Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-28 00:00:00

Звернувшись до суду із заявою, [PERSON] просить визнати [PERSON] , [INFO] , безвісно відсутнім, посилаючись на те, що 08 квітня 2009 року між нею та [PERSON] було укладено спадковий договір на квартиру, згідно з яким [PERSON] після своєї смерті передає їй у власність належну йому квартиру за адресою: [ADDRESS] . У липні 2015 року [PERSON] вийшов на вулицю та попрямував у невідомому напрямку. З того часу ніяких відомостей від нього не надходило. Тому у 2015 році вона звернулася до Головного управління Національної поліції в Донецькій області та Бахмутського відділу поліції із заявою про розшук [PERSON] . Однак, це не призвело до позитивного результату і встановити його місце перебування не вдалося. Визнання [PERSON] безвісно відсутнім їй необхідно для визнання особи померлою та набуття права власності на житлове приміщення згідно зі спадковим договором. Заявник [PERSON] в судовому засіданні вимоги заяви підтримала, просила її задовольнити. В подальшому надала суду заяву про розгляд справи без її участі. Представник заінтересованої особи - Першої бахмутської державної нотаріальної контори, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився. Від завідувача Першої бахмутської державної нотаріальної контори Шеллара В.Л. надійшла заява про розгляд справи без його участі та ухвалення рішення на розсуд суду. Вивчивши матеріали справи, допитавши свідків [PERSON] , [PERSON] , суд вважає, що заява [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до копії спадкового договору на квартиру від 08 квітня 2009 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Артемівської державної нотаріальної контори Букрей Г.П., зареєстрованого в реєстрі нотаріальних дій за № 1-1614 та у реєстрі заборон за № 25, [PERSON] передає після своєї смерті у власність [PERSON] належну йому на праві приватної власності квартиру [ADDRESS] (а.с. 4). Згідно з довідкою ОСМД «Ювілейна, 28» № 29 від 22 квітня 2019 року, [PERSON] з 03 червня 1982 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , однак, з 16 липня 2015 року за вказаною адресою не проживає (а.с. 6). Відповідно до листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 09 січня 2020 року, відомостей про перетинання державного кордону України, ліній зіткнення між Донецькою та Луганською областями та тимчасово окупованою територією АР Крим громадянином України [PERSON] , [INFO] , у період з 01 липня 2015 року по теперішній час (07-00 годин 08 січня 2020 року) немає. Також зазначено, що інформація у базі даних осіб щодо відомостей про громадян України, іноземців та осіб без громадянства зберігається протягом п`яти років (а.с. 59). У судовому засіданні встановлено, що заявник [PERSON] зверталася до правоохоронних органів з приводу зникнення [PERSON] та оголошення його у розшук. Так, згідно з листом Бахмутського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 25 липня 2018 року, громадянин [PERSON] , [INFO] , знаходиться у державному розшуку за Бахмутським ВП ГУНП в Донецькій області з 30 липня 2015 року, як безвісно зникла особа з 16 липня 2015 року. На теперішній час місцезнаходження [PERSON] не встановлене (а.с. 5). Відповідно до ч. 1 ст. 43 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. Безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер. Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються: відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної особи або з дня, визначеного відповідно до частини другої статті 43 ЦК України; наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою. При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місцезнаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер. На підставі вищевикладеного, з метою захисту прав заявника [PERSON] , суд вважає за необхідне заяву [PERSON] задовольнити.

Outcome: approved