Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-11 00:00:00

Звертаючись до суду, в обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що відповідач - [PERSON] , [INFO] , має заборгованість за період з січня 2016 року по березень 2019 року на суму 16161,28 грн. за послуги з централізованого опалення квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] в централізованому порядку забезпечується теплопостачанням. Позивач сумлінно виконує свої обов`язки з теплопостачання та очікує такого ж сумлінного виконання обов`язків зі сторони відповідача, обов`язки якого передбачені Цивільним кодексом України та нормами чинного законодавства. Зокрема, стаття 322 ЦКУ визначає, що «Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом». Частиною 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII визначено, що споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, у порядку і випадках, визначених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України № 2189-VІІІ споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Згідно з пунктами 3, 9-23, 29, 31 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 р. № 630 передбачена плата за використання теплової енергії, водопостачання, яка вноситься за затвердженими в установленому порядку тарифами. Платежі за комунальні послуги повинні вноситися щомісячно, не пізніше 20 числа місяця наступного за розрахунковим. Також обов`язки споживача визначені пунктом 7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків та прибудинковими територіями», затвердженими Постановою КМУ від 24 січня 2006 року № 45, відповідно до якого власник та наймач квартири (орендар) зобов`язаний зокрема: оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом та дотримуватись вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг. Договір між Позивачем та Відповідачем відсутній, проте, у абзаці першому ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VІІІ вказано: «Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору». Отже, факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. На підставі викладеного позивач просив стягнути з [PERSON] суму боргу у розмірі 16161,28 грн. та витрати по сплаті судового збору. Представник позивача у судове засідання не з`явився, просив розглянути справу без його участі, на позові наполягав у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився. Заяву про слухання справи за його відсутністю не надав. Про причини неявки суд не повідомив. Про час і місце слухання справи повідомлений належним чином - у відповідності до вимог ч. 6, п. 2 ч. 7 ст. 128, ч. 9 ст. 130 ЦПК України, судовими повістками про виклик за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання. Відповідно до ст. 280 ЦПК судом прийнято рішення про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечував. Враховуючи вищенаведене і прийняття судом ухвали про заочний розгляд справи, справа підлягає розгляду в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи. В судовому засіданні досліджені всі докази, подані учасниками справи. Клопотання про витребування і дослідження інших доказів до суду не надходило. Суд постановляє рішення на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідач не надав ні відзиву, ні заперечень за позовом, тому обставини, на які посилається позивач за текстом позовної заяви суд вважає доведеними. Дослідивши наявні у справі письмові докази та оцінивши їх в сукупності суд приходить до наступних висновків. У судовому засіданні встановлено, що відповідач - [PERSON] є споживачем послуг з теплопостачання за адресою: [ADDRESS] про що свідчить довідка про реєстрацію та склад сім`ї відповідача [PERSON] № 2/6308 від 28.03.2019 року (ар.с.6) та виписка з особового рахунку [NUMBER] за розрахунками за послуги централізованого опалення за адресою: [ADDRESS] (ар.с.7). Основним видом діяльності КП КМР «Тепломережі» є постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря. На виконання статутної мети підприємство в цілях недопущення порушення конституційного права громадян, які мешкають в вищезазначеному житловому будинку, на забезпечення їх здоров`я та права на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає право на житло, здійснював та продовжує здійснювати постачання теплової енергії до будинку за адресою: [ADDRESS] , де знаходиться квартира відповідача, яка входить до невід`ємної частини системи опалення будинку. Згідно ч. 3, 5, 6 ст. 21 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», постачання теплової енергії для потреб централізованого опалення здійснюється в опалювальний період. Порядок визначення дати початку і закінчення опалювального періоду визначається законодавством. Ціною послуги з постачання теплової енергії є тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. Відповідно ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Статтею 1 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач теплової енергії це фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору. Відповідно до п. 4 Правил користування тепловою енергією, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 03 жовтня 2007 року №1198, користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією, крім підприємств, що виробляють та використовують теплову енергію для цілей власного виробництва. Договори укладаються відповідно до типових договорів, форми яких затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання. Тарифи формуються для трьох категорій споживачів - населення, бюджетних установ, інших споживачів. Відповідно п.п. 7.1., 7.2 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45, власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання», споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (із змінами), передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Судом встановлено, що [PERSON] зареєстрована у квартирі [ADDRESS] з 24.04.2012 року, що підтверджується довідками про реєстрацію та склад сім`ї № 2/6308 від 28.03.2019 року (ар.с.6) та про реєстрацію місця проживання (ар.с.14). Відповідачка не виконує свої обов`язки по сплаті отриманих послуг з опалення квартири [ADDRESS] , у зв`язку з чим утворилась заборгованість в сумі 16161,28 грн., що підтверджується випискою із особистого рахунку (ар.с.7). Згідно ст. 257 ЦК України загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено, встановлюється три роки. Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 267 ЦК України, заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Оскільки, відповідач в судове засідання не з`явився, ні відзиву, ні заперечень проти позову відповідачем не надано, заяву для застосування позовної давності також не надав, тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для застосування позовної давності, і вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за період з січня 2016 року по березень 2019 року на суму 16161,28 грн. з централізованого опалення квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved