Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-21 00:00:00

І. Виклад позиції позивача. 15 грудня 2020 року позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою до відповідача про відшкодування моральної шкоди, у якій просить стягнути з відповідача за рахунок держави кошти для відшкодування моральної шкоди у сумі 28000, 00 грн. та матеріальної шкоди пов`язаної із затратами на допомогу спеціаліста із оформлення позовної заяви, у сумі 2000, 00 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що незаконне винесення поліцейським Середою В.О. відносно позивача постанови серії ДП 18 №624261 від 12.10.2019 року, незаконне затримання з 17:00 до 21:30 год. 12.10.2019 року для складання цієї постанови завдало позивачу моральних страждань. Напарниця [PERSON] [PERSON] кричала позивачу в вухо незрозумілий текст, працівники служби поводилися як під наркотичним сп`янінням. [PERSON] штовхав позивача, провокував на бійку, після допиту його як підозрюваного по кримінальній справі №42019230000000099 приблизно 24.01.2020 року почав погрожувати вбивством через СМС повідомлення. В подальшому постанова серії ДП 18 №624261 від 12.10.2019 року була скасована рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 03.12.2019 року у справі №766/20652/19. Отже, і затримання для складання цієї постанови незаконне у зв`язку з відсутністю правопорушення. Такі злочинні дії поліцейських, та їх оскарження, зайняли багато робочого часу та нервів позивача, який по сей день не може забути знущання, пригадування яких піднімає нервозність та кров`яний тиск. ІІ. Виклад позиції відповідача. 01.02.2021 року представник відповідача подав відзив на позов, у якому просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. По суті заперечень проти пред`явлених вимог позивача вказав, що 12.10.2019 року було винесено постанову ДП18 №624261 від 12.10.2019 року відносно [PERSON] про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 126 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу. 12.10.2019 року о 17 год. 00 хв., поліцейським було виявлено автомобіль Volkswagen Passat, днз [NUMBER] , який рухався по вул. Арктична, б. 15 у м. Херсоні з державним номерним знаком, який закритий іншим предметами, чим порушено п. 2.9. в ПДР України. Інспектори поліції підійшли до водія даного т/з, належним чином представились та попросили водія пред`явити відповідні документи на т/з як того вимагає ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» а саме - посвідчення водія, реєстраційний документ на т/з, поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних т/з, у зв`язку з тим що водій ТЗ керував ним з днз, який закритий іншими предметами, чим скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч. 6 ст. 121 КУпАП. Водієм даного автомобіля виявився Позивач. В ході перевірки документів позивач на вимогу поліцейського не пред`явив для перевірки документи зазначені у п. 2.1 б, 2.1.г ПДР України, а саме: реєстраційний документ на транспортний засіб, чинний страховий поліс про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів чим порушив п. 2.4. а ПДР України, за що згідно ч. 1 ст. 126 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність. Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 03.12.2019 року у справі №766/20652/19 позовні вимоги задоволено частково, постанову у справі про адміністративне правопорушення скасовано. Однак, дії інспектора поліції незаконними визнані не були. Звернувшись до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, позивач посилався на незаконність дій поліцейських Департаменту патрульної поліції по складанню відносно нього постанови про адміністративне правопорушення, факт завдання йому цими діями моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню на підставі статей 23, 1167, 1174 ЦК України. Оскільки позивачем не доведено, що неправомірними діями та бездіяльністю відповідачів позивачу завдано моральну шкоду, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправними діями відповідача та його вини у заподіянні шкоди, а також необґрунтовано розмір моральної шкоди, підстав для задоволення позову немає. Позивач правом на подання відповіді на відзив у строки передбачені цивільно-процесуальним законодавством не скористався, будь-яких заяв та клопотань до суду не надходило. ІІІ. Процесуальні дії суду у справі. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 21.12.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 01.02.2021 року представник відповідача подав відзив на позов, у якому просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. З`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані сторонами докази та повідомлені ними обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. ІV. Фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст правовідносин. Судом встановлено, що рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 03 грудня 2019 року у справі №766/20652/19 позовні вимоги [PERSON] до сержанта УПП в Херсонській області ДПП Середи В.О., третя особа ДПП НП України про скасування постанови задоволено, скасовано постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ДП 18 №624261 від 12.10.2019 року про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 126 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. Рішення суду оскаржене не було та набрало законної сили 16.12.2019 року. Долучені до відзиву відеозаписи 20191011211824000492, 20191013070847000752, 20191013070953000755, 20191013071536000763, 20191013071809000766, 20191013072056000771, 20191013072338000774, 20191013070412000746, 20191013070856000753, 20191013071210000760, 20191013071729000764, 20191013071838000769, 20191013072108000772, 20191013072640000775, 20191013070727000751, 20191013070929000754, 20191013071342000762, 20191013071729000765, 20191013071919000770, [NUMBER] фіксують процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] V. Оцінка Суду. Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). При вирішенні цивільного спору суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. На підставі вказаної норми права, відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади. Частиною третьою статті 19 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень. У правовому висновку Верховного Суду України від 22 червня 2017 року у справі № 6-501цс17 вказано, що шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини 1 статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Звертаючись до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, позивач зазначив, що незаконним притягненням його до адміністративної відповідальності відповідачем завдана моральна шкода, внаслідок незаконного затримання з 17:00 до 21:30 год. 12.10.2019 року для складання постанови у справі про адміністративне правопорушення. Так, відповідно до статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, які передбачені ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 126 КУпАП. Здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи були понесені особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності є, як правило, відповідне судове рішення, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищих посадових осіб органу державної влади. Враховуючи, що постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ДП 18 №624261 від 12.10.2019 року було скасовано рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 03 грудня 2019 року у справі №766/20652/19 суд приходить до висновку, що відносно позивача мало місце незаконне провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 126 КУпАП, за результатами якого на нього було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425, 00 гривень. Спричинена [PERSON] моральна шкода повинна відшкодовуватись на загальних підставах, визначених ст. 1174 ЦК України, а не на підставі ст. 1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», оскільки відносно позивача не мало місце незаконне засудження, незаконне притягнення до кримінальної відповідальності, незаконне застосування запобіжного заходу, незаконне затримання, незаконне накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Згідно із статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Необхідною умовою для притягнення держави до відповідальності за дії, бездіяльність органу державної влади у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Наявність цих умов в межах розгляду цивільної справи має довести позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі №920/715/17. Як роз`яснено у п.п.3, 5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При вирішенні вимог про відшкодування моральної шкоди, суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. У відповідності до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сам по собі факт скасування постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є доказом заподіяння йому моральної шкоди та підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки судові рішення, якими скасовані постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 126 КУпАП, безумовно не встановлюють доведеність усіх обов`язкових складових цивільно-правової відповідальності. За відсутності належних та допустимих доказів упередженого ставлення працівників патрульної поліцій до [PERSON] , знущання над ним, наявності злого умислу чи грубої недбалості, спрямованих на ухвалення завідомо незаконної постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, підтвердження факту спричинення моральних та душевних страждань, сам лише факт нервозності та підвищений кров`яний тиск, про який вказано у позові, не є належним доказом втрат немайнового характеру позивача внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю працівників патрульної служби. Враховуючи, що позивач не довів належними та допустимими доказами те, що неправомірними діями чи бездіяльністю відповідача йому завдана моральна шкода, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями відповідачів та вини відповідачів в заподіянні моральної шкоди, не зазначив з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується, суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог та відмову у їх задоволенні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). VІ. Заходи забезпечення позову (заяви). Заходи забезпечення позову (заяви) судом не застосовувалися. VIІ. Розподіл судових витрат між сторонами. За статтею 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача. Відповідно до п. 13 ч. 2 ст. 3 ЗУ «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду. У відповідності до ч. 7 ст. 141 ЦПК України та з урахуванням відмови у задоволенні позовних вимог судові витрати по сплаті судового збору слід віднести на рахунок держави. Позивачем також заявлено про стягнення судових витрат понесених позивачем на отримання правничої допомоги на складення позовної заяви у розмірі 2000,00 грн. Частиною першою ст.133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Оскільки у задоволенні позовних вимог суд відмовляє то і відсутні правові підстави для відшкодування понесених позивачем судових витрат на розгляд цієї цивільної справи.

Outcome: dismissed