Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-27 00:00:00

Зміст позовних вимог, пояснення сторін. У вересні 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просила виключити: - відомості про [PERSON] , [INFO] , громадянина України, як батька дитини з актового запису № 140 від 13 вересня 2012 року про народження [PERSON] , [INFO] ; - відомості про [PERSON] , [INFO] , громадянина України, як батька дитини з актового запису № 82 від 22 березня 2019 року про народження [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з лютого 2018 року по вересень 2019 року перебувала у шлюбі з відповідачем. [INFO] у них народився син [PERSON] , а в червні 2018 року відповідач надав згоду та був записаний батьком [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу діти залишились мешкати з позивачкою. Відповідач всіляко демонструє, що [PERSON] та [PERSON] не є його синами, ухиляється від побачень та зустрічей з ними, в добровільному порядку не виконує свої батьківські обов`язки. [PERSON] 23 листопада 2021 року надав суду зустрічну позовну заяву, в якій просить суд виключити: - відомості про [PERSON] , [INFO] , громадянина України, як батька дитини з актового запису № 140 від 13 вересня 2012 року про народження [PERSON] , [INFO] ; - відомості про [PERSON] , [INFO] , громадянина України, як батька дитини з актового запису № 82 від 22 березня 2019 року про народження [PERSON] , [INFO] Свої вимоги позивач мотивував тим, що певний час перебував в близьких відносинах з відповідачкою [PERSON] , були в офіційному шлюбі, який на теперішній час розірваний. Малолітні діти [PERSON] ло та [PERSON] взагалі не мають жодних рис [PERSON] та не схожі на нього, що дає підстави вважати, що їх батьком є інша особа. Учасники справи та їх представник в судове засідання не з`явились, надала суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності. Позивачка та її представник в заяві вказують на те, що при розгляді справи покладаються на розсуд суду. Представник відповідача просить суд задовольнити зустрічну позовну заяву, у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити в повному обсязі. Ізюмський відділ державної реєстрації актів цивільного стану в Ізюмському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Харків) просив розглядати справу згідно вимог чинного законодавства. Орган опіки та піклування виконавчого комітету Ізюмської міської ради в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили, заяви про розгляд справи за їх відсутності суду не надавали. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебувалиу шлюбі з 14 лютого 2018 року, який був розірваний 25 вересня 2019 року рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області (т а.с.13-14). [INFO] у них народився син [PERSON] ( а.с.9), батьком якого у свідоцтві про народження записаний [PERSON] . Згідно копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення змін до актового запису 26 червня 2018 року було внесено зміни до актового запису № 140 від 13 вересня 2012 року про народження [INFO] [PERSON] , де батьком дитини було вказано [PERSON] ( а.с.6,7). Із характеристик на учня Ізюмської гімназії № 3 [PERSON] вбачається, що вихованням дитини займається мати, батько дитини навчальний заклад не відвідує ( а.с.21-22). [PERSON] було встановлено порядок побачення з малолітнім сином [PERSON] , кожної суботи з 09-00 год. До 12-00 год., за місцем проживання матері, зі збереженням звичного для дитини режиму дня та з урахуванням стану здоров`я дитини, за попередньою домовленістю з матір`ю [PERSON] , та в її присутності ( а.с.30). Норми права, що регулюють правовідносини під час розгляду справи. Згідно із ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Згідно із прецедентною практикою Європейського суду з прав людини об`єктом статті 8 указаної Конвенції є, в основному, захист людини від будь-якого втручання з боку державних органів. Однак це положення не просто змушує державу утримуватись від такого втручання. Крім цього, насамперед поряд з існуванням негативних зобов`язань, існують позитивні зобов`язання, пов`язані з ефективною повагою до приватного або сімейної життя. Ці зобов`язання можуть включати в себе вжиття заходів, спрямованих на забезпечення поваги до приватного життя навіть у сфері відносин між окремими особами (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13). Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Відповідно до вимог ст. 138 СК України жінка, яка народила дитину у шлюбі, має право оспорити батьківство свого чоловіка, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька дитини з актового запису про народження дитини. Вимога матері про виключення запису про її чоловіка як батька дитини з актового запису про народження дитини може бути задоволена лише у разі подання іншою особою заяви про своє батьківство. У даній справі позовні вимоги про виключення запису про батьківство з актового запису про народження дитини не підлягають задоволенню у зв`язку з відсутністю заяви іншої особи про своє батьківство, а у відповідності до ст. 136 СК України, особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини, тобто, фактично, відсутні підстави для задоволення позову по суті. Стосовно позовних вимог [PERSON] за зустрічним позовом суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 136 СК України, особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. До вимоги чоловіка про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини позовна давність не застосовується. У відповідності до пунктів 10, 11 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» в судовому порядку батьківство може бути оспорено як у випадках, коли в Книзі реєстрації народжень батьками дитини записано осіб, які перебували у шлюбі між собою (статті 122, 124 СК), так і тоді, коли при реєстрації народження дитини її батьком на підставі спільної заяви батьків або заяви чоловіка, котрий визнавав себе батьком, записано особу, яка не перебувала у шлюбі з матір`ю дитини (статті 126, 127 СК). Згідно п.11 вищезазначеної Постанови Пленуму ВСУ, судам слід ураховувати, що відповідно до ст. 136 СК оспорювання батьківства можливе тільки після реєстрації народження дитини і до досягнення нею повноліття, а в разі її смерті не допускається. Оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст. 136 СК), - шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини . Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ППВСУ від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланнями на визнання позову сторонами без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Враховуючи те, що [PERSON] не заперечує того, що [PERSON] не є батьком малолітніх дітей, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Розподіл судових витрат здійснити відповідно до ст. 142 ЦПК України.

Outcome: approved