Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-25 00:00:00

Зміст позовних вимог, пояснення сторін. 23 січня 2020 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача, [PERSON] , про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову посилається на те, що 07 травня 2004 року зареєструвала шлюб з відповідачем по справі. Від подружнього життя мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Протягом подружнього життя сторони часто сварилися, розірвання шлюбу є єдиним виходом для припинення відносин, які залишилися існувати лише формально, оскільки фактично шлюбні відносини припинені рік тому. Всі намагання сторін зберегти сім`ю, помиритися, не дали результатів, тому спільне життя стало не можливим. Вважає, що шлюб з відповідачем розпався остаточно і примирення неможливе. Позивач надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явилася, через канцелярію суду надала письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає, заперечень не має. Частиною 3 статті 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Оскільки відповідач позовні вимоги визнав в повному обсязі, суд вважає за можливе ухвали рішення в підготовчому судовому засіданні. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Матеріалами справи встановлено, що 07 травня 2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Ізюмського міського управління юстиції зареєстровано шлюб між учасниками справи, актовий запис № 63. Сторони припинили подружні відносини, спільне господарство не ведеться, втрачені фізичні та духовні зв`язки. У відповідності до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги припинення сімейних стосунків та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Позивач вказує суду, що сумісне подружнє життя не склалося,причиною розірвання шлюбу стали постійні сварки, сторони не могли дійти спільної думки у вирішенні важливих питань. Вважає, що подальше шлюбне життя та збереження шлюбу суперечить його інтересам. Норми права, що регулюють правовідносини під час розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач та відповідачка наполягають на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Таким чином, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, що має істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу відповідачка бажає залишити своє шлюбне прізвище « [PERSON] ». Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог ( ч. 1 ст. 141 ЦПК України).

Outcome: approved