Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-26 00:00:00

З позову [PERSON] вбачається, що [INFO] року помер [PERSON], який був зареєстрований та проживав на момент смерті за адресою: [ADDRESS]. До складу спадкового майна, поряд з іншим, увійшов житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] та складається в цілому відповідно до технічного паспорта з житлового будинку (літ. - А), сараю (літ. - Б), сараю (літ. - Д), сараю (літ. - Ж), погреба вхідного (літ. - Е) та земельна ділянка площею 4,3000 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Як зазначає позивач, даний житловий будинок з господарськими будівлями відносився до колгоспного двору станом на 15.04.1991 року. Головою колгоспного двору значився [PERSON], [INFO] Членами колгоспного двору на вказану дату значились: дружина - [PERSON], [INFO], яка померла [ADDRESS] року, теща - [PERSON], [INFO], яка померла [INFO] року. За життя [PERSON] та [PERSON] свою частину в майні колгоспного двору не виділили. Таким чином, [PERSON] є власником спірного житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами в цілому. На час реєстрації будинку реєстрація в Корнієнківській сільській раді була належною. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця - [ADDRESS]. Спадкова справа на померлого [INFO] року [PERSON] заведена приватним нотаріусом Великобагачанського нотаріального округу Сахаровою Л.І. Як вбачається з позову, єдиним спадкоємцем за заповітом, посвідченим секретарем виконкому Корнієнківської сільської ради Великобагачанського району Корнієнко Г.Д. 25.02.2012 року, реєстровий №73, який у встановленому законодавством порядку прийняв і претендує на вищевказану спадщину, є він, [PERSON] Інших спадкоємців, передбачених цивільним законодавством України, які б прийняли дану спадщину і претендували на неї, не залишилось. Як вказує позивач, він отримав свідоцтво про спадщину за заповітом на приватизовану земельну ділянку площею 4,3000 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Однак, коли позивач звернувся до приватного нотаріуса Великобагачанського нотаріального округу Сахарової Л.І. із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину на спадковий житловий будинок з господарськими будівлями, то нотаріус відмовила йому в зв'язку з тим, що на житловий будинок відсутнє свідоцтво про право власності на ім'я померлого [PERSON] Посилаючись на вищевказані обставини та на те, що в позасудовому порядку отримати правовстановлюючі документи на спадкове майно (житловий будинок з господарськими будівлями) не можливо, так як на померлого документи не видаються, позивач змушений звернутися до суду з відповідним позовом (а.с.а.с.3-5). В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] підтримав доводи позовної заяви, в своїх поясненнях посилався на обставини, які викладені в позові і просив його задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача Рокитянської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області в судове засідання не з'явився, від даної сільської ради надійшла письмова заява про розгляд справи у відсутність представника сільської ради, вказується, що дана сільська рада позов [PERSON] визнає (а.с.45). Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності передбачених законом підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, заслухавши пояснення представника позивача [PERSON] - [PERSON], вивчивши та проаналізувавши матеріали справи і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов [PERSON] до Рокитянської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями в порядку спадкування за заповітом підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 3 ст.10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.1 ст.179 ЦПК України). У розумінні цивільно-процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача, стосовно якої він просить ухвалити рішення, у матеріальному розумінні - це певна річ (об'єкт), щодо якої виник спір. Судом встановлено, що [PERSON], який був зареєстрований та проживав на момент смерті за адресою: [ADDRESS], помер [INFO] року, про що виконавчим комітетом Корнієнківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області видано свідоцтво про смерть (а.с.6). З заповіту, складеного [PERSON] 25.05.2012 року та посвідченого секретарем виконкому Корнієнківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області Корнієнко Г.Д., реєстровий номер 73, вбачається, що [PERSON] все належне йому майно, де б воно не знаходилося і з чого б не складалося, він заповідав [PERSON] (а.с.7). Суд перевірив і встановив, що згідно даних Спадкового реєстру, даний заповіт є чинним (а.с.а.с.41,43). Позивач [PERSON] 06.09.2013 року отримав свідоцтво про спадщину за заповітом на приватизовану земельну ділянку площею 4,3000 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.8). Також, згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26.03.2013 року, він є власником земельної ділянки площею 0,0621 для ведення особистого селянського господарства, що розташована в [ADDRESS] (а.с.36). Частиною 2 ст.123 ЦК України (в редакції 1963 року), чинного на той час визначено, що розмір частки члена колгоспного двору встановлюється, виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Згідно довідки, виданої виконкомом Рокитянської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області №02-20/241 від 18.10.2017 року вбачається, що житловий будинок, який належав померлому від [INFO] року [PERSON] знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.9). Згідно довідки, виданої виконкомом Рокитянської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області №02-20/245 від 23.10.2017 року вбачається, що головою колгоспного двору станом на 15.04.1991 року значився [PERSON], [INFO] (а.с.10). З довідки, виданої виконкомом Рокитянської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області №02-20/246 від 23.10.2017 року вбачається, що домоволодіння в [ADDRESS] згідно запису в погосподарській книзі №6, особовий рахунок [NUMBER] станом на 01.07.1990 відносилось до колгоспного двору. Члени колгоспного двору: дружина - [PERSON], [INFO], теща - [PERSON], [INFO], син - [PERSON] [INFO], дочка - [PERSON], [INFO] 17.04.1984 р. вибув [PERSON] в м. Комсомольськ Полтавської області. 09.09.1985 р. вибула [PERSON] в м. Полтава. Станом на 15.04.1991 р. згідно погосподарської книги №9, особовий рахунок [NUMBER] домоволодіння теж відносилось до колгоспного двору. Голова колгоспного двору: [PERSON], [INFO] Члени домогосподарства: дружина - [PERSON], [INFO], теща - [PERSON], [INFO] (а.с.11). З облікової картки об'єкта погосподарського обліку на 2011-2015 роки №05271 вбачається, що головою колгоспного двору (домоволодіння в [ADDRESS]) значився [PERSON], [INFO] (а.с.10). Члени колгоспного двору: дружина - [PERSON], [INFO], яка померла [ADDRESS] року, теща - [PERSON], [INFO], яка померла [INFO] року (а.с.а.с.12-13). З технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 19.09.2017 року вбачається, що домоволодіння (житловий будинок з надвірними будівлями) за адресою: [ADDRESS] Великобагачанського району Полтавської області, складається в цілому відповідно до технічного паспорту з житлового будинку (літ. - А), сараю (літ. - Б), сараю (літ. - Д), сараю (літ. - Ж), погреба вхідного (літ. - Е) (а.с.а.с.14-18). З листа ПП Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» №10318 від 10.10.2017 року вбачається, що у відповідності до матеріалів Полтавського бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» реєстрація права власності на житловий будинок станом на лютий місяць 2004 р. за адресою: Великобагачанський район, [ADDRESS] не проводилась (а.с.19). Приватний нотаріус Великобагачанського районного нотаріального округу Сахарова Л.І. постановою від 25.09.2017року за вихідним №1448 відмовила позивачу [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадковий житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS], що залишився після смерті [PERSON] у зв'язку з відсутністю у заявника правовстановлюючого документа на даний житловий будинок (а.с.20). З повідомлення приватного нотаріуса Великобагачанського нотаріального округу Сахарової Л.І. №1764/01-16 від 15.11.2017 року, з Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) та Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) та копій документів зі спадкової справи вбачається, що після смерті [INFO] року [PERSON], останнім місцем проживання якого було [ADDRESS], заяву про прийняття спадщини згідно заповіту, посвідченого Корнієнківською сільською радою 25.05.2012 року, зареєстрованого в реєстрі за №73, подав [PERSON]; інших заяв про прийняття/відмову від прийняття спадщини не надходило та відсутні претензії кредиторів; свідоцтва про право на спадщину видано спадкоємцю 26.03.2013 року та 06.09.2013 року (а.с.а.с.39-43). З інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно щодо житлового будинку [ADDRESS] вбачається, що відомості щодо вказаного домоволодіння відсутні (а.с.37). Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися на момент його смерті. Право на спадкування мають особи, зазначені в заповіті (ст.1223 ЦК України). За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220,1222,1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦК). Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч.1 ст.1297 ЦК України). Відповідно до ст.1233 ЦК України заповіт - це особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто (ст.1234 ЦК). За нормою ст.1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право у будь-яких час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить (ч.2 ст.1254 ЦК). В цьому контексті слід зазначити, що Конституційний Суд України у своєму рішенні від 11.02.2014 року у справі №1-1/2014 вказав про те, що суб'єкт права власності, яким є заповідач (спадкодавець), на випадок своєї смерті має право шляхом вчинення заповіту розпоряджатися своєю власністю - спадщиною, до складу якої законом віднесені усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті (статті 318,1218,1233,1235,1236 ЦК України); заповідач має право призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин; заповідач має право на визначення обсягу спадщини, що має спадкуватися за заповітом, на заповідальний відказ, на покладення на спадкоємця інших обов'язків, а також право на скасування заповіту тощо (частина перша статті 1235, статті 1236,1237,1240,1254 Кодексу). Як вказав Конституційний Суд України, за своєю юридичною природою свобода розпорядження власністю шляхом вчинення заповіту (свобода заповіту) є одним із основоположних принципів спадкового права, при цьому, вона є абсолютною. Також, Кодексом визначені певні обмеження волі заповідача щодо права розпорядження власністю (обмеження принципу свободи заповіту) шляхом установлення права окремої категорії осіб на обов'язкову частку у спадщині. З урахуванням сукупності досліджених матеріалів справи, а також виходячи з положень ст.ст.10,11,60,61 ЦПК України вбачається, що в матеріалах даної цивільної справи відсутні докази оскарження будь-якою особою вищевказаного заповіту та докази визнання недійсним даного заповіту, згідно даних Спадкового реєстру, вказаний заповіт [PERSON] є чинним. Крім цього, згідно положень ст.1254 ЦК України, заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт; заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожен новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Отже, з досліджених матеріалів справи вбачається, що спадкоємцем за заповітом після померлого [INFO] року [PERSON] є позивач у справі [PERSON], який прийняв спадщину у встановленому законом порядку та є належним спадкоємцем майна (за заповітом, який є чинним), однак в даний час, з урахуванням підстав відмови нотаріуса у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину (у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на житловий будинок), позивач [PERSON] не може оформити своє право на спадкове майно після смерті [PERSON], тому змушений звернутися до суду з відповідним позовом. Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Аналогічні положення містяться у ч.1 ст.15 ЦК України та ст.3 ЦПК України. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст.4 ЦПК). Зі змісту п.3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вбачається, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності та того, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Як вказав Верховний Суд України у своїй постанові від 10.02.2016 року у справі №6-2124цс15, оскільки відповідно до ст.328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов'язує виникнення у особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб особа набула право власності на відповідний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному ст.392 цього Кодексу. Також, у постанові від 23.12.2014 року у справі №3-199гс14 Верховний Суд України зазначив, що за змістом ст.392 ЦК України, позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інший спосіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли позивач не може реалізувати своє право власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правоустановчого документу. При цьому, передумовою для застосування положень ст.392 ЦК України є відсутність іншого, крім зазначеного, шляху для відновлення порушеного права. Проаналізувавши відповідне законодавство, що регулює сферу суспільних відносин в частині виниклих спірних правовідносин, з урахуванням наявних доказів по справі та подальшого належного виконання судового рішення, виходячи з підстав, які викладені нотаріусом у постанові про відмову у вчиненні відповідної нотаріальної дії, з урахуванням принципу юридичної визначеності та враховуючи вищевказану практику Верховного Суду України щодо права власності, суд приходить до висновку, що є передбачені законом підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] до Рокитянської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями в порядку спадкування за заповітом. На підставі викладеного та

Outcome: approved