувшись до суду з позовом, [PERSON] просить: -Визнати дійсним договір купівлі - продажу № 63Н однокімнатної квартири за адресою [ADDRESS], який укладено 29 жовтня 2003 року у Краматорській філії Донецької товарної біржі між [PERSON] ОДПІ та [PERSON]; -Визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS], яка складається з: житлової кімнати, коридору, санвузла, кухні, кладової, загальною площею 29,8 кв.м., житловою площею 14,9 кв.м., у порядку спадкування за законом після смерті її матері [PERSON], яка померла 01.01.2012 року,- посилаючись на те, що 29 жовтня 2003 року у Краматорській філії Донецької товарної біржі, яка знаходилася по вул. Дворцовій, 38 у м. Краматорськ, був укладений договір купівлі-продажу № 63 Н, згідно якого [PERSON] ОДПІ продала, а [PERSON] купила однокімнатну квартиру, яка складається з: житлової кімнати, коридору, санвузла, кухні, кладової, загальною площею 29,8 кв.м., житловою площею 14,9 кв.м.; та знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Вказаний договір 20 листопада 2003 року був зареєстрований у електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 2049617 від 20.11.2003 року. Договір купівлі-продажу № 63 Н від 29.10.2003 року між сторонами було укладено, ціна угоди була визначена договором, гроші за придбану квартиру покупець сплатила (довідка [PERSON] ОДПІ від 30.10.2003 року про повну сплату грошових коштів), квартиру прийняла у володіння і користування, тобто сторони виконали усі умови договору, що ставляться для угод купівлі-продажу, але нотаріально така угода посвідчена не була з причини дії на той час положень Закону України «Про товарну біржу», який дозволяв реєстрацію таких угод саме товарною біржею. Якщо така угода виконана повністю або частково однією із сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч.2 ст. 47 ЦК України за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, вправі визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається (п.4 Постанови Пленуму ВСУ від 28 квітня 1978 року № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними»). 01.01.2012 року померла її мати [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія 1-НО № 582252, виданим відділом ДРАЦС по м. Костянтинівці [PERSON] міськрайонного управління юстиції у Донецькій області. Тобто зараз посвідчити нотаріально цю угоду неможливо у звязку зі смертю однієї із сторін. Після смерті [PERSON] залишилась спадщина, яка складається з квартири [ADDRESS]. Вона є спадкоємцем за законом першої черги на підставі ст. 1261 ЦК України. Інших спадкоємців немає. Спадщину вона прийняла шляхом подання заяви про прийняття спадщини до [PERSON] державної нотаріальної контори, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі. Родинні стосунки підтверджуються свідоцтвом про народження [PERSON], в якому батьками вказано [PERSON] та [PERSON], свідоцтвом про укладення шлюбу від 02.09.1989 року, в якому вона змінила прізвище на Мачикіну, свідоцтвом про одруження від 04.03.1998 року, відповідно до якого вона змінила прізвище на [PERSON], та свідоцтвом про укладення шлюбу від 06.07.1978 року, в якому її мати [PERSON] змінила прізвище на [PERSON]. Згідно ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею його свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. При зверненні до нотаріальної контори їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом (постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 09.11.2015 року) через недодержання нотаріальної форми посвідчення договору купівлі-продажу квартири, тобто вирішити нотаріально питання про спадкування вказаної квартири вона не може. Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Вона є дочкою [PERSON], але оформити свої спадкові права не може у звязку з наведеним вище. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримав повністю з підстав, наведених у позовній заяві, просив позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] ОДПІ Головного управління ДФС у Донецькій області у судове засідання не зявився, надавши суду заяву, в якій зазначив, що відповідно до Довідки № 14921/10/26-113-3 від 30.10.2003 року кошти від реалізації квартири, що розташована за адресою: м. Костянтинівка, вул. Громова, 2/26, надійшли до бюджету в повному обсязі, а також просив справу розглянути у його відсутність (а.с.71-72). Представник відповідача [PERSON] міської ради у судове засідання не зявився, надавши суду письмові заперечення на позовну заяву [PERSON] в яких зазначив, що спірний договір купівлі-продажу № 63 Н від 29.10.2003 року нотаріально не посвідчений, що є грубим порушенням вимог ст.ст.47,227 ЦК України в редакції 1963 року, а тому є недійним. Позивач у своєму позові стверджує про те, що нотаріально договір посвідчений не був з причини дії на той час положень Закону України «Про товарну біржу», який дозволяв реєстрацію таких угод саме товарною біржею. Проте, у відповідності до ч.1 п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978 року № 3 зі змінами в редакції від 25.05.1998 року, з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обовязковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу, в тому числі при придбанні на біржових торгах міни або дарування жилого будинку (квартир) чи його (її) частини; дарування іншого майна на суму понад 500 крб. і валютних цінностей на суму понад 50 крб. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Дослідивши всі обставини у справі та перевіривши їх доказами, суд дійшов таких висновків. Відповідно до ст. 224 ЦК України (в редакції 1963 року) за договором купівлі продажу продавець зобовязується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобовязується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 128 ЦК України (в редакції 1963 року) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Відповідно до ст. 153 ЦК України (в редакції 1963 року) договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Частиною 2 статті 15 Закону України «Про товарну біржу» передбачено, що угоди зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Судом встановлено, що 29 жовтня 2003 року у Краматорській філії Донецької товарної біржі відбувся аукціон з продажу безхазяйного майна, що передане у власність держави, зокрема, квартири [ADDRESS]. Переможцем аукціону стала [PERSON], що підтверджується протоколом аукціону № 63 від 29 жовтня 2003 року (а.с.24). Згідно із договором купівлі-продажу № 63 Н від 29.10.2003 року, зареєстрованого у Краматорській філії Донецької товарної біржі», між [PERSON] ОДПІ та [PERSON], - [PERSON] ОДПІ продала, а [PERSON] купила однокімнатну квартирі, розташовану за адресою: [ADDRESS] (а.с.25). У відповідності до умов договору, [PERSON] сплатила вартість обєкту нерухомості у розмірі 2411,00, що підтверджується довідкою [PERSON] ОДПІ від 30.10.2003 року, відповідно до якої грошові кошти від реалізації квартири [ADDRESS] надійшли до бюджету у повному обсязі (а.с.22) Право приватної власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] зареєстроване у [PERSON] міському бюро технічної інвентаризації 20 листопада 2003 року за реєстраційним номером 2992569 (а.с.26). Отже, судом встановлено, що сторони за договором купівлі - продажу виконали всі умови договору: [PERSON] ОДПІ передала [PERSON] квартиру [ADDRESS], а [PERSON] прийняла квартиру та сплатила за неї певну грошову суму. Таким чином, суд вважає, що є достатні підстави для визнання дійсним договору № 63 Н однокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS], який укладено 29 жовтня 2003 року у Краматорській філії Донецької товарної біржі між [PERSON] ОДПІ та [PERSON]. При цьому, суд не приймає до уваги доводи представника [PERSON] міської ради щодо недійсності даного договору, оскільки [PERSON] міська рада не була стороною договору купівлі-продажу № 63 Н від 29 жовтня 2003 року. 01 січня 2012 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія 1-НО № 582252 (а.с.13). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді квартири [ADDRESS]. 26 червня 2012 року у [PERSON] державній нотаріальній конторі відкрито спадкову справу № 352/2012 (а.с. 51-52). Із заявою про прийняття спадщини звернулась [PERSON] дочка померлої [PERSON] (а.с.11-12,14-16), яка у відповідності до ч.1 ст. 1261 ЦК України є спадкоємцем першої черги. Проте та обставина, що правовстановлюючий документ на спадкове майно не був посвідчений нотаріально, є перешкодою для позивача в оформленні права власності на спірний обєкт нерухомості (а.с.34). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Отже, оскільки договір, що підтверджує право приватної власності спадкодавця на спірний обєкт нерухомості визнаний судом дійсним, суд вважає, що за позивачем у порядку спадкування після смерті [PERSON], померлої 01.01.2012 року, слід визнати право власності на квартиру [ADDRESS]. Тож, позов слід задовольнити.

Outcome: approved