Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-05 00:00:00

Звертаючись до суду, позивачка в обґрунтування заявлених позовних вимог зазначила, що вона є власником квартири [ADDRESS] житловою площею 33,8 м.кв., загальною площею 45,4 м.кв., що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 26 червня 1995 року. У вказаному житловому приміщенні (квартирі), зареєстрований член її сім'ї, онук - [PERSON], [INFO]. Онук мав можливість проживати у м. Кам'янське та працювати, але після купівлі квартири змінив своє рішення, пожив в квартирі приблизно місяць, після чого виїхав з квартири, з того часу нею не користується, не повертався до неї з 2012 року, у житловому приміщенні відсутні його особисті речі. Вона є пенсіонеркою, не працює, їй важко самостійно утримувати квартиру на свою пенсію. Відповідач не повідомляв її про причини своєї відсутності у вказаному житловому приміщені, вона не перешкоджала у доступі йому до вказаного житла. Між ними не було встановлено іншого порядку втрати права на користування житлом, ніж порядок встановлений законом. Таким чином, відповідач втратив право користування житлом на підставі його відсутності більш ніж один рік у даному житловому приміщенні. На підставі зазначеного позивачка просила: визнати [PERSON], [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку та винесення заочного рішення по справі. Відповідач у судовому засіданні був відсутній. Про час і місце судового засідання повідомлений належним чином - шляхом оголошення, а також судовими повістками. Відповідач заяви про розгляд справи за його відсутністю не надав, причини неявки до суду не повідомив. Відповідно до ст.280 ЦПК судом прийнято рішення про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Позивач проти заочного розгляду справи не заперечував. Враховуючи вищенаведене і прийняття судом ухвали про заочний розгляд справи, справа підлягає розгляду в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи. В судовому засіданні досліджені всі докази, подані учасниками справи. Клопотання про витребування і дослідження інших доказів до суду не надходило. Суд постановляє рішення на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідач не надав ні відзиву, ні заперечень за позовом, тому обставини, на які посилається позивач за текстом позовної заяви суд вважає доведеними. Дослідивши наявні у справі письмові докази та оцінивши їх в сукупності суд приходить до наступних висновків. У судовому засіданні встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 26 червня 1995 року посвідченого державним нотаріусом 2-ї Дніпродзержинської державної нотаріальної контори Федорянка Т.П., зареєстровано в реєстрі за № 1/3226 позивачка [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (ар.с.9) Відповідно до реєстраційного посвідчення Дніпродзержинського БТІ від 28.05.1996 року, квартира [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири від 26 червня 1995 року посвідченого 2-ю Дніпродзержинською державною нотаріальною конторою, зареєстровано в реєстрі за № 1/3226 (ар.с.10). Відповідно до акту про непроживання № 1657 від 06.11.2017 р., затвердженого начальником юридичного відділу КП КМР «УКОЖФ» [PERSON], відповідач [PERSON], [INFO] за адресою: [ADDRESS] фактично не проживає з 2012 року (ар.с.6) Разом з цим факт реєстрації відповідача в квартирі [ADDRESS] підтверджено довідкою з адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС Дніпропетровської області від 04.12.2017 року (ар.с.14). Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік. За таких обставин, слід вважати доведеними факти, на які посилається позивачка, як на підставу своїх вимог, у тому числі факт не проживання відповідача у вказаному будинку понад рік при відсутності поважної причини. Тому позов про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням підлягає задоволенню. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved