Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-28 00:00:00

З позовної заяви вбачається, що відповідно до укладеного договору № б/н від 24.01.2013 року [PERSON] 24.01.2013 року отримала кредит у розмірі 3500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між нею та Банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється у наступному порядку: щомісяця в період сплати, [PERSON] повинна надати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Відповідачка зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконувала. Станом на 31.10.2015 року [PERSON] має заборгованість в розмірі 14 216 грн. Позивач просить суд стягнути з відповідачки на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 14 216, 61 грн. за кредитним договором № б/н від 24.01.2013 року та судові витрати у розмірі 1378 грн. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, хоча належним чином повідомлялася про день слухання справи в суді. Причини її неявки суду не відомі. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов є підставним і підлягає до часткового задоволення зі слідуючих міркувань. 24.01.2013 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н від 24.01.2013 року, згідно якого відповідачка отримала кредит у розмірі 3500.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплату нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Стаття 1050 ЦК України, як наслідки порушення договору позичальником, передбачає обов'язок позичальника сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України, сплатити неустойку відповідно до ст.ст. 549-552 ЦК України незалежно від сплати процентів відповідно до ст. 1048 ЦК України. Відповідачка зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконувала. Станом на 31.10.2015 року [PERSON] має заборгованість в розмірі 14 216,61 гривень яка складається з наступного: -3491,99 грн. - заборгованість за кредитом; -7871,45 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; -1700.00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до Умов та правил надання банківських послуг: -500,00 грн. - штраф (фіксована частина). -653.17 - штраф (процентна складова). Згідно ч.3 ст.549 ЦК України - пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Як видно із матеріалів справи, за порушення позичальником строків виконання зобов'язання за кредитним договором банком одночасно нараховано штраф і пеню. Відповідно до вимог ст. 549 ЦК України пеня та штраф є різновидами неустойки як юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій. Отже, банк просить застосувати до боржника подвійну цивільно-правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те саме порушення договірного зобов'язання (прострочення виконання грошового зобов'язання), що суперечить вимогам ч.1 ст.61 Конституції України та ч.3 ст. 509 ЦК України, згідно з якими ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а зобов'язання має ґрунтуватись на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Враховуючи вищенаведене, суд рахує за необхідне в стягненні з [PERSON] на користь позивача 1 153,17 грн. штрафу відмовити. Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). З розрахунку вимог банку у зв'язку з неповерненням [PERSON] кредитної заборгованості за кредитним договором № б/н від 24.01.2013 року слідує, що, починаючи з 28.04.2014 року місячні платежі боржником не вносилися. А тому можна стверджувати, що позивач знав про те, що відповідач не виконує взяті на себе зобов'язання, однак, всупереч вимог ст. 258 ЦК України нарахував пеню. А тому в цій частині позовних вимог слід відмовити в задоволені в зв'язку з пропуском строків позовної давності.

Outcome: approved