Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-05 00:00:00

Згідно з рішенням Деражнянського районного суду від 3 лютого 1997 року із [PERSON] стягувались аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно до його повноліття, починаючи з 24 січня 1997 року. На виконання рішення 4 червня 2008 року судом було видано виконавчий лист №2-332. Відповідно до постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Деражнянського районного управління юстиції від 3 березня 2009 року було відкрите виконавче провадження про примусове виконання вказаного виконавчого листа. Згідно з постановою державного виконавця від 26 лютого 2015 року виконавче провадження з виконання виконавчого листа закінчено на підставі п.6 ч.1 ст. 49, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку із закінченням передбаченого законом строку для даного виду стягнення. Позивачка звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по сплаті аліментів на утримання неповнолітньої дитини та неустойки (пені) за прострочення їх сплати, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач порушив свої зобов'язання по сплаті аліментів. Так, вона вказує, що відповідач періодично аліменти сплачував, проте постійно допускав значну заборгованість по їх сплаті, у зв'язку з чим станом на 6 січня 2015 року така заборгованість склала 3793 грн. 18 коп., які вона просить стягнути з нього. Крім того, позивачка, вважаючи доведеною вину відповідача у виникненні такої заборгованості та посилаючись на ч.1 ст. 196 Сімейного кодексу України, просила стягнути з відповідача неустойку (пеню) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, а саме 39985 грн. 399 коп. В судовому засіданні позивачка та її представник уточнили позовні вимоги і просять суд, враховуючи те, що період, за який відповідачем прострочено сплату аліментів, збільшився, стягнути з нього неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 46945 грн. 93 коп. Решту позовних вимог вони підтримали. Відповідач позов визнав частково, підтвердивши наявність у нього заборгованості по сплаті аліментів у розмірі 3793 грн. 18 коп. та не заперечуючи щодо стягнення її з нього. Позовні ж вимоги в частині стягнення пені відповідач не визнав, посилаючись на відсутність у нього грошових коштів. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, відділу державної виконавчої служби Деражнянського районного управління юстиції вважає позовні вимоги підлягаючими частковому задоволенню, стверджуючи, що вони є доведеними частково, оскільки розмір пені позивачкою значно завищений і не відповідає тому розрахунку, котрий виконаний відділом ДВС і складає 36509 грн. Вислухавши доводи позивачки, її представника, відповідача, представника третьої особи та дослідивши матеріали справи, суд доходить до наступного. Як вбачається з розрахунку відділу державної виконавчої служби Деражнянського районного управління юстиції, станом на 6 січня 2015 року заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів на користь [PERSON] за виконавчим листом №2-332 від 4 червня 2008 року становить 3793 грн. 18 коп. Наведений розмір заборгованості по аліментах підтвердив у судовому засіданні представник відділу ДВС Дилян О.В. Не заперечує розміру заборгованості і відповідач, проте стверджує, що протягом лютого-квітня 2015 року ним було її частково погашено, у розмірі 1000 грн. Ця обставина підтверджується наявними в матеріалах справи копіями поштових квитанцій. Враховуючи наведене, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по сплаті аліментів доведеними та підлягаючими задоволенню у розмірі 2793 грн. 18 коп. Вирішуючи ж позовні вимоги в частині стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, суд керується положенням ч.1 ст. 196 Сімейного кодексу України, згідно з яким при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Згідно з п. 22 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3, передбачена статтею 196 Сімейного кодексу України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Судом встановлено, що відповідач, будучи зобов'язаним судовим рішенням сплачувати аліменти на користь позивачки, отримував стабільний дохід, оскільки періодично був працевлаштований або мав статус безробітного, що підтверджується відомостями його трудової книжки, копія якої наявна в матеріалах справи. Беручи до уваги наведене, а також аналізуючи наведені положення законодавства та судової практики, суд приходить до висновку про наявність вини відповідача у допущенні заборгованості по сплаті аліментів. Разом із тим, суд вважає, що позивачкою розрахунок розміру неустойки (пені) проведений невірно і є значно завищеним, оскільки відповідно до ст. 196 Сімейного кодексу України пеня нараховується не на всю суму заборгованості, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. Це пов'язано з тим, що у відповідності зі ст. 61 Конституції України ніхто не може бути притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а за змістом ч.2 ст. 550 Цивільного кодексу України відсотки на неустойку (як повторна пеня) не нараховуються. У цьому зв'язку сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до суми, яку належить сплатити у наступному місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того, скільки днів прострочено до сплати певної суми заборгованості. При цьому пеня нараховується не з часу фактичного ухилення від утримання, не з часу подання позовної заяви про стягнення аліментів чи з часу набрання рішенням суду про стягнення аліментів законної сили, а з часу невиконання рішення суду. З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що з відповідача належить стягнути неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів згідно з розрахунком, наданим представником відділу ДВС, що становить 36509 грн., у тому числі: 15097 грн. 36 коп. - за 2008 рік; 733 грн. 60 коп. - за 2009 рік, 7740 грн. 96 коп. - за 2010 рік; 1485 грн. 06 коп. - за 2011 рік; 4939 грн. 65 коп. - за 2012 рік; 4358 грн. 93 коп. - за 2013 рік; 2148 грн. 64 коп. - за 2014 рік; 4 грн. 80 коп. - за 2015 рік.

Outcome: partial