Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-27 00:00:00

І. Виклад позиції позивача. 15 вересня 2021 року позивач звернулася до суду з позовом про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, у якому просила: -визнати незаконним та скасувати наказ міського комунального підприємства «Херсонтеплоенерго» №166 від 16 серпня 2021 року про припинення трудового договору; -поновити позивача на посаді документознавця міського комунального підприємства «Херсонтеплоенерго»; -стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 16 серпня 2021 року по 15 вересня 2021 року у розмірі 12\~661, 00 грн; -стягнути з відповідача на користь позивача 10\~000, 00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначено, що позивачка обіймала посаду документознавця МКП «Херсонтеплоенерго». 16.08.2021 року позивачку звільнено з займаної посади у зв`язку зі скороченням штату працівників. Вказане рішення роботодавця позивачка вважає незаконним та таким, що піддягає скасуванню з наступних підстав. Навказом МКП «Херсонтеплоенерго» від 22.06.2021 року прийнято рішення про виведення одиниці документознавця та введено одиницю організатора діловодства. Позивач вважає, що нововведена посада є аналогічною тій, яку вона займала. Однак, після попередження про зміни в організації та скорочення, позивачці пропонували обійняти одну з вакантних посад ІТР (інженер, юрисконсульт) та робочих спеціальностей. Такі дії відповідача позивачка вважає умисними, так як вона за своєю освітою та навичками не може їх зайняти та виконувати роботу за ними. При цьому, нововведена посада організатора діловодства, за якою [PERSON] мала практику роботи, навички, відповідну освіту, певний час залишалася вакантною. З 17.08.2021 року означену посаду обійняла [PERSON] . У період з 26.07.2021 року по 03.08.2021 року позивачка перебувала на лікарняному. Після виходу з нього на підприємстві на неї почався психологічний тиск, що проявився у систематичному безпідставному звинуваченні у порушенні конфіденційності в роботі підприємства та неправомірній передачі інформації третім особам, за результатами яких позивачка надавала письмові пояснення. Не витримавши тиску, 11.08.2021 року [PERSON] вимушена була написами заяву про скорочення строків передбачених ч. 1 ст. 40 КЗпП України при звільненні при скороченні штату. Додатково позивачка вказує, що роботодавцем не дотримано порядку її звільнення, так як не отримано згоду профспілкового комітету на звільнення. З урахуванням вищевикладених підстав у разі визнання оскаржуваного наказу незаконним та поновлення позивачки на роботі з відповідача слід стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та завдану моральну шкоду. За таких обставин, посилаючись на порушення відповідачем законодавства про працю, позивач звертається до суду з вказаним позовом. ІІ. Виклад позиції відповідача. 18.10.2021 року представник МКП «Херсонтеплоенерго» подав відзив на позовну заяву, у якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Вказав, що підприємством як роботодавцем дотримано визначену законом процедуру звільнення працівників у випадку зміни в організації виробництва і праці, в тому числі скорочення чисельності або штату працівників. Згоду профспілкової організації на звільнення позивачки з 16.08.2021 року до закінчення двомісячного терміну у зв`язку зі скороченням чисельності персоналу на підприємстві отримано того ж дня. Крім того, нововведену посаду організатора діловодства позивачці не запропоновано з тих підстав, що означена посада вводилася в штат підприємства з 06.09.2021 року, а тому запропоновано було лише ті посади, які існували і були вакантними на час введення зміни в організації виробництва і праці. ІІІ. Процесуальні дії суду у справі. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 17.09.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб. Клопотання позивачки про звільнення від сплати судового збору задоволено. Одночасно, учасникам справи було направлено ухвалу суду про відкриття провадження. 23.09.2021 року представник позивачки подав заяву про заперечення проти розгляду справи у спрощеному провадженні. 18.10.2021 року представник МКП «Херсонтеплоенерго» подав відзив на позовну заяву та клопотання про розгляд справи з викликом сторін. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 28.12.2021 року відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про розгляд цивільної справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 28.12.2021 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Учасники справи наданими їм правом скористалися та подали до суду заяви по суті справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані сторонами докази та повідомлені ними обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. ІV. Фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст правовідносин. Відповідно до інформації з трудової книжки серії [NUMBER] , [PERSON] 14.08.2018 року прийнято на посаду економіста з бухгалтерського обліку та аналізу господарської діяльності відділу планування, організації праці та заробітної плати МКП «Херсонтеплоенерго» на підставі наказу №31 від 09.08.2018 року. З 02.04.2019 року [PERSON] переведено на посаду документознавця МКП «Херсонтеплоенерго» на підставі наказу №07 від 01.04.2019 року. Відповідно до наказу МКП «Херсонтеплоенерго» від 22.06.2021 року №100 «Про зміни в організації виробництва та праці шляхом скорочення чисельності працівників та організації структури і штатів» з метою оптимізації та вдосконалення роботи підприємства, структурування і удосконалення функціонування напрямків діяльності, забезпечення ефективності роботи, приведення фактичної чисельності працівників у відповідність з «Типовими нормативами чисельності працюючих на підприємствах комунальної теплоенергетики», затвердженими наказом Держкомітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 14.05.2021 року №118, наказано вивести з адміністративно-управлінського персоналу одиницю документознавця з посадовим окладом 12\~661 грн. п. 1.1.2. наказано ввести адміністративно-управлінський персонал, у т.ч. одиницю організатора діловодства з посадовим окладом 10\~852 грн. Наказом МКП «Херсонтеплоенерго» від 06.07.2021 року №130-к «Про зміни в організації виробництва та праці» попереджено про зміни в організації виробництва та праці скорочення та істотні зміни умов праці [PERSON] документознавця. 11.08.2021 року о 15-03 год. [PERSON] отримано попередження про виведення штатної одиниці документознавця та повідомлено про вакантні посади на підприємстві станом на 06.07.2021 року штатні одиниці посад ІТР та робочих спеціальностей. Згідно листка непрацездатності серії АДЧ №727462 від 26.07.2021 року, [PERSON] перебувала на лікарняному з 26.07.2021 року по 03.08.2021 року включно. 04.08.2021 року, 05.08.2021 року та 10.08.2021 року [PERSON] написано доповідні та пояснювальні записки на ім`я директора МКП «Херсонтеплоенерго». 11.08.2021 року за вх. №345 в МКП «Херсонтеплоенерго» зареєстровано заяву [PERSON] про звільнення з посади документознавця з 16.08.2021 року у відповідності до п. 1ч. 1 ст. 40 КЗпП України, до закінчення двомісячного строку встановленого наказом по підприємству від 06.07.2021 року №130-к «Про зміни в організації виробництва та праці» та відповідно до наказу від 22.06.2021 року №100 «Про зміни в організації виробництва та праці шляхом скорочення чисельності працівників та організації структури і штатів» З виписки з протоколу №11 зборів комітету первинної профспілкової організації МКП «Херсонтеплоенерго» від 16.08.2021 року встановлено, що 23.06.2021 року профспілковий комітет підтримав внесення змін в організації виробництва та праці МКП «Херсонтеплоенерго» шляхом скорочення численності працівників та оптимізації структури і штатів відповідно до наказу від 22.06.2021 року №100 «Про зміни в організації виробництва та праці шляхом скорочення чисельності працівників та організації структури і штатів». Крім того, враховуючи подану заяву [PERSON] про її звільнення з 16.08.2021 року до закінчення двомісячного терміну, профспілковий комітет надав згоду на її скорочення. 16.08.2021 року [PERSON] звільнено з посади за скороченням штату працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України на підставі наказу №166 від 13.08.2021 року. Відповідно до диплома молодшого спеціаліста серії [NUMBER] , виданого 30.06.2015 року, [PERSON] здобула ступінь молодшого спеціаліста за спеціальністю «бухгалтерський облік» та здобула кваліфікацію молодший спеціаліст з бухгалтерського обліку. 16.06.2018 року укладено шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , про що 16.06.218 року Херсонським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області зроблено актовий запис №568 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу « [PERSON] ». Відповідно до диплома магістра серії [NUMBER] , [PERSON] здобула ступінь вищої освіти магістр за спеціальністю «Фінанси, банківська справа та страхування». V. Оцінка Суду. Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). При вирішенні цивільного спору суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. КЗпП України регулює трудові відносини всіх працівників (ст. 1 КЗпП України). Ст. 3 КЗпП України передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності. За статтею 4 КЗпП України законодавство про працю складається з цього Кодексу та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Пунктом 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (ч. 2 ст. 40 КЗпП України) . Як, роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.19 постанови від 06.11.1992 року (з послідуючими змінами) №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні численності або штату є обов`язок власника чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. В усіх випадках звільнення за п.1 ст.40 КЗпП провадиться з наданням гарантій, пільг і компенсацій, передбачених главою III-А КЗпП. Чинне законодавство не передбачає виключення із строку попередження працівника про наступне звільнення (не менш ніж за 2 місяці) часу знаходження його у відпустці або тимчасової непрацездатності. При недодержанні строку попередження працівника про звільнення, якщо він не підлягає поновленню на роботі з інших підстав, суд змінює дату його звільнення, зарахувавши строк попередження, протягом якого він працював. За висновками КЦС у складі ВС у постанові від 20.10.2020 року у справі №638/1168/18 при вирішенні питання про те, чи мав змогу роботодавець виконати вимоги статті 49-2 КЗпП України про надання роботи працівникові, який вивільняється в зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, суд має виходити з того, що за змістом цієї норми працівнику має бути запропонована наявна робота за відповідною професією чи спеціальністю і лише при відсутності такої роботи інша наявна робота. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення. До закінчення двомісячного строку з дня попередження звільнення працівника з ініціативи адміністрації на зазначених підставах без їх згоди не допускається. Разом із цим, при наявності письмового прохання працівника скоротити термін попередження про наступне звільнення, який є обов`язковим тільки для адміністрації, працівник може бути звільнений до його закінчення на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України. Судом встановлено, що з метою оптимізації та вдосконалення роботи підприємства, структурування і удосконалення функціонування напрямків діяльності, забезпечення ефективності роботи, приведення фактичної чисельності працівників у відповідність з «Типовими нормативами чисельності працюючих на підприємствах комунальної теплоенергетики», затвердженими наказом Держкомітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 14.05.2021 року №118, в МКП «Херсонтеплоенерго» відбулися зміни в організації виробництва шляхом скорочення чисельності працівників та організації структури і штатів, внаслідок чого скорочено посаду документознавця, яку обіймала позивачка. З повідомлення від 06.07.2021 року, яке [PERSON] отримала 11.08.20221 року встановлено, що позивачці запропоновано вакантні станом на 06.07.2021 року штатні одиниці. Доказів того, що в МКП «Херсонтеплоенерго» у період з 06.07.2021 по 16.08.2021 року були наявні інші вакантні посади (інша робота), яку позивач може виконувати з урахуванням її освіти, кваліфікації, досвіду матеріали справи не містять та позивачем не надано. Тому відповідач вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування [PERSON] , яка у встановленому законом порядку не виявила бажання зайняти одну з вакантних посад на підприємстві. Доводи сторони позивача про те, що їй не запропоновано вакантну посаду організатора діловодства є неприйнятними з огляду на те, що означена посада вводилася в структуру підприємства замість посади документознавця, а тому не могла існувати та бути вакантною у період з 06.07.2021 по 16.08.2021 року. Також, випискою з протоколу №11 зборів комітету первинної профспілкової організації МКП «Херсонтеплоенерго» від 16.08.2021 року спростовано доводи позивача щодо відсутності згоди профспілкової організації на її вивільнення на підставі ч. 1 ст. 40 КЗпП України, а тому доводи позивача, щодо відсутності згоди профспілкової організації та порушення відповідачем через зазначене трудового законодавства є неспроможними. Обставини, щодо здійснення на позивача тиску зі сторони роботодавця, і начеб то це і стало підставою для написання заяви від 11.08.2021 року про звільнення у скороченні строки, судом не сприймаються, як такі, що не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами, а написані позивачкою 04.08.2021 року, 05.08.2021 року та 10.08.2021 року пояснювальні/ доповідні записки знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку з заявою від 11.08.2021 року про звільнення. Враховуючи викладене, судом не встановлено порушення прав позивача при звільненні відповідачам, з огляду на що суд не знаходить підстав для визнання незаконним та скасування наказу про звільнення позивачки. Відповідно до ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. З огляду на досліджені докази, що містять матеріали справи та з`ясовані обставини суд приходить до висновку, що позивач не довів у встановленому законом порядку ті обставини, на які він посилається, як на підставу своїх вимог, а відтак позовні вимоги в частині визнання незаконним та скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі є такими, що задоволенню не підлягають. Враховуючи, що заявлені позивачем позовні вимоги в частині стягнення заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди з відповідача на користь позивача є похідними від позовних вимог про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі то позов у цій частині позовних вимог також задоволенню не підлягає. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи викладене у задоволенні позовних вимог суд відмовляє у повному обсязі. VІ. Заходи забезпечення позову (заяви). Заходи забезпечення позову (заяви) судом не застосовувалися. VІІ. Розподіл судових витрат. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з пунктом 1 частини 1ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 17.09.2021 року позивача звільнено від сплати судового збору за позовною вимогою про стягнення моральної шкоди. Оскільки суд відмовляє у задоволенні позовних вимог, у суду відсутня правові підстави для їх стягнення з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed