Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-14 00:00:00

Звертаючись до суду, в обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 30 січня 2020 року між кредитною спілкою «Союз-Дніпро», як кредитором, та [PERSON] , як позичальником, був укладений Кредитний договір №138/20. Згідно умов договору споживчого кредиту позивач надав відповідачу кредитні кошти у сумі - 7000 грн. 00 коп., строком на 24 місяці, починаючи з 30 січня 2020 року до 29 січня 2022 року, а відповідач [PERSON] зобов`язалася повернути отриманий кредит, сплатити проценти за користування кредитом. Кредит був отриманий відповідачем 30 січня 2020 року на суму 7000 грн. 00 коп. Відповідно до умов Договору споживчого кредиту № 138/20 від 30 січня 2020 року [PERSON] зобов`язалася погашати заборгованість по Кредитному договору щомісячно у період з «16» по «30» число кожного місяця згідно з графіком погашення заборгованості по Договору споживчого кредиту, яка складається з заборгованості по кредиту та процентів за користування кредитом. Кредит мав бути повністю повернутий відповідачем у строк до 29 січня 2022 року. Відповідач повинен був повернути 7000,00 грн. - суму кредиту та проценти за користування кредитом, які розраховуються щомісячно при своєчасному внесені платежів відповідно п. 6.2. Договору споживчого кредиту. Проте, відповідач неналежним чином виконував свої зобов`язання по кредитному договору. Порушення при виконанні зобов`язань виявились в тому, що відповідач несвоєчасно сплачував заборгованість по кредиту, а з листопада 2020 року повністю припинив погашення заборгованості за кредитом, тому при несвоєчасному внесенні платежів по поверненню кредиту нарахування процентів розраховувалось відповідно до п.6.6. Договору споживчого кредиту за кожен день простроченого платежу. Станом на 20 травня 2021 року залишок за кредитом з врахуванням планових платежів складає 6972 грн. 00 коп. (7000,00 (сума кредиту) - 28, 00 (фактично сплачено кредиту)=6972,00 грн.). Відповідно до кредитного договору та розрахунку заборгованості відповідач повинен повернути: - залишок по кредиту - 6972 грн. 00 коп.; - проценти нараховані за користування кредитом з урахуванням прострочення платежів - 10549,30 грн. (14391, 30 грн. - 3842, 00 = 10549,30 грн.). Тобто заборгованість становить 17521 (сімнадцять тисяч п`ятсот двадцять одна) грн. 30 коп. Представники позивача неодноразово спілкувались з відповідачем, вимагали погасити суму наявної заборгованості та попереджали, що у разі невиконання даних вимог позивач буде вимушений звернутися до суду. Проте відповідач жодних дій на виконання своїх зобов`язань не вчинив. З метою врегулювання спору в досудовому порядку, на адресу відповідача направлялася вимога про погашення поточної заборгованості за кредитом з проханням погасити існуючу заборгованість, але відповідач проігнорував вимоги та самоусунувся від виконання зобов`язань. На підставі викладеного позивач просив стягнути з відповідача [PERSON] на користь КС «Союз-Дніпро» заборгованість за Договором споживчого кредиту № 138/20 від 30.01.2020 року в сумі 17521 грн. 30 коп. та судові витрати. Представник позивача у судове засідання не з`явився, просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтвердив та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась. Надала суду заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутністю, зазначила, що позовні вимоги позивача та обставини, якими вони обгрунтовані, визнає в повному обсязі. Враховуючи вищенаведене у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, справа підлягає розгляду в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ч. 3 ст.13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета позову на власний розсуд. Суд приймає до уваги, що відповідачка, в своїй заяві про розгляд справи за її відсутності зазначила, що вона визнає позовні вимоги позивача щодо стягнення з неї заборгованості за користування кредитом, тобто є згодною з ними. Пунктом 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, передбачено, що відповідач має право визнати позов на будь-якій стадії судового процесу. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши наявні у справі письмові докази та оцінивши їх в сукупності суд приходить до наступних висновків. У судовому засіданні встановлено, що між Кредитною спілкою «Союз-Дніпро» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 138/20 від 30.01.2020 року (ар.с.5-7), згідно з яким позивач надав відповідачу 30.01.2020 року кредит у розмірі 7000 грн. 00 коп. строком на 24 календарних місяців до 29 січня 2022 року, зі сплатою відсотків за користуванням кредитними коштами відповідно до п.6.2 Договору споживчого кредиту (ар.с.5-7). Факт отримання коштів [PERSON] підтверджується копією видаткового касового ордеру № 256 від 30 січня 2020 року на суму 7000 грн. 00 коп. (ар.с.8). Відповідно до умов кредитного договору № 138/20 від 30.01.2020 року [PERSON] зобов`язалася погашати заборгованість по кредитному договору щомісячно у період з «16» по «30» число кожного місяця згідно з графіком погашення заборгованості по кредитному договору, яка складається з заборгованості по кредиту та процентів за користування кредитом. Кредит мав бути повністю повернутий відповідачем у строк до 29 січня 2022 року. Відповідач повинен був повернути 7000,00 грн. - суму кредиту та проценти за користування кредитом, які розраховуються щомісячно при своєчасному внесені платежів відповідно п. 6.2. кредитного договору. Проте, відповідач неналежним чином виконував свої зобов`язання по кредитному договору. Порушення при виконанні зобов`язань виявились в тому, що відповідач не здійснював сплату по кредиту, а з листопада 2020 року припинив сплату по кредиту, тим самим порушив запланований графік повернення кредиту. Тому при несвоєчасному внесенні платежів по поверненню кредиту нарахування процентів розраховувалось відповідно п.6.6. договору споживчого кредиту за кожен день простроченого платежу. Згідно розрахунку (ар.с.4), станом на 20 травня 2021 року відповідач має заборгованість за договором споживчого кредиту у сумі 6972 грн. 00 коп. (7000,00 (сума кредиту) - 28, 00 (фактично сплачено кредиту)=6972,00 грн.).з яких: - залишок по кредиту - 6972 грн. 00 коп.; - проценти нараховані за користування кредитом з урахуванням прострочення платежів - 10549,30 грн. (14391, 30 грн. - 3842, 00 = 10549,30 грн.). Тобто заборгованість становить 17521 (сімнадцять тисяч п`ятсот двадцять одна) грн. 30 коп. На адресу відповідача направлялася вимога про погашення заборгованості за кредитом з проханням погасити існуючу заборгованість, але відповідач проігнорував вимоги, та самоусунувся від виконання зобов`язань. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 1054 ЦК України встановлено, що «за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти». Частина 1 ст. 509 ЦК України зазначає, що «зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку». Згідно зі ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання, або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Стаття. 610 ЦК України зазначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідач, порушуючи виконання умов Договору кредиту в односторонньому порядку, всупереч ст. 526, 530, 629 ЦК України, припинив повертати основну суму кредиту та сплачувати відсотки за користування кредитом. Тим самим відповідач порушив норми ст. 1054 ЦК України, згідно з якою позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити відсотки, та ст. 1049 ЦК України, відповідно до якої позичальник зобов`язаний повернути позику в строк та в порядку, встановленому договором. Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Цією ж статтею ЦК передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідач не виконує (неналежно виконує) обов`язки щодо своєчасного повернення основної суми заборгованості по кредиту та сплати відсотків за користування Кредитом. Згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Оскільки відповідач у справі позов визнав, доводи позивача щодо невиконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором, а також розміру прострочених платежів слід вважати доведеними. За таких обставин позов заявлено обґрунтовано та у відповідності до вимог чинного законодавства, тому він підлягає задоволенню. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved