Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-19 00:00:00

З позову [PERSON] та [PERSON] вбачається, що 25.12.2016 року померла їхня мати [PERSON], яка була зареєстрована та проживала на момент смерті за адресою: село Коноплянка Великобагачанського району Полтавської області, вулиця Польова, 79. До складу спадкового майна поряд з іншим увійшов житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою: с. Коноплянка Великобагачанського району Полтавської області, вулиця Польова, 79 та складається в цілому відповідно до технічного паспорта з житлового будинку (літ. А-1), сараю (літ. Б), сараю (літ. В), літньої кухні (літ. Г,г), погріба вхідного (літ. Д), колодязя питного №1. Як зазначають позивачі, на цей житловий будинок з господарськими будівлями належав їх матері, на її імя - [PERSON] було видане свідоцтво про право власності від 28.06.1989 року та яке пройшло державну реєстрацію в Полтавському БТІ., однак на сьогодні оригінал даного свідоцтва втрачений. Позивачі вказують, що вони є спадкоємцями першої черги за законом та за заповітом, спадщину вони прийняли шляхом подання заяви до приватного нотаріуса [PERSON], інших спадкоємців немає. Як зазначають позивачі, коли вони звернулися до приватного нотаріуса Великобагачанського нотаріального округу [PERSON] із заявою про видачу їм свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями, то нотаріус відмовила їм в звязку з тим, що на житловий будинок немає оригіналу свідоцтва про право власності. Посилаючись на вищевказані обставини та на те, що в позасудовому порядку отримати правовстановлюючі документи на спадкове майно (житловий будинок з господарськими будівлями) не можливо, так як на померлого документи не видаються, позивачі змушені звернутися до суду з відповідним позовом (а.с.2). Після відкриття провадження у справі за нормами ЦПК України, які почали діяти з 15.12.2017 року, суд витребував відповідну інформацію про наявність/відсутність заповіту після смерті [PERSON] та про те, хто прийняв спадщину (відмовився від її прийняття) після смерті даної особи та чи надходили претензії кредиторів (а.с.а.с.25-26). Відповідна інформація надійшла до суду та копії документів зі спадкової справи приєднані до матеріалів справи. До проведення підготовчого судового засідання у справі від відповідача у справі [PERSON] сільської ради Великобагачанського району Полтавської області до суду надійшов лист про те, що даний відповідач визнає заявлені позовні вимоги позивачів і просить провести відповідне засідання у відсутність представника даної сільської ради (а.с.37). Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 цієї статті, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі, зокрема, визнання позову, проводиться в порядку, встановленому статтями 206,207 цього Кодексу. За нормою ч.1 ст.206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В підготовчому засіданні позивачі [PERSON] та [PERSON] підтримали доводи та обґрунтування позовної заяви, в своїх поясненнях посилалися на обставини, що викладені в позові і просили позовні вимоги задовольнити. Суд, заслухавши пояснення позивачів [PERSON] та [PERSON], вивчивши та проаналізувавши матеріали справи і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] сільської ради Великобагачанського району Полтавської області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями в порядку спадкування підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України). Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У розумінні цивільно-процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача, стосовно якої він просить ухвалити рішення, у матеріальному розумінні це певна річ (обєкт), щодо якої виник спір. Судом встановлено, що мати позивачів по справі [PERSON] та [PERSON] [PERSON] (а.с.а.с.44-45), останнім місцем реєстрації та проживання якої було село Коноплянка Великобагачанського району Полтавської області, вулиця Польова, 79, померла 25 грудня 2016 року, про що виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Великобагачанського району Полтавської області видано свідоцтво про смерть (а.с.4). З свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 28.06.1989 року вбачається, що виконавчий комітет [PERSON] сільської ради народних депутатів Великобагачанського району посвідчує, що в цілому жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований по вул. Солонці в с. Коноплянка за №34 дійсно належить [PERSON] на праві особистої власності. Дане свідоцтво видане на підставі рішення виконкому Великобагачанської районної ради народних депутатів №21 від 25.01.1989 року та записане в реєстрову книгу №1 за реєстровим №93 28.06.1989 року (а.с.5). Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи (ст.76 ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК України). Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин 5,6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно заповіту [PERSON] від 03.04.1998 року, реєстровий номер 52, що посвідчений секретарем Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району, остання житловий будинок з надвірними будівлями та земельною ділянкою, що знаходиться в с. Коноплянка Великобагачанського району Полтавської області, та інше своє майно заповідала своїм синам [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах (а.с.34). На завірені фотокопії цього заповіту мається відмітка секретаря виконкому [PERSON] сільської ради про те, що станом на 28.03.2017 року заповіт по сільській раді не змінено та не скасовано. З витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №47240523 від 28.03.2017 року виданого приватним нотаріусом [PERSON] вбачається, що до Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис, параметрами якого є: спадкова справа з номером у спадковому реєстрі 60444485, номер у нотаріуса 79 2017, заведена у приватного нотаріуса [PERSON] 28.03.2017 року, зберігається у приватного нотаріуса [PERSON] Спадкодавцем є [PERSON], [INFO], померла 25.12.2016 року. Спадкова справа зареєстрована 28.03.2017 року приватним нотаріусом [PERSON] (а.с.6). З довідки №334 від 02.02.2018 року, виданої виконкомом [PERSON] сільської ради Великобагачанського району вбачається, що згідно даних погосподарської книги №7 за 2016-2023 роки, на момент смерті 25.12.2016 року [PERSON] була зареєстрована та проживала в [INFO] (а.с.40). З довідки №335 від 02.02.2018 року, виданої виконкомом [PERSON] сільської ради Великобагачанського району вбачається, що домогосподарство в с. Коноплянка по вулиці Польова, 79 Великобагачанського району на момент смерті 25.12.2016 року [PERSON], рахувалося за нею, [PERSON] (а.с.41). З довідки №337 від 02.02.2018 року, виданої виконкомом [PERSON] сільської ради Великобагачанського району вбачається, відповідно до рішення 19 сесії 5 скликання [PERSON] сільської ради від 13.08.2009 року було проведено впорядкування адресного господарства по [PERSON] сільській раді, тому в с. Коноплянка вулиця Солонці, 34 перейменовано на вулицю Польова, 79 (а.с.43). З технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 14.10.2017 року вбачається, що домоволодіння (житловий будинок з надвірними будівлями) за адресою: с. Коноплянка Великобагачанського району Полтавської області, вул. Польова, буд. №79 складається в цілому відповідно до технічного паспорту з житлового будинку (літ. А-1), сараю (літ. Б), сараю (літ. В), літньої кухні (літ. Г,г), погріба вхідного (літ. Д), колодязя питного №1 (а.с.а.с.7-12). З листа Полтавського БТІ «Інвентаризатор» від 08.11.2017 року №11524 вбачається, що згідно технічного паспорту станом на 14.10.2017 року на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: Великобагачанський район с. Коноплянка, вул. Польова, 79 (колишня вул. Солонці, 34) відповідає наступним характеристикам: житловий будинок літ «А-1» загальною площею 59,7 кв.м., житловою площею 29,7 кв.м. Господарські будівлі та споруди: сарай літ. Б, сарай літ. В, літня кухня літ.Г,г, погріб вхідний літ.Д, колодязь питний №1. Загальна та житлова площі по житловому будинку А-1 змінилися в звязку з оздобленням стін, уточненням лінійних розмірів, що не являється самочинним переплануванням згідно Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна затвердженої наказом Державного Комітету будівництва, архітектури та житлової політики України №127 від 24.05.2001 року зі змінами (а.с.13). З листа Полтавського БТІ «Інвентаризатор» від 08.11.2017 року №11525 вбачається, що станом на лютий місяць 2004 року в реєстровій книзі №1 за реєстровим №93 зареєстровано право власності за гр. [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом [PERSON] сільської ради народних депутатів від 28.06.1989 року (а.с.14). Приватний нотаріус Великобагачанського районного нотаріального округу [PERSON] постановою від 18.01.2018 року за вихідним №76 відмовила позивачам [PERSON] та [PERSON] у видачі свідоцтв про право на спадщину на спадковий житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в с. Коноплянка Великобагачанського району Полтавської області, вул. Польова, 79 (колишня вул. Солонці, 34), що залишився після смерті [PERSON] у звязку з відсутністю у заявників оригіналу правовстановлюючого документа на даний житловий будинок з господарськими будівлями (а.с.15). З повідомлення приватного нотаріуса Великобагачанського нотаріального округу [PERSON] №148/01-16 від 30.01.2018 року, з Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) та Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) та копій документів зі спадкової справи вбачається, що після смерті 25.12.2016 року [PERSON], останнім місцем проживання якої було с. Коноплянка Великобагачанського району Полтавської області, вул. Польова, 79 заяву про прийняття спадщини згідно заповіту, посвідченого [PERSON] сільською радою 03.04.1998 року, зареєстрованого в реєстрі за №52, подали сини померлої [PERSON] та [PERSON] Інших заяв про прийняття/відмову від прийняття спадщини не надходило та відсутні претензії кредиторів; свідоцтва про право на спадщину за заповітом видані спадкоємцям 19.09.2017 року (щодо приватизованої земельної ділянки) (а.с.а.с.28-36). Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися на момент його смерті. Право на спадкування мають особи, зазначені в заповіті (ст.1223 ЦК України). За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220,1222,1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобовязує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦК). Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч.1 ст.1297 ЦК України). Відповідно до ст.1233 ЦК України заповіт це особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто (ст.1234 ЦК). За нормою ст.1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право у будь-яких час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить (ч.2 ст.1254 ЦК). В цьому контексті слід зазначити, що Конституційний Суд України у своєму рішенні від 11.02.2014 року у справі №1-1/2014 вказав про те, що субєкт права власності, яким є заповідач (спадкодавець), на випадок своєї смерті має право шляхом вчинення заповіту розпоряджатися своєю власністю спадщиною, до складу якої законом віднесені усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті (статті 318,1218,1233,1235,1236 ЦК України); заповідач має право призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин; заповідач має право на визначення обсягу спадщини, що має спадкуватися за заповітом, на заповідальний відказ, на покладення на спадкоємця інших обовязків, а також право на скасування заповіту тощо (частина перша статті 1235, статті 1236,1237,1240,1254 Кодексу). Як вказав Конституційний Суд України, за своєю юридичною природою свобода розпорядження власністю шляхом вчинення заповіту (свобода заповіту) є одним із основоположних принципів спадкового права, при цьому, вона є абсолютною. Також, Кодексом визначені певні обмеження волі заповідача щодо права розпорядження власністю (обмеження принципу свободи заповіту) шляхом установлення права окремої категорії осіб на обовязкову частку у спадщині. З урахуванням сукупності досліджених матеріалів справи, а також виходячи з положень ст.ст.76,77,80,81 ЦПК України вбачається, що в матеріалах даної цивільної справи відсутні докази оскарження будь-якою особою вищевказаного заповіту та докази визнання недійсним даного заповіту, згідно даних Спадкового реєстру, вказаний заповіт [PERSON] від 03.04.1998 року №52 є чинним. Крім цього, згідно положень ст.1254 ЦК України, заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт; заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожен новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Отже, з досліджених матеріалів справи вбачається, що спадкоємцями за законом та за заповітом після померлої 25.12.2016 року [PERSON] є позивачі у справі [PERSON] та [PERSON], які прийняли спадщину у встановленому законом порядку та є належними спадкоємцями майна, однак в даний час, з урахуванням підстав відмови нотаріуса у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину (у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на житловий будинок), позивачі [PERSON] та [PERSON] не можуть оформити своє право на спадкове майно (спадкове домоволодіння) після смерті матері [PERSON], тому змушені звернутися до суду з відповідним позовом. Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Аналогічні положення містяться у ч.1 ст.15 ЦК України та ст.4 ЦПК України. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст.4 ЦПК). Зі змісту п.3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вбачається, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності та того, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Як вказав Верховний Суд України у своїй постанові від 10.02.2016 року у справі №6-2124цс15, оскільки відповідно до ст.328 ЦК України набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон повязує виникнення у особи субєктивного права власності на певні обєкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб особа набула право власності на відповідний обєкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному ст.392 цього Кодексу. Також, у постанові від 23.12.2014 року у справі №3-199гс14 Верховний Суд України зазначив, що за змістом ст.392 ЦК України, позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інший спосіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли позивач не може реалізувати своє право власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правоустановчого документу. При цьому, передумовою для застосування положень ст.392 ЦК України є відсутність іншого, крім зазначеного, шляху для відновлення порушеного права. Проаналізувавши відповідне законодавство, що регулює сферу суспільних відносин в частині виниклих спірних правовідносин, з урахуванням наявних доказів по справі та подальшого належного виконання судового рішення, виходячи з підстав, які викладені нотаріусом у постанові про відмову у вчиненні відповідної нотаріальної дії, з урахуванням принципу юридичної визначеності та враховуючи вищевказану практику Верховного Суду України щодо права власності, суд приходить до висновку, що є передбачені законом підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] сільської ради Великобагачанського району Полтавської області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями в порядку спадкування. На підставі викладеного та

Outcome: approved