Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-21 00:00:00

З позову [PERSON] вбачається, що вона з січня 1998 року відкрито проживає за адресою [ADDRESS] зі своїми дочками; цей житловий будинок було фактично придбано у гр-ки [PERSON], яка на той час проживала за адресою [ADDRESS]. Даний житловий будинок їй перейшов у спадщину після смерті [INFO] її мами [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, яке було видано державним нотаріусом Великобагачаснької державної нотаріальної контори 21.10.1997 року, але це свідоцтво не було зареєстроване в Полтавському БТІ. Їхній усний договір купівлі - продажу нотаріально не посвідчувався, але з цього часу вона зі своїми дітьми перейшла у нього та почала проживати, володіти цим будинком з господарськими будівлями, ремонтувала його, сплачувала комунальні послуги, всі абонентські книжки заведені на її ім'я. Зазначає, що цей житловий будинок складається відповідно до технічного паспорта з житлового будинку (літ.-А-1, а), сараю (літ. - Б), сараю (літ. - В), колодязь №1, огорожі №2. На балансі у селищній раді даний будинок не перебуває, а рахується відповідно до погосподарських книг за [PERSON]. Також позивач вказує, що [PERSON] після того як отримала кошти поїхала до себе додому в м. Первомайськ Луганської області. Дане місто з 2014 року знаходиться на тимчасово не підконтрольній території, зв'язок з яким повністю відсутній. Однак позивачу стало відомо, що [PERSON], уродженка села Байрак Великобагачанського району Полтавської області, [INFO] померла [INFO] в Харківській області м. Куп'янськ с.м.т.Ківшарівка, актовий запис про смерть від 05.12.2017 року №354, виданий Куп'янським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, іншої будь-якої інформації немає. Також позивач вказує, що за вищевказаним домоволодінням рахується земельна ділянка для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, у власність вона не передавалася та є комунальною. Посилаючись на вищевикладені обставини, положення ст.ст.344,396 ЦК України та те, що вона відкрито, безперервно володіє нерухомим майном, а саме житловим будинком з господарськими будівлями, починаючи з січня 1998 року, тобто більше ніж десять років, в єдиному реєстрі прав на нерухоме майно відомості на цей житловий будинок відсутні, позивач просила визнати за нею право власності за набувальною давністю на житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] та складається в цілому з житлового будинку (літ.А-1,а), сараю (літ.Б), сараю (літ.В), колодязя №1 та огорожі №2.(а.с.а.с.2-3). Ухвалою суду від 13.04.2018 року відкрито загальне позовне провадження по справі та підготовче засідання призначено на 22.05.2018 року (а.с.28). Цією ухвалою суду витребувано відомості з Куп'янського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області про актовий запис про смерть [PERSON], [INFO], уродженки с. Байрак Великобагачанського району Полтавської області, №354 від 05.12.2017 року про смерть останньої [INFO] в м. Куп'янську с.м.т. Ківшарівка. Також, витребувано з Єдиного державного реєстру спадкових справ Куп'янського державного нотаріального округу Харківської області чи була заведена спадкова справа після смерті [INFO] [PERSON], жительки м. Первомайськ Луганської області та хто прийняв спадщину після її смерті та відомості про наявність (відсутність) заповіту (а.с.28). 22.05.2018 року по справі проведено підготовче засідання та по справі призначено судовий розгляд справи по суті позову (а.с.48). Цією ухвалою суду було задоволено клопотання сторони позивача про виклик свідків [PERSON] та [PERSON] (а.с.48). Копія актового запису про смерть [PERSON] надійшла до суду 24.04.2018 року (а.с.а.с.42-44), частина документів з Куп'янської державної нотаріальної контори Харківської області щодо померлої [PERSON] надійшла до суду 05.06.2018 року (а.с.а.с.62-65), а інша частина надійшла до суду 10.07.2018 року (а.с.а.с.89-92). Ухвалою Великобагачанського районного суду Полтавської області від 18.07.2018 року до участі у справі в порядку ст.53 ЦПК України в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору залучено [PERSON] (а.с.102). В судовому засіданні 18.07.2018 року позивач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, в своїх поясненнях посилалася на обставини, що викладені в позові та просили його задовольнити. В судове засідання 22.08.2018 року сторони не з'явилися, від представника позивача надійшла заяви про підтримання позовних вимог та продовження розгляду справи у відсутність сторони позивача (а.с.116). Від відповідача у справі Великобагачанської селищної ради Полтавської області до суду надійшли листи про визнання позову та про розгляд справи у відсутність представника селищної ради (а.с.а.с.66,77,93,115). Відзив на позов відповідач у справі суду не подавав. Треті особи у справі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, неявка третіх осіб не є перешкодою для розгляду справи по суті. Залучена третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилася, поштову кореспонденцію їй направити не вдалося, оскільки згідно відмітки вузла поштового зв'язку за місцем проживання даної особи [ADDRESS] припинено відправку поштової кореспонденції згідно розпорядження КМУ від 07.11.2014 року №1085 (а.с.а.с.112-113). Тому, судом на офіційному веб-сайті Великобагачанського районного суду в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України було розміщено оголошення про виклик вищевказаної третьої особи в судове засідання для розгляду вищевказаної справи (а.с.114). Відповідач у справі має право визнати позов на будь-якій стадії судового процесу (п.1 ч.2 ст.49 ЦПК України). За нормою ч.1 ст.206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, заслухавши пояснення позивача [PERSON], її представника адвоката [PERSON], допитавши свідків сторони позивача [PERSON] та [PERSON], вивчивши матеріали справи і давши їм належну оцінку приходить до висновку, що позов [PERSON] до Великобагачанської селищної ради Великобагачанського району Полтавської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог [PERSON] та [PERSON], залучена третя особа [PERSON] про визнання права власності на домоволодіння за набувальною давністю підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України). Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У розумінні цивільно-процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача, стосовно якої він просить ухвалити рішення, у матеріальному розумінні - це певна річ (об'єкт), щодо якої виник спір. Судом встановлено, що позивач у справі [PERSON] народилася [INFO], її батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с.а.с.5,23,24). 21 жовтня 1997 року державним нотаріусом Великобагачанської державної нотаріальної контори на ім'я [PERSON], яка проживає [ADDRESS] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом серія [NUMBER], реєстровий номер 2199 на майно потерпілої [INFO] матері [PERSON]; спадкове майно, на яке видано дане свідоцтво складається з житлового будинку, сараю, погрібника, погреба, сараю, сараю, уборної, огорожі, воріт та колодязя, що знаходяться в [ADDRESS] та належно померлій [PERSON] (оригінал даного свідоцтва знаходиться на а.с.12). Будь-яких відомостей про реєстрацію вищевказаного свідоцтва в Полтавському БТІ (на той час) в матеріалах справи не має і вони не вбачаються і з самого вищевказаного свідоцтва (хоча про необхідність такої реєстрації прямо вказується в тексті цього свідоцтва). Те, що вищевказане домоволодіння належало [PERSON] також підтверджується довідкою Великобагачанської селищної ради №364 від 23.01.2018 року (а.с.14). З оригіналу розписки [PERSON] від 07.06.1999 року вбачається, що вона продала належний їй житловий будинок з надвірними будівлями [PERSON] за 2000 грн., які повністю отримала (а.с.13). Зі змісту листа [PERSON], який був адресований [PERSON] (батьку позивача у справі [PERSON] згідно даних поштового конверту) вбачається, що вона на адресу місця проживання [PERSON] на ім'я матері позивача [PERSON] (згідно початку тексту листа) надсилала засобами поштового зв'язку оригінал вищевказаної розписки та ряд інших документів з поясненнями обставин їх направлення (а.с.99). Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи (ст.76 ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК України). Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин 5,6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з Акту обстеження від 30.01.2018 року, складеного депутатом Великобагачанської селищної ради Журавлем В.П. з участю двох свідків-сусідів [PERSON] та [PERSON], було встановлено, що за адресою [ADDRESS] фактично та відкрито проживають з 1998 року по теперішній час [PERSON], [INFO] зі своїми доньками: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.20). З довідки Великобагачанської селищної ради Полтавської області №2976 від 21.05.2018 року вбачається, що земельна ділянка площею 0,1600 га для ведення особистого селянського господарства та земельна ділянка площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що належить [PERSON] розташована за адресою [ADDRESS] (а.с.96). З копії Технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, що розташований по [ADDRESS], виготовлено ФОП [PERSON] на ім'я [PERSON] вбачається, що дане домоволодіння по [ADDRESS] складається в цілому відповідно до технічного паспорта з житлового будинку (літ.А-1,а), сараю (літ.Б), сараю (літ.В), колодязя №1 та огорожі №2 (а.с.а.с.15-19). З сукупності наявних доказів у справі, що надані стороною позивача вбачається, що на ім'я [PERSON] за вищевказаною адресою її проживання відкриті рахунки для сплати комунальних платежів, зокрема, за послуги електропостачання, де також вказана адреса підключення електропостачання - [ADDRESS] (а.с.а.с.21,22); за земельні ділянки за вищевказаною адресою її проживання [PERSON] сплачує орендну плату та земельний податок (а.с.а.с.97,98). Згідно з ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Стаття 321 ЦК України визначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У Цивільному кодексі України набувальна давність розглядається як спосіб набуття права власності. Набувальна давність поширюється на випадки фактичного безпідставного володіння чужим майном за певних умов. Згідно ст.344 ЦК України, підставами для набуття права власності на майно за набувальною давністю, є добросовісне заволодіння особою чужим майном і відкрите, безперервне володіння нерухомим майном протягом десяти років. При цьому, добросовісним заволодінням може вважатись таке, коли володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю. Відповідно до п.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності ЦК України, тобто з 01 січня 2001 року. Таким чином, інститут набувальної давності за своєю правовою природою покликаний усунути юридичну невизначеність поняття фактичного володіння майном, ввести до цивільного обороту вибулі з нього нерухомі речі, чим забезпечити стабільність цивільних правовідносин. Набувальна давність є одним із первинних способів виникнення права власності, тобто такий спосіб, відповідно до якого право власності наріч виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, тобто не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а базується на сукупності обставин, зазначених у ч.1 ст.344 ЦК України, а саме: наявність законного об'єкту володіння, добросовісності, відкритості, безперервності, визначених законом строків володіння. Відсутність однієї із них виключає можливість для позитивного вирішення справи. При цьому, дана стаття визначає ознаки володіння, які є необхідними для набуття права власності на річ за набувальною давністю. Зокрема, володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи, обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву стосовно правомірності набуття майна. Крім того, володіння має бути відкритим, очевидним для всіх третіх осіб, які повинні мати можливість спостерігати за ним, та безперервним протягом визначених законом строків (для нерухомого майна протягом 10 років, а для рухомого майна - 5 років). Законний об'єкт володіння означає, що річ, якою володіє особа (особи), не виключений з цивільного обороту та не обмежений в цьому. Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових справ», право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Проте, якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону (стаття 334 ЦК) та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин (стаття 5 ЦК). В обґрунтуванні заявленого позову та в своїх поясненнях в судовому засіданні позивач [PERSON] вказувала на те, що вона відкрито, безперервно володіє нерухомим майном, а саме житловим будинком з господарськими будівлями, що розташований по [ADDRESS] починаючи з січня 1998 року, тобто більше ніж десять років, її батьком [PERSON] [PERSON] були сплачені грошові кошти за вищевказаний житловий будинок в 1999 році, що вона підтвердила оригіналом своєї розписки від 07.06.1999 року, за вищевказаною адресою її проживання відкриті рахунки для сплати комунальних платежів, за земельні ділянки за вищевказаною адресою вона постійно сплачує орендну плату та земельний податок. Допитані в судовому засіданні свідки-сусіди родини [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що з 1998 року після придбання будинку по [ADDRESS] [PERSON] постійно проживає з дітьми в цьому будинку, здійснює його догляд, обробляє земельні ділянки згідно цільового призначення, користується освітленням; також вищевказані свідки вказали, що їм відомо, що цей житловий будинок раніше належав [PERSON], яка є мамою [PERSON], однак коли її мама захворіла, [PERSON] забрала її до себе доглядати в Луганську область, а після її смерті оформила право на спадщину на дане домоволодіння, яке, як їм відомо, в подальшому вона продала для [PERSON], батьками якої є [PERSON] та [PERSON] Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Аналогічні положення містяться у ч.1 ст.15 ЦК України та ст.3 ЦПК України. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст.4 ЦПК). Проаналізувавши відповідне законодавство, що регулює сферу суспільних відносин в частині виниклих наявних правовідносин, з урахуванням наявних доказів по справі та подальшого належного виконання судового рішення, враховуючи визнання відповідачем у справі Великобагачанською селищною радою Полтавської області заявлених позовних вимог, а також роз'яснення, що викладені в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових справ», суд приходить до висновку, що позивачем у справі належними і допустимими доказами доведені визначені законом підстави, які є необхідними для визнання права власності на майно за набувальною давністю (добросовісне заволодіння особою чужим майном, відкрите, безперервне володіння нерухомим майном протягом десяти років), тому, в сукупності вищевикладених обставин, вбачаються підстави для задоволення позову [PERSON] про визнання права власності на домоволодіння за набувальною давністю в межах доводів позовної заяви та заявлених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved