Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-18 00:00:00

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №938 від 31 жовтня 2018 року змінено тип публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» з публічного на приватне та перейменованого його в акціонерне товариство «Українська залізниця», код ЄДРПОУ 40075815. Судом встановлено, що [PERSON] працювала головним бухгалтером у Виробничому підрозділі Криничанська дистанція колії» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», що підтверджується копією трудової книжки (а.с.9-12). Наказом №8972/ДН-ос від 10 липня 2017 року [PERSON] звільнена з 17 липня 2017 року на підставі п.1 ст.40 КЗпП України (а.с.12). На підтвердження розміру нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, позивачкою надано довідку, в якій зазначено, що [PERSON] нараховано заробітну плату: за березень 2017 року 5835,35 грн., до виплати 4640,16 грн.; за квітень 2017 року 1912,41 грн., до виплати 1520,72 грн., за травень 2017 року 914,11 грн., до виплати 726,89 грн., за червень 2017 року 1142,64 грн., до виплати 908,61 грн., за липень 2017 року 19981,24 грн., до виплати 15987,85 грн. (а.с.4). Відповідно до довідки АТ «Українська залізниця» від 15 січня 2020 року №65/2 дохід [PERSON] з березня по липень 2017 року становить 16545,48 грн. (до виплати 12641,02 грн.) і складається із заробітної плати за січень - березень 2017 року, в період з квітня по липень 2017 року заробітна плата позивачці не нараховувалась (а.с.24). Як вбачається з відомості на виплату грошей № [NUMBER] за березень 2017 року, наданої АТ «Українська залізниця», [PERSON] 26 липня 2017 року отримала частину заробітної плати за березень 2017 року у сумі 2439,88 грн., про що свідчить її підпис (а.с.25-26). Відповідно до статті 23 Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі i сприятливі умови праці та на захист від безробіття. Частиною 3 статті 43 Конституції України встановлено право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про оплату праці», частиною 1 статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Статтею 47 КЗпП України передбачено обов`язок власника або уповноваженого ним органу в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічні положення закріплені у частині першій статті 81 ЦПК України. Таким чином, при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом. Відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини 1 статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Поняття доказів зазначено у частині першій статті 76 ЦПК України. Так, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, що мають значення для вирішення справи. За змістом статей 77, 78 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Так, за змістом частин 1, 2, 4, 6 статті 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Позивачкою на підтвердження своїх позовних вимог надано довідку, згідно якої сума нарахованої заробітної плати за березень - липень 2017 року складає 29785,75 грн., сума до виплати 23784,23 грн. (а.с.4). Вказана довідка виконана на аркуші паперу формату А-4, містить підпис начальника виробничого підрозділу «Криничанська дистанція колії» [PERSON] та головного бухгалтера [PERSON] С.О., проте не містить печаток та штампів підприємства, яке видало таку довідку. В довідці не вказано, які податки та збори сплачені, або мають бути сплачені, в якій сумі. Що стосується посадових осіб, які підписали вказану довідку, то матеріали справи не містять документів на підтвердження їх повноважень на підписання та видачу довідок або інших документів бухгалтерського обліку. Інформація щодо заборгованості по заробітній платі (згідно наданої позивачкою довідки) спростовується даними із реєстру застрахованих осіб за формою ОК-5, наданою Управлінням Пенсійного фонду України у м.Краматорську Донецької області, в якій зазначено, що за березень 2017 року [PERSON] нарахована заробітна плата в сумі 5835,35 грн., в квітні - 0 грн., в травні - 0 грн., в червні - 0 грн., в липні - 0 грн. (а.с.38-42). Таким чином, надана позивачкою довідка не може бути належним та допустимим доказом на підтвердження заборгованості по заробітній платі за спірний період з АТ «Українська залізниця» перед позивачкою. Виходячи з наведеного вище, суд вважає, що позивачка [PERSON] , надаючи копію довідки про нарахування заробітної плати з березня 2017 року по липень 2017 року в сумі 29785,75 грн., та визначаючи її як заборгованість по заробітній платі суму до виплати з березня 2017 року по липень 2017 року у сумі 23784,23 грн., не довела достовірності такої довідки, як доказу про наявність заборгованості АТ «Українська залізниця» перед нею\~в зазначеній сумі. Сам по собі факт звільнення позивача з роботи не може бути підставою для задоволення позовних вимог, оскільки відповідно до частини першої\~статті 94 КЗпП України\~заробітна плата виплачується працівникові за виконану роботу, а не за факт перебування у трудових відносинах. Інші докази того, що позивачка в спірний період виконувала свої посадові обов`язки та їй було нараховано, але не виплачено заробітну плату, у справі відсутні. З огляду на викладене, розмір нарахованої заробітної плати позивачці в березні 2017 року складає 5835,35 грн., що підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу за формою ОК-5, наданими УПФУ у м.Краматорську Донецької області. Окрім того, суд приймає до уваги доводи відповідача про проведення нарахування та часткову виплату заробітної плати за частину березня 2017 року. Представником відповідача було надано довідку про доходи позивача, згідно якої останній було нараховано заробітну плату за березень 2017 року в розмірі 3068,32 грн., сума до видачі 2439,88 грн. З копії відомості на виплату грошей вбачається, що позивачу 26.07.2017 року було виплачено заробітну плату в розмірі 2439,88 грн., про отримання вказаної суми свідчить підпис позивача. Таким чином, сума заборгованої заробітної плати за березень 2017 року з урахуванням виплаченої суми, складає 5835,35 - 3068,32 = 2767,03 грн. (сума без утримання передбачених законом податків та зборів). Стаття 67 Конституції України покладає обов`язок на кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Як зазначено в п. 6\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Тобто, при виплаті позивачу заборгованості по заробітній платі в розмірі 2767,03 грн., відповідач зобов`язаний утримати з цієї суми податки та інші обов`язкові платежі. Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, та з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі за березень 2017 року у сумі 2767,03\~грн з утриманням податку та інших обов`язкових платежів. У задоволенні позовних вимог про стягненню заборгованості по заробітній платі за період з 1 квітня 2017 року по 17 липня 2017 року слід відмовити за недоведеністю вимог. Відповідно до ч. 1ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 6 цієї статті передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються всі судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до Закону України «Про судовий збір»за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою справляється судовий збір у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Законом України\~«Про Державний\~бюджет на\~2019\~рік» встановлено розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб у сумі 1921,00 грн. Таким чином, при зверненні до суду позивачка повинна була сплатити судовий збір в розмір 768,40 грн. Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог - у сумі 89,13 грн.

Outcome: partial