Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-12 00:00:00

Звернувшись до суду з позовом, [PERSON] просить стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 16925,04 грн., посилаючись на те, що він перебував у трудових правовідносинах із шахтою ім. Дзержинського ДП «Дзержинськвугілля» з 05.10.2012 року по 28.03.2016 року, де працював забійником У1 розряду. Наказом № 42-к від 28.03.2016 року його було звільнено з роботи за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України. У звязку із тим, що він знаходився на лікарняному, то в останній день роботи, тобто 28.03.2016 року він не працював. 29 березня 2016 року ним було подано заяву на імя директора підприємства з проханням здійснити повний розрахунок при звільненні. Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплати всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово попередити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначеній у цій статті строк виплатити не оспорювану суму. Таким чином, відповідач за приписами ст. 116 КЗпП України повинен був здійснити повний розрахунок не пізніше 30.03.2016року. Проте, відповідач в порушення вимог ст. 116 КЗпП України здійснив повний розрахунок лише 06 травня 2016 року шляхом зарахування суми розрахунку на його картковий рахунок. Частина 1 ст. 117 КЗпП України встановлює, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Так кількість днів затримки розрахунку становить 36 днів (з 31.03.2016 року по 05.05.2016 року включно). У звязку із відмовою відповідача надати йому довідку про середній заробіток за 2 місяці, що перебували звільненню, середній розмір заробітку визначено ним шляхом ділення суми зарплати за розрахунковими листами за січень лютий 2016 року на 59 днів. Тож, середньоденний заробіток для розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за його підрахунком становить 470,14 грн. (10673+1326+8739)/59 =470,14 грн.) Розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить 16\~925, 04 грн. (470,14 грн. х 36 днів = 16925,04 грн.) Таким чином, з відповідача на його користь підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 16925,04 грн. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, надавши суду заяву про повне підтримання заявлених позовних вимог та про розгляд справи у його відсутність. Представник відповідача у судове засідання не зявився, надавши суду відгук на позовну заяву [PERSON], в якому не заперечував проти стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 16925,04 грн. на користь [PERSON] Дослідивши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] перебував у трудових правовідносинах з «Шахтою ім. Ф.Е. Дзержинського» ДП «Дзержинськвугілля» з 15 жовтня 2012 року, де працював забійником У1 розряду на відбійних молотках під землею. Наказом № 42/к від 28 березня 2016 року був звільнений на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, з 28 березня 2016 року. Дана обставина підтверджується копією трудової книжки серії БТ-1 № 9432694 на імя [PERSON] (а.с.5-6), копією наказу № 42/к від 28 березня 2016 року (а.с.7). У звязку із перенайменуванням м. Дзержинськ у м. Торецьк, згідно із Законом України від 09.04.2015 року № 317-УШ «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки», а також на підставі Наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України № 513 від 11.08.2016 року, Державне підприємство «Дзержинськвугілля» (код за ЄДРПОУ 33839013) перейменоване у Державне підприємство «Торецьквугілля». 29 березня 2016 року [PERSON] звернувся до директора «Шахти ім. Ф.Е. Дзержинського» ДП «Дзержинськвугілля» із вимогою про повний розрахунок (а.с.8). Проте, в порушення вимог ст. 116 КЗпП України, виплата всіх сум, що належали [PERSON] від підприємства, була проведена відповідачем 05 травня 2016 року. Дана обставина визнана сторонами (а.с.1, 24), а тому у відповідності до ч.1 ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягає. Відповідно до ч.1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Пленум Верховного Суду України в п. 25 Постанови №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» розяснив, що непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Оскільки «Шахта Центральна» є відокремленим підрозділом Державного підприємства «Торецьквугілля», тож обовязок по виплаті середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні слід покласти на Державне підприємство «Торецьквугілля». Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, якою встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчисляється виходячи з виплати за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Виходячи з зазначеного нормативно - правового акту, суд обчислює середньоденну заробітну плату виходячи з нарахувань за січень, лютий 2016 року, яка дорівнює: 658,36 грн., яка визначена з такого. За довідкою відповідача № 71115 від 06.10.2016 року: В січні 2016 року [PERSON] відпрацьованих днів не мав, перебував у відпустці. В лютому 2016 року [PERSON] нараховано 13825,51 грн., відпрацьовано 21 день. Тож, середньоденний заробіток [PERSON] дорівнює: 13825,51 грн. : 21 день = 658,36 грн. Нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд провадить шляхом множення середньоденного заробітку, який дорівнює 658,36 грн. на число робочих днів за період з 31 березня 2016 року по 05 травня 2016 року 24 дні. Таким чином, розмір середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні [PERSON] складе: 658,36 грн. х 24 дні = 15800,64 грн. Тому суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь [PERSON] середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні у розмірі 15800,64 грн. За таких обставин, позов слід задовольнити частково. Згідно із ст. 88 ЦПК України суд присуджує стягнути з відповідача судовий збір на рахунок спеціального фонду Державного бюджету України у розмірі 1378,00 грн. На підставі ч.1 ст. 117, абз. 4 п.2, абз. 3 п.4 Постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати»,

Outcome: partial