Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-14 00:00:00

Звернувшись до суду із даним позовом, [PERSON] просить стягнути із Миронівської міської ради Київської області на його користь завдану винним діями посадової особи останньої моральну шкоду в сумі 50 000.00 грн. В обгрунтування позову посилається на те, що постановою Миронівського районного суду Київської області від 30.06.2017 визнано винуватим голову Миронівської міської ради Київської області [PERSON] у вчиненні передбаченого ч. 2 ст. 212-3 КУпАП адміністративного правопорушення, яке полягає в тому, що останній 23.03.2017 не надав [PERSON] на його зареєстрований за вх .№ 02-31/275 запит від 20.03.2017 копії проектів рішень про затвердження документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) по [ADDRESS] для індивідуального гаражного будівництва громадянину [PERSON] від 21 січня 2017 року № 996-20-VІІ, та про затвердження документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) по [ADDRESS] для індивідуального гаражного будівництва громадянці [PERSON] від 21.01.2017 № 997-20-VII, тобто документів, які містять публічну інформацію про розпорядження землею, яка є комунальною власністю громади міста Миронівка. Зазначає, що головою Миронівської міської ради Київської області було порушено його права як потерпілого на доступ до публічної інформації про розпорядження майном комунальної власності Миронівської міської громади. Окрім того, постановою Апеляційного суду Київської області від 15.03.2019 частково задоволено його апеляційну скаргу на постанову судді Миронівського районного суду Київської області від 02.02.2018, якою провадження у справі відносно [PERSON] закрито за відсутності в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 212-3 КУпАП. Відповідно до вказаної постанови суду голову Миронівської міської ради Київської області [PERSON] визнано винуватим у вчиненні передбаченого ч. 2 ст. 212-3 КупАП адміністративного правопорушення, яке полягало у ненаданні поблічної інформації у відповідь на запити [PERSON] від 07.08.2017 зареєстрованими за вх. №№ 02-11/03, 02-11/05 та 02-11/06 щодо надання інформації (документів) стосовно будівництва капітальної нежитлової споруди в м. Миронівка, придбання та завезення піску в район [ADDRESS] , придбання та встановлення дитячої гірки. Провадження у даній справі закрито апеляційною інстанцією на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Зазначає, що відповідач змусив його переживати і морально страждати. Внаслідок його протиправної поведінки він був позбавлений можливості реалізувати свої уподобання та бажання як звичайна людина, яка яка вела досить енергійний спосіб життя, що викликало у нього моральні страждання. Були порушені актуальні життєві плани, погіршені можливості побудови та реалізації нових життєвих перспектив і трудових планів, нової продуктивної самореалізації. Він відчув себе ошуканим, що негативно позначилося на його психічному стані, змусило його сильно нервувати і переживати. Крім цього, протиправні дії відповідача спричинили порушення його звичного життєвого укладу, тому що у нього з`явилася необхідність відстоювати свої права у судовому порядку, витрачати на це багато свого часу. Досі він відчуває почуття приниженої гідності, образи, досади, обурення поведінкою відповідача, переживає щодо своєї соціальної репутації. Зазначає також, що внаслідок вищезгаданих протиправних дій Миронівської міської ради Київської області в особі голови ради [PERSON] йому були заподіяні психологічні (моральні) страждання, душевні страждання, що він їх пережив унаслідок цих страждань, стану його здоров`я та необхідності захищати свої права у судовому порядку та що у свою чергу потягло за собою нераціональне витрачання життєвого часу, обумовило необхідність залучання значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів, дотепер вимагає компенсаторних можливостей задля їх подолання та він був змушений прикладати додаткових зусиль для організації та налагодження свого звичайного режиму життя. Заподіяну йому моральну шкоду оцінює в 50000.00 грн, яку просить стягнути на свою користь з відповідача у справі. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав за викладених у ньому обставин і підстав та просив задовольнити. Також суду пояснив, що обставини наявності в нього моральних страждань внаслідок протиправних дій службової особи відповідача, причинного звязку протиправних дій службової особи відповідача з такими наслідками, погіршення його здоровя внаслідок моральних страждань, зміни його звичного способу життя та зусиль на його відновлення підтверджуються лише його поясненнями. Інші докази з цього приводу у нього відсутні. Вважає себе потерпілим від протиправних дій посадової особи відповідача і що знаходить своє підтвердження з копій наявних у справі судових рішень першої та апеляційної інстанцій. Розмір моральної шкоди визначив у сумі 50000 гривень на свій розсуд. Обгрунтування останньої навести не може. Просив позов задовольнити. Представник відповідача в особі Миронівської міської ради Київської області Маніленко І.О. в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що обставини звернення позивача до Миронівської міської ради Київської області із запитами на публічну інформацію та визнання голови міської ради винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 212-3 КУпАП згідно постанови Миронівського районного суду Київської області від 30.06.2017 та постанови Апеляційного суду Київської області від 15.03.2015 мали місце, але вони жодним чином не являються підставою для задоволення заявлених позивачем вимог. Відсутні підстави стверджувати про наявність психологічних страждань у позивача, оскільки встановити їх наявність може лише спеціаліст у відповідній галузі медицини. В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтвердити факт звернення позивача до медичного закладу в період порушення його права на отримання інформації та після цього. Належні докази погіршення стану здоровя позивача в матеріалах справи також відсутні. Зазначає, що надаючи суду копію рішень Миронівського районного суду Київської області та Апеляційного суду Київської області позивач не довів того, що він є потерпілим у справі про адмістративні правопорушення та у нього настали моральні страждання, оскільки відсутні докази перенесення ним певних переживань і незручностей, що не дає змоги встановити причинний звязок між моральними стражданнями позивача та його порушеним правом на доступ до публічної інформації. Просила у задоволенні позову відмовити. Заслухавши у судовому засіданні сторін спору та їх представників, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази кожен зокрема та всі отримані у справі докази в сукупності, суд приходить до висновку про наступне. Суд встановив такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. 07.08.2017 позивач звернувся із письмови запитами до Миронівської міської ради за вх. №№ 02-11/03, 02-11/05 та 02-11/06 про надання публічної інформації щодо будівництва капітальної нежитлової споруди в м.Миронівка, придбання та завезення піску в район [ADDRESS] , придбання та встановлення дитячої гірки. На разі, відповіді на вказані запити Миронівська міська рада заявнику не надала. Вказана обставина стала підставою для складання заступником керівника Управління - керівником відділу контролю у сфері діяльності органів місцевого самоврядування Управління з питань дотримання права на інформацію та представництва у Конституційному суді України Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради з прав людини [PERSON] 13.10.2017 щодо особи Миронівського міського голови [PERSON] , який є відповідачем у справі, протоколу про адмінправопорушення, передбачене ч.2 ст.212-3 КУпАП, який у свою чергу був предметом судового розгляду 02.02.2018. За результатами останнього провадження у справі про адмінправопорушення за ч.2 ст.212-3 КУпАП щодо [PERSON] було закрито у звязку із відсутністю в його діях складу вказаного адмінправопорушення. Не погоджуючися із таким судовим рішенням, [PERSON] подав на нього апеляцію. Постановою Апеляційного суду Київської області від 15.03.2018 апеляційна скарга [PERSON] задоволена частково, оскаржувана постанова суду першої інстанції скасована та прийнято нову постанову, якою [PERSON] визнано винуватим у скоєнні передбаченого ч.2 ст.212-3 КУпАП адмінправопорушення, а провадження у справі закрито на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП у звязку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. На підставі постанови Миронівського районного суду Київської області від 30.06.2017 голову Миронівської міської ради Київської області [PERSON] визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 212-3 КУпАП та провадження у справі закрито у звязку із малозначністю правопорушення із оголошеням усного зауваження. У змісті постанови маються висновки про вчинення головою Миронівської міської ради Київської області адміністративного правопорушення у вигляді порушення права [PERSON] на доступ до публічної інформації про розпорядження майном комунальної власності Миронівської міської громади, а саме: ненадання на його запит № 02-31/275 від 20.03.2017 копій проектів рішень про затвердження документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) по [ADDRESS] для індивідуального гаражного будівництва громадянину [PERSON] від 21 січня 2017 року № 996-20-VІІ, та про затвердження документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) по [ADDRESS] для індивідуального гаражного будівництва громадянці [PERSON] від 21.01.2017 № 997-20-VII. За результатом розгляду апеляційної скарги позивача постановою Апеляційного суду Київської області від 15.03.2018 вказану постанову суду першої інстанції скасовано та прийнято нову постанову, якою голову Миронівської міської ради Київської області [PERSON] визнано винуватим у вчиненні передбаченого ч. 2 ст. 212-3 КУпАП правопорушення, а провадження у справі закрито у звязку із закінченням строків притягнення до аміністративної відповідальності. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановленихцим Кодексом. Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. У відповідності до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового чи майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів, серед іншого, може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Частиною 2 статті 212-3 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за декілька видів діянь в порушення Закону України«Про доступ до публічної інформації», а саме: необґрунтоване віднесення інформації до інформації з обмеженим доступом, ненадання відповіді на запит на інформацію, ненадання інформації, неправомірна відмова в наданні інформації, несвоєчасне або неповне надання інформації, надання недостовірної інформації, і передбачає накладення штрафу на посадових осіб від двадцяти пяти до пятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Частиною 2 ст. 24 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено, що особи, на думку яких їхні права та законні інтереси порушені розпорядниками інформації, мають право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди в порядку, визначеному законом. Тобто зазначена норма не містить особливостей відшкодування моральної шкоди, а відсилає до загальних норм закону, що регулюють правовідносини у сфері відшкодування моральної шкоди. Так, за загальними нормами, відповідно до ст. 23 ЦК Україниособа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. У даному випадку має місце порушення прав позивача до на доступ до публічної інформації і що підтверджується судовими рішенням у справах про адмінправопорушення щодо особи відповідача. Позаяк порушення інших прав чи інтересів позивача внаслідок протиправних дій відповідача не вбачається. За приписами ч.2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. У п.3 Постанови від 31.03.1995р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» з відповідними змінами та доповненнями Пленум Верховного Суду України також роз`яснив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У п.5 постанови Пленуму з наступними змінами судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Позивач стверджує, що бездіяльність відповідача, що виражається у ненаданні відповіді на запити № 02-31/275 від 20.03.2017 та №№ 02-11/03, 02-11/05 та 02-11/06 від 07.08.2017 призвела до негативних для нього наслідків та заподіяня душевних страждань, погіршення стану його здоров`я та необхідністю захищати свої права у судовому порядку. Вказане викликало у нього відчуття приниженої гідності, образи, досади, обурення та хвилюваннями щодо своєї соціальної репутації та потягло за собою нераціональне витрачання життєвого часу, він був змушений прикладати додаткових зусиль для організації та налагодження звичайного режиму життя що було обумовлено необхідністю залучання значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів. Усі ці обставини і дотепер вимагають компенсаторних можливостей задля їх подолання. Разом з тим, на підтвердження вищевикладеного позивачем не було надано жодного належного та допустимого доказу, який би свідчив про спричинення йому моральної шкоди винними діями відповідача і на відшкодування якої він би мав право відповідно до положень ч.2 ст. 24 Закону України «Про доступ до публічної інформації». Таким чином, підсумовуючи викладене, оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні кожного отриманого у справі доказу зокрема та належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов необгрунтований та задоволенню не підлягає. Такого свого висновку суд дійшов, враховуючи також рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2001 року у справі «Перна проти Італії» та від 09 лютого 2007 року у справі «Білуха проти України», у яких говориться, що в окремих випадках, визнання судом порушення, саме по собі становить достатньо справедливу сатисфакцію за моральну шкоду, завдану особі. Понесені позивачем судові витрати по оплаті судового збору у звязку з відмовою у позові у відповідності до положень ст.141 ЦПК України відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed