Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-18 00:00:00

Згідно позовної заяви та пояснень позивачки в судовому засіданні, 12.11.2013 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Нетішинського міського управління юстиції у Хмельницькій області, актовий запис № 227. Від шлюбу у них є син - [PERSON], [INFO]. Позивачка просить розірвати шлюб, посилаючись на те, що протягом останнього року сімейне життя з відповідачем поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті привело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, зловживає наркотичними засобами, з його ініціативи між ними постійно виникають сварки, свідком яких нерідко стає їх син, що негативно впливає на його психологічний стан та спричиняє їй та дитині душевні страждання. Він не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникають в сімї, не здатний підтримувати нормальну моральну атмосферу в сімї, піклуватися про побудову сімейних відносин на почуттях любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідач часто взагалі не ночував вдома, а коли приходив, то вів себе неадекватно, застосовував до неї фізичну силу, бив. Тому в січні 2016 року вона разом з дитиною змушена була його залишити та пішла проживати до своїх батьків. З часу їх окремого проживання відповідач не робив жодних спроб помиритися, припинив спілкуватися з дитиною. За таких обставин позивачка вважає, що подальше спільне проживання з відповідачем, збереження шлюбу та примирення неможливе. Пояснила, що категорично не бажає відновлювати подружні стосунки з відповідачем і наполягає на розірванні шлюбу. Також позивачка не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи. Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задоволити. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про день та час розгляду справи неодноразово повідомлялася, згідно вимог ст.ст.74, 76 ЦПК України. Судом прийнято рішення про заочний розгляд справи на підставі ч.4 ст.169 та ч.1 ст.224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивачки та її представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з свідоцтва про шлюб та свідоцтва про народження, 12.11.2013 року сторони зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Нетішинського міського управління юстиції у Хмельницькій області, актовий запис № 227. Від шлюбу в них є син [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що сімейне життя сторін не склалось через відсутність взаєморозуміння, злагоди та взаємоповаги, постійні непорозуміння, сварки та конфлікти. З січня 2016 року сторони проживають окремо, припинили шлюбні відносини, ведення спільного господарства. Позивачка категорично відмовляється відновлювати подружні стосунки з відповідачем. Частиною 1 статті 24 СК України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.1 ст.55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. В силу ч.ч.3, 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Як передбачено ст.112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивачки, оскільки встановлено факт відсутності між подружжям взаємоповаги та взаєморозуміння, тому їхній шлюб є формальністю, яку зберігати не доцільно. Суд вважає, що сімя сторін розпалася остаточно, відновити її вже неможливо і тому шлюб необхідно розірвати. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином з відповідача на користь позивачки слід стягнути судовий збір в розмірі 551 гривня 20 копійок.

Outcome: approved