Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-28 00:00:00

З позовною заявою до суду 06 листопада 2014 р. звернулась [PERSON] про стягнення з [PERSON] на відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 26548,00 грн., витрат пов'язаних з похованням у розмірі 6000,00 грн., та моральної шкоди у розмірі 15000,00 грн., завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої її сестрі [PERSON] були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, що призвели до її смерті. 19 січня 2015 року позивач подала до суду уточнену позовну заяву і просила стягнути з [PERSON] на відшкодування матеріальної шкоди 12688,00 грн., витрат пов'язаних з похованням у розмірі 6000,00 грн. та моральної шкоди у розмірі 30000,00 грн. (а.с.37). 02 березня 2015 року позивач [PERSON] подала до суду уточнену позовну заяву про стягнення з відповідача матеріальної шкоди у розмірі 34 386,00 грн. і моральної шкоди у розмірі 30000,00 грн. (а.с.100). 11 червня 2015 року до суду надійшла уточнена позовна заява [PERSON] і [PERSON] про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальної шкоди у розмірі 36921 грн. 35 коп., моральної шкоди у розмірі 30 000,00 грн., та стягнення з відповідача на користь [PERSON] втрату заробітку [PERSON] у розмірі 9000,00 грн. (а.с.153). 16 вересня 2015 року до суду надійшла уточнена позовна заява [PERSON] і [PERSON] про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 36921 грн. 35 коп., моральну шкоду у розмірі 30000,00 грн.; та стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 9000,00 грн. (а.с.186). В обґрунтування позовних вимог, в ході судового розгляду уточнених, позивачі посилаються на те, що 07.11.2011 року о 19 год. 00 хв. поблизу буд. 63-А по пр. П'ятдесятиріччя ВЛКСМ в м. Харкові автомобілем ВАЗ 2107 р.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] був здійснений наїзд на сестру [PERSON] - [PERSON], якій внаслідок ДТП було заподіяно тяжкі тілесні ушкодження. З 07.11.2011 року [PERSON] перебувала в реанімації 4-ї міської клінічної лікарні швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова, де, не приходячи до тями, померла 15 березня 2012 року. За час перебування [PERSON] у лікарні, позивачем [PERSON] було витрачено на лікування, а згодом і на поховання сестри 36921,35 грн. Під час перебування [PERSON] у лікарні, [PERSON] разом із своїм чоловіком [PERSON] майже чотири місяці щоденно перебували у лікарні по 9-10 годин, оскільки [PERSON] потребувала догляду. Позивач [PERSON] купувала ліки, продукти, готувала їжу. Позивач [PERSON] був вимушений брати на роботі відпустки за свій рахунок, та втратив заробітну плату за три місяці у розмірі 9000,00 грн. Отже, взагалі було витрачено на лікування 19 198,35 грн.; на харчування 6000,00 грн.; на проїзд 1548,00 грн.; поховання 4862,00 грн.; поминки 1313 грн.; пам'ятник 4000,00 грн.; втрата заробітку [PERSON] 9000,00 грн. Крім того, їй, [PERSON], було заподіяно моральну шкоду, яку вона оцінює у 30000,00 грн., оскільки внаслідок ДТП вона отримала сильний нервовий стрес, депресію, стан її здоров'я погіршився. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, подав письмову заяву про збільшення позовних вимог [PERSON] в частині відшкодування моральної шкоди до 100000,00 грн., просив розглядати справу без його участі, за присутності його адвоката, про що виклав у письмовій заяві, та видалився з залу судового засідання. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судове засідання не з'явився, до суду надійшло клопотання представника позивача про відкладення судового засідання через неможливість його участі з поважних причин, причини неявки в судове засідання та про їх поважність не зазначив. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується звітом про доставлені SMS - повісток, причину неявки суду не повідомив. В зв'язку з чим суд визнає неявку відповідача в судове засідання неповажною та вирішує справу на підставі наявних в ній доказів. Відповідно до ч.4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, заслухавши пояснення сторін, та дослідивши письмові докази, встановив такі факти та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що 07.11.2011 року о 19 год. 00 хв. поблизу буд. 63-А по пр. П'ятдесятиріччя ВЛКСМ в м. Харкові автомобілем ВАЗ 2107 р.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] був здійснений наїзд на [PERSON], якій внаслідок ДТП було заподіяно тяжкі тілесні ушкодження, у виді закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку з вогнищами контузій правої лобної і потиличної часток головного мозку, забойної рани потиличної області, забою легень, закритого перелому лівого стегна (а.с.3,10). З 07.11.2011 року [PERSON] перебувала в реанімації КЗОЗ «Харківська міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова», де померла 15 березня 2012 року (а.с.4-6). Постановою слідчого СУ ГУМВС України в Харківської області від 23.01.2012 року провадження по кримінальній справі № 57110656 закрито за відсутністю в діях [PERSON] складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України (а.с.10). Згідно ксерокопії листа прокуратури Харківської області від 07.05.2012 року, вбачається, що рішення про закриття вищезазначеної кримінальної справи № 57110656 прийнято усупереч вимогам ст. 22 КПК України, без проведення у справі усіх необхідних та можливих слідчих дій, у зв'язку з чим 04.05.2012 року воно скасовано прокуратурою області, та кримінальну справу направлено до ВР ДТП СУ ГУМВС України в Харківській області для подальшого досудового слідства (а.с.66). Постановою слідчого СУ ГУМВС України в Харківській області від 27.12.2012 року кримінальне провадження припинено за відсутністю в діях [PERSON] складу злочину, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України (а.с.133-134). Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Як зазначено у Постанові № 4 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК. Відповідно до положень ч.2 ст. 1187 ЦК України особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Постановою слідчого ВР ДТП ГУМВС України в Харківській області від 28.05.2012 року у справі за фактом ДТП за участю водія [PERSON], [PERSON] визнано потерпілою (а.с.142). Дії відповідача, пов'язані з керуванням транспортним засобом, знаходяться у безпосередньому причинному зв'язку із заподіяною [PERSON] шкодою, що призвело до її смерті. Під час перебування [PERSON] на стаціонарному лікуванні у відділенні анестезіології для інтенсивної терапії хворих зі сполученою травмою КЗОЗ «Харківська міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова», на її лікування були використані медикаменти та вироби медичного призначення, якими забезпечувалась хвора за рахунок стаціонару та придбаних рідними, що підтверджується листом КЗОЗ «Харківська міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова» (а.с.89). Вимога позивача [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 36921 грн. 35 коп. заявлена без достатніх підстав і підлягає частковому задоволенню. Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Під час перебування [PERSON] на лікуванні її сестрою [PERSON] були витрачені кошти на придбання медикаментів та виробів медичного призначення для лікування [PERSON], на підтвердження чого позивачем надані квитанції (а.с.70-73). Суд задовольняє вимоги позивача [PERSON] в частині доведених вимог, та стягує з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду, пов'язану з придбанням медикаментів та виробів медичного призначення для лікування [PERSON], у розмірі 4655 грн. 15 коп. Квитанції про сплату 2 грн. 80 коп. від 01.11.2011 р.; 3 грн. 40 коп. від 27.04.2010 р.; 1 грн. 70 коп. від 16.04.2010 р. (а.с.73) не є належними доказами спричиненої матеріальної шкоди, оскільки зазначені суми були сплачені до настання ДТП - 07.11.2011 р., та не відносяться до цих спірних правовідносин. Крім того, підлягають задоволенню вимоги [PERSON] про відшкодування витрат, пов'язаних з похованням [PERSON], які доведені, а саме, за ритуальні послуги КП «Ритуал» за квитанцією від 19.03.2012 р. на суму 1777 грн. 63 коп. (а.с.45,48); за проведення поминок за накладною від 20.03.2012 р. на суму 932 грн. 92 коп. (а.с.46); за проведення поминок за накладною від 23.04.2012 р. на суму 380 грн. 44 коп. (а.с.47); за послуги КП «Ритуал» за рахунком-замовленням від 19.03.2012 р. на суму 1308 грн. 20 коп. (а.с.49), а всього на суму 4399 грн. 19 коп. Таким чином, на відшкодування матеріальної шкоди суд стягує з відповідача на користь [PERSON] 9054 грн. 34 коп. Позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, пов'язаної з її, [PERSON], лікуванням, не підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки причинно-слідчий зв'язок між діями відповідача та погіршенням здоров'я [PERSON], що потребувало її лікування, суду не доведений. Ці вимоги безпідставні, не доведені та такі, що не підлягають задоволенню. Відповідно до ч.2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Суд не приймає до уваги вимогу позивача [PERSON], заявлену під час судового розгляду, про збільшення розміру моральної шкоди на користь [PERSON] до 100000,00 грн., оскільки ця вимога заявлена [PERSON] без належних повноважень звернення від імені та в інтересах [PERSON] Відповідно до положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Розмір компенсації за моральну шкоду у розмірі 30000,00 грн. позивач зазначила без достатніх для цього підстав. Розрахунок і належне обґрунтування такої суми матеріали справи не містять, а тому,

Outcome: partial