Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-08 00:00:00

Згідно позовної заяви [PERSON] та усних пояснень в судовому засіданні його представника адвоката [PERSON] відповідач [PERSON] є його батьком. 22 травня 1995 року вони стали співвласниками двокімнатної квартири [ADDRESS]. Право спільної сумісної власності на вищезазначену квартиру у них виникло на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого для них згідно із розпорядженням від 18.05.1995 року. Отримане свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] 22.05.1995 року було зареєстровано Нетішинським БТІ в реєстровій книзі за № 709. Через конкретні обєктивні причини вони, співвласники означеної квартири нею не користуються - фактично проживають в інших населених пунктах. Відповідач фактично проживає в [INFO] у будинку під № 1, що знаходиться на вул. [PERSON]. Він, продовжуючи навчання, тимчасово проживає в Польщі. З огляду на ту обставину, що він навчався та планує навчатись в майбутньому на стаціонарній формі навчання, змушений, проживаючи в Польщі, під час навчання винаймати житло. Відповідно витрати на навчання на прожиття, на придбання одягу та продуктів харчування та інші поточні потреби були суттєвими, тому коштів, що надавала йому мама, було недостатньо. Відповідач матеріально йому не допомагав, посилаючись на ту обставину, що свого часу надав його матері нотаріально посвідчене доручення на право розпоряджатись належним відповідачу майном, в тому числі укладати угоди не заборонені чинним законодавством, щоб мати могла здавати належну їм квартиру в оренду, а кошти від здачі квартири в оренду надавати йому. Коли взимку 2013 року у нього появився шанс в подальшому продовжити навчання в Польщі і виникла необхідність фінансування навчання та проживання в Польщі протягом послідуючих кількох років, він звернувся до батьків за допомогою. Мама надати йому потрібну суму не змогла через наявність кредитних зобовязань та скрутного на той час фінансового становища. Відповідач надати кошти відмовився, пославшись на «кризу» - погодився на продаж квартири, яка їм дісталась в звязку з приватизацією. Також зазначає, що і до того були випадки, коли батько неодноразово заявляв, що не претендує на дану квартиру, оскільки квартиру отримував матері перший чоловік. За такої конкретної ситуації його мама, [PERSON], домовилась про продаж належної їм з відповідачем квартири особам, які орендували дану квартиру. Оскільки у покупців не було потрібної суми, оплата за квартиру відповідно до домовленості повинна була відбутись поетапно. З огляду на висловлювання батька щодо своїх прав на цю квартиру, він вважав, що може на навчання отримувати всі кошти від продажу квартири і фактично їх отримував від мами, починаючи з травня 2013 року по вересень 2014 року. Разом з тим, коли покупець фактично припинив сплату поточних платежів та відмовився від покупки квартири, виникла необхідність в вирішенні питання повернення коштів, які було ним отримано та використано, тому, отримавши доручення від відповідача, та маючи його доручення, мама приймала міри до продажу квартири. В червні 2015 року договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] в черговий раз укладено не було в звязку з тим, що відповідач виявив бажання залишити за собою свою частку квартири. З огляду на ту обставину, що договір купівлі-продажу не відбувся, він має повернути покупцю раніше отримані кошти. Таких коштів у нього не має і отримати їх він може тільки якщо зможе розпорядитись належним йому майном. Оскільки у нього особисто не має іншого майна, крім квартири [ADDRESS], яка належить йому та відповідачу на праві спільної сумісної власності, тому змушений розпорядитись саме цим майном. З огляду на ту обставину, що в період з червня 2015 року по 30.11.2015 року включно квартира була фактично зайнята орендарями, він був позбавлений можливості вирішувати питання продажу відповідачу належної йому частки в квартирі, як особі, що має право переважної купівлі частки в квартирі. Разом з тим, в звязку з відмовою відповідача 01.12.2015 року отримати від його представника ключі від квартири, та в звязку з відмовою відповідача вирішити питання щодо припинення права спільної сумісної власності на квартиру шляхом оформлення відповідного нотаріально посвідченого договору, змушений звернутись до суду з позовом про припинення права спільної сумісної власності на квартиру - визначення його частки в квартирі для припинення його права власності на неї із стягненням грошової компенсації. Необхідність подачі такого позову викликана тим, що дана квартира є двокімнатною квартирою із кімнатами, які суттєво відрізняються одна від одної за розміром, тому розділити квартиру на дві ізольовані квартири після визначення їхніх з відповідачем часток у спільній сумісній власності є неможливим. Оскільки він з поважних причин тривалий час фактично не матиме ні можливості, ні необхідності користуватись даною квартирою спільно із відповідачем, а також з огляду на таке відношення відповідача до нього, свого сина, напевне не вважатиме за потрібне повертатись до м. Нетішин і щоб мати реальну можливість повернути кошти покупцю, договір із яким не відбувся саме з вини відповідача, змушений поставити питання про визначення його частки в спільній сумісній власності на квартиру та припинення його права на цю частку із стягненням з відповідача на його користь грошової компенсації в розмірі вартості частки в квартирі. Представник позивача адвокат [PERSON] також зазначила, що ухвалою суду від 01 березня 2016 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошової компенсації вартості частки квартири виділені в окреме провадження для самостійного розгляду. З посиланням на ч.2 ст. 370, ст.ст. 364, 365 Цивільного Кодексу України адвокат [PERSON] просить в означеній справі ухвалити рішення яким, визначивши позивача частку в квартирі [ADDRESS] відповідно в розмірі 1/2, припинити право спільної сумісної власності на неї. Відповідач позов визнав і зазначив, що він з позивачем є співвласниками квартири [ADDRESS], відповідно частка кожного з них складає по ?. Разом з тим заперечує, щоб при умові задоволення позову на нього були покладені судові витрати по справі, оскільки він є пенсіонером, пенсія незначна. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Згідно ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Згідно ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Так, згідно свідоцтва про право власності на житло від 22 травня 1995 року, Хмельницька АЕС посвідчує, що квартира [ADDRESS] дійсно належить на праві приватної спільної власності [PERSON], [PERSON]. Згідно технічного паспорта на квартиру, кватира є 2 кімнатною, з розмірами кімнат 11,9 кв. м., 16,1 кв. м., розташована на 5 поверсі, 9 поверхового будинку. Відповідно до довідки будинкоуправління від 04 грудня 2015 року (виписки з домової книги про склад сімї та прописку) до квартири [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Згідно довідки №155/09/2015 Вищої Менеджерської Школи у Варшаві про продовження навчання іноземця, [PERSON], [INFO] уродженець [INFO] прийнятий на навчання на період з 01 жовтня 2015 року по 30 вересня 2017 року на другий ступінь (магістратура) у Вищу Менеджерську Школу у Варшаві. Студент навчатиметься стаціонарно. Таким чином, суд вважає, що сукупність досліджених доказів свідчить про те що сторони є співвласниками 2 кімнатної квартири, яка є неподільною, позивач фактично проживає і навчається в Польщі, тому має право на визначення його ідеальної частки в квартирі [ADDRESS], така складає 1/2, а також має право на припинення його права власності на означену квартиру.

Outcome: approved