Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-26 00:00:00

Звертаючись із зазначеним позовом [PERSON] мотивує свої вимоги тим, що з 2003 року знаходилась у юридичному шлюбі з [PERSON], який доводиться рідним братом відповідачці. Додає, що з відома матері чоловіка вона вселилася в домоволодіння по [ADDRESS] в 2002 року в частину, де проживав чоловік. У другій половині будинку проживала відповідачка, а їх мати проживала в тимчасовій будівлі. Додає, що у 2002 році чоловік продав частину іншого домоволодіння та на отримані кошти і з відома матері вони, як подружжя, зробили капітальний ремонт і благоустрій частини будинку де проживали, планували здати будинок в експлуатацію. Проте домоволодіння в експлуатацію не здали, оскільки в [INFO] мати померла, а в [INFO] раптово помер її чоловік [PERSON] Зазначає, що залишилась з дітьми проживати в визначеній її чоловікові частині будинку та сплачувала комунальні послуги. Вказує, що відповідачка як спадкоємець стала власником всього будинку, виселила її з будинку, проте оплатити вартість прибудов і переобладнання відмовляється, мотивуючи тим, що їй ці прибудови не потрібні. Додає, що загальна вартість будов складає 19122,77 гривень. Позивачка підтримала вимоги позову. Пояснила суду, що в спірному домоволодінні зареєстрована не була, а проживала там з дозволу свого чоловіка та його матері. Підтвердила суду, що будь-яких угод про проведення спільного будівництва або реконструкції будинку ні вона, ні її чоловік з власницею будинку не укладали. Відповідачка вимоги позову визнала та пояснила, що не заперечує проти того, що збудоване відповідачкою є її власністю та наголосила, що будівельні матеріали, про які йдеться в позові були використані для зведення самочинних забудов, які не прийняті в експлуатацію. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного Судовим розглядом встановлено, що власницею домоволодіння по [ADDRESS] є відповідачка у справі (а.с. 18-26). Колишнім власником вказаного будинку була мати чоловіка позивачки, що визнали сторони під час розгляду справи. Позивачка у вказаному домоволодінні ніколи зареєстрована не була та проживала там з дозволу колишнього власника будинку та сплачувала комунальні платежі (а.с. 27-58). Відповідачка не спростовувала той факт, що під час подружнього життя позивачка зі своїм чоловіком проводили певні реконструкційні роботи та використовували будівельні матеріали в тому числі і для зведення самовільних забудов. Позивачка надала суду накладні на придбання певних будівельних матеріалів, проте не обґрунтувала у будь-який спосіб, що саме ці матеріали було використано для реконструкції спірного домоволодіння, не просила суд призначити з цього приводу експертизу (а.с. 59-88). Згідно зі статтею 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. Згідно з роз'ясненнями, які містяться в пункті 19 Постанов пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва) N 6, 30.03.2012 у разі визнання за власником (користувачем) земельної ділянки права власності на самочинно збудоване на ній іншою особою нерухоме майно розмір витрат на будівництво цього майна, право на відшкодування яких власником (користувачем) земельної ділянки згідно із частиною шостою статті 376 ЦК має особа, яка здійснила таке будівництво, визначається судом на підставі наданих доказів і складається як із понесених витрат на будівельні матеріали, так і з витрат за виконані роботи та оплачені послуги. Відповідно до вимог ст. ст. 182, 331, 392 ЦК України, позов про визнання права власності може пред'явити виключно власник майна, яким за законом надано право на введення об'єкта в експлуатацію та реєстрацію права власності. Позивач звертаючись до суду з вказаним позовом фактично посилався на ч. 3 ст. 331 ЦК України, якою передбачено, що до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Відповідно ч. 1 ст. 331 ЦК України, право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Згідно ч. 3 ст. 331 ЦК України, до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі будівництва (створення майна). З аналізу вказаних вище норм закону випливає, що позивач не є власником новоствореного майна, так як ніякого договору щодо будівництва будинку по [ADDRESS] між нею і відповідачкою, або колишнім власником не укладалось. Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим кодексом. Стаття 57 ЦПК України доказами у справі визначає будь-які фактичні дані, на підставі яких суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до вимог статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Враховуючи наведене, вимоги позову про визнання права власності на будівельні матеріали з підстав, визначених позивачем, задоволенню не підлягають, що не позбавляє позивачку можливості звернутися за захистом своїх порушених прав у інший спосіб, визначений статтею 16 ЦПК України.

Outcome: dismissed