Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-05 00:00:00

Згідно з поданим позовом в останньому заявлено вимогу (заява від 15.05.2019 р.) про позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , та про позбавлення батьківських прав відносно повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , про вирішення питання про розподіл судових витрат тощо. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що від шлюбу із відповідачем має дітей: [PERSON] та [PERSON] , на утримання яких не сплачує присуджені судовим рішенням аліменти (станом на 31.10.2019 р. борг становить 87 828,91 грн.), а також на те, що відповідач вживає алкогольні напої та має постійні напади агресії по відношенню до позивача (колишньої дружини) та дітей, така особа не може знаходитись поблизу з дітьми, оскільки наражає їх на небезпеку своєю протиправною поведінкою. Разом з тим, позивач посилається на те, що відповідач жодного дня не піклувався про дітей, як це належить батьку, не цікавився їхнім внутрішнім світом, переживаннями, а також навчанням. Відповідач не скористався правом брати участь в судових засіданнях, та в силу ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи не скористався правом брати участь у судових засіданнях, в окремо поданій заяві просив розглядати справу у його відсутності. Процесуальні дії у справі: -судом задоволено клопотання позивача про виклик і допити свідків [PERSON] та [PERSON] Допитані свідки [PERSON] та [PERSON] надали майже аналогічні пояснення та пояснили, що відповідач не приймає ніякої участі в житті дітей, не цікавиться їх навчанням, взагалі необізнаний з питання їх місця навчання та стану їх здоров`я, має велику заборгованість по аліментам, всіма питання щодо дітей займається виключно позивача (матір дітей). Як встановлено судом на підставі доказів, наданих суду у порядку ст.ст. 77-80 ЦПК України, відповідач є батьком неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , та повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження (а.с. 13, 14). Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27.01.2011 р. (а.с. 16-16 звор.) стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON] в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, а також [PERSON] в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку. Відповідач не сплачував аліменти на утримання дітей, заборгованість по сплаті аліментів станом на 31.10.2019 р. становить 87 828,91 грн.), що підтверджується відповідним розрахунком, виконаним державним виконавцем Амур-Нижньодніпровського ВДВС ГТУЮ в Дніпропетровській області Кравченко Ю.О. Третя особа не надала письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України), що обумовлено непорозумінням, яке виникло між органами опіки та піклування за місцем знаходження фактичного місця проживання дітей та органом опіки та піклування за місцем реєстрації місця проживання дітей. Відсутність за таких умов відповідного висновку органу опіки та піклування не є перешкодою розгляду поданого позивачем позову. Правовідносини між сторонами в даній справі виникли з невиконання батьком дитини батьківських обов`язків. Суд, дослідив докази, надані у порядку ст. 76 - 80, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову частково, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ст. 7 Конвенції про права дитини дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов`язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства. Згідно ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя та поважати дитину. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. У відповідності з ч. 1 та ч. 2 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Підстави позбавлення батьківських прав визначені ст. 164 СК України, та згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в повному обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідоме нехтування ними своїх обов`язків. Ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини - доньки [PERSON] з боку її батька встановлено судом на підставі наступних письмових доказів, наданих позивачем в порядку ч. 1 ст. 81 ЦПК України: -розрахунку заборгованості №33668 зі сплати аліментів, згідно з яким у виконавчому провадженні станом на 31.10.2019 р. розмір заборгованості відповідача по аліментах на утримання дитини [PERSON] та на утримання сина [PERSON] (до часу досягнення ним повноліття ) становить 87 828,91 грн.; -показаннями свідків: допитані свідки [PERSON] та [PERSON] надали майже аналогічні пояснення та пояснили, що відповідач не приймає ніякої участі в житті дітей, не цікавиться їх навчанням, взагалі необізнаний з питання їх місця навчання та стану їх здоров`я, має велику заборгованість по аліментам, всіма питання щодо дітей займається виключно позивача (матір дітей). Розв`язуючи вимогу позову про позбавлення відповідача батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] , та відмовляючи в її задоволенні, суд виходить з того, що станом на [INFO] р. Даніїл досяг повноліття та не є дитиною у розумінні ст. 6 СК України. Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до ч. 2 ст. 133, ч. 1 ст. 141, п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України.

Outcome: partial