Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-28 00:00:00

З позовної заяви вбачається, що після смерті [PERSON], який помер [INFO], залишився як спадкове майно, будинок [ADDRESS]. Документом, що підтверджує право власності на дане майно гр. [PERSON], [INFO], є заключення про реєстрацію домоволодіння видане виконавчим комітетом Рахівської Ради депутатів трудящих 21.02.1952 року та рішення № 3/200 від 18.06.1952 року видане виконавчим комітетом Рахівської Ради депутатів трудящих. Також підтвердженням даного факту є попередня реєстрація домоволодіння в Рахівському Міськінвентарбюро № 1277 від 30.03.1947 року на підставі виписки з погосподарської книги від 23.03.1947 року. При своєму житті, [PERSON] склав заповіт який був посвідчений нотаріусом Рахівської державної нотаріальної контори 16.02.1990 року та зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за № 575. Згідно даного заповіту спадкодавець заповів свій будинок за адресою [ADDRESS] своїй дочці - [PERSON], [INFO] меш. [ADDRESS]. Даний факт підтверджується вищевказаним Заповітом та витягом зі спадкового реєстру (заповіти/ спадкові договори) Рахівської ДНК за № 42172505 від 19.11.2015 року. Згідно вищевказаного витягу також встановлено, що 10.01.1992 року покійним був складений ще один заповіт від 10.01.1992 рок. Однак, згідно даного заповіту спадкодавець розпорядився своїм іншим майном, а саме заповів будинок в [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON]. Таким чином, заповіт від 16.02.1990 року № 34 є дійсним щодо майна - житлового будинку за адресою [ADDRESS] спадкоємцем якого є - [PERSON]. Однак, до нотаріальної контори в установлені законом строки згідно ст. 549 ЦК УРСР, з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на дане майно, ніхто не звертався. Таким чином, у відповідності до ст.ст. 548-549 ЦК УРСР спадщину на дане майно [PERSON], яка є спадкоємцем за заповітом - не прийняла. Не подавши заяву до ДНК та фактично не вступивши в управління та володіння спадковим майном, так як [PERSON] з 21.11.1979 року проживала за іншою адресою [ADDRESS]. Таким чином спадщину на спадкове майно у відповідності зі ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР прийняв внук покійного - [PERSON], [INFO] меш. [ADDRESS] (зареєстрований [ADDRESS]), який у зв'язку з постійними хворобами [PERSON] з ним постійно проживав, допомагав йому по господарстві та вів за ним догляд до його смерті, та який фактично вступив в управління та володіння спадковим майном після смерті спадкодавця. Жінка померлого,- [PERSON] померла [INFO]. А діти покійного,- [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], 30.11.2015 року відмовились у прийнятті спадщини на користь внука покійного, [PERSON] [INFO]. На підставі вищенаведених обставин, [PERSON] постійно проживаючи зі своїм дідусем [PERSON], прийняв спадщину - житловий будинок в [ADDRESS], та являється спадкоємцем за законом. Позивач додатково повідомив, що спадкоємець [PERSON] [INFO] здійснив переміну прізвища та імені з [PERSON] на [PERSON]. Також додатково повідомив, що спадковий будинок за адресою [ADDRESS] (стара адреса), являється тим самим будинком по [ADDRESS]. 26.12.2015 року з метою отримання правовстановлюючих документів на спадкове майно, [PERSON], як спадкоємець за законом, звернувся до Рахівської державної нотаріальної контори, про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом. Однак, нотаріусом у вчиненні цієї дії їй було відмовлено та роз'яснено процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. У зв'язку із наведеним [PERSON] у позовній заяві просить визнати за [PERSON], [INFO], меш. [ADDRESS] (зареєстрованим [ADDRESS]) - право власності у порядку спадкування за законом на будинок загальною площею 40,7 кв.м., що розташований по [ADDRESS]. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просить задовольнити позов. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена, надала суду заяву про розгляд справи безїї участі, позовні вимоги визнає. Представник відповідача - Рахівської міської ради в судове засідання не з'явився. Від міського голови В.В. Медвідь надійшла заява про розгляд справи без участі представника ради та зазначено, що міська рада визнає позовні вимоги. Представники Рахівської державної нотаріальної контори та Реєстраційної служби Рахівського районного управління юстиції Закарпатської області в судове засідання не з'явилися, надали суду заяву про розгляд справи бех участі їхнього представника, заперечень щодо задоволення позову не мають. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами суд приходить до наступного висновку. Громадянин [PERSON], помер [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 20.05.1992 року, що видано відділом ЗАГСу Рахівського району Закарпатської області, та про що зроблено відповідний актовий запис про смерть у Книзі реєстрації смертей № 56 від 15.05.2015 року. Встановлено, що після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно: будинок [ADDRESS]. Документом, що підтверджує право власності на дане майно гр. [PERSON] [INFO] є заключення про реєстрацію домоволодіння видане виконавчим комітетом Рахівської Ради депутатів трудящих 21.02.1952 року та рішення № 3/200 від 18.06.1952 року видане виконавчим комітетом Рахівської Ради депутатів трудящих. Також підтвердженням даного факту є попередня реєстрація домоволодіння в Рахівському Міськінвентарбюро № 1277 від 30.03.1947 року на підставі виписки з погосподарської книги від 23.03.1947 року. Судом встановлено, що за життя [PERSON] склав заповіт який був посвідчений нотаріусом Рахівської державної нотаріальної контори 16.02.1990 року та зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за № 575. Згідно даного заповіту спадкодавець заповів свій будинок за адресою [ADDRESS], своїй дочці - [PERSON]. Даний факт підтверджується вищевказаним Заповітом та витягом зі спадкового реєстру (заповіти/ спадкові договори) Рахівської ДНК за № 42172505 від 19.11.2015 року. Згідно вищевказаного витягу також встановлено, що 10.01.1992 року покійним був складений ще один заповіт. Заповіт був посвідчений нотаріусом Рахівської державної нотаріальної контори 10.01.1992 року та зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за № 34. Однак, згідно даного заповіту спадкодавець розпорядився своїм іншим майном, а саме заповів будинок в [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON]. Таким чином, заповіт від 16.02.1990 року № 34 є дійсним щодо майна - житлового будинку за адресою [ADDRESS] спадкоємцем якого є - [PERSON]. Однак, до нотаріальної контори в установлені законом строки згідно ст. 549 ЦК УРСР, з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на дане майно, ніхто не звертався. Таким чином, суд констатує, що у відповідності до ст.ст. 548-549 ЦК УРСР спадщину [PERSON], яка є спадкоємцем за заповітом, не прийняла, оскільки не подавала заяв до ДНК та фактично не вступила в управління та володіння спадковим майном, так як [PERSON] з 21.11.1979 року проживала за іншою адресою [ADDRESS]. Судом встановлено, що спадщину після смерті [PERSON], у відповідності зі ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР, прийняв внук покійного, він же позивач, [PERSON], [INFO] меш. [ADDRESS], (зареєстрований [ADDRESS]), який у зв'язку з постійними хворобами [PERSON] з ним постійно проживав, допомагав йому по господарству та вів за ним догляд до його смерті, а з дня смерті [PERSON] постійно проживає у спадковому будинку. Отже, позивач фактично вступив в управління та володіння спадковим майном після смерті спадкодавця. Факт спільно проживання підтверджується довідкою Рахівської міської ради № 4854 від 20.11.2015 року. Згідно ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені відповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. У відповідності до ст. 529 ЦК УПСР до першої черги спадкоємців за законом входять діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом. Жінка померлого - [PERSON] померла [INFO], тобто ще до дня смерті [PERSON] Даний факт підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 01.12.2015 року, що видано відділом РАЦСу Рахівського районного управління юстиції в Закарпатської області, та про що зроблено відповідний актовий запис про смерть у Книзі реєстрації смертей № 36 від 15.03.1983 р. Діти покійного: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у відповідності до ст. 553 ЦК УРСР, 30.11.2015 року відмовились у прийнятті спадщини на користь внука покійного, [PERSON], [INFO]. Даний факт підтверджується заявою, відповідно до якої вони не заперечують щодо прийняття спадщини [PERSON], [INFO], що посвідчена Рахівською ДНК № 2-1471 від 30.11.2015 року. Звернення позивача до суду з вимогою визнання права власності на спадкове майно зумовлене порушенням його права на отримання власності в порядку спадкування, згідно відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в його користь, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на право власності на спадковий будинок. Право власності спадкоємців на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Норми ст. 392 ЦК не застосовуються щодо вимог про визнання права власності на об'єкти самочинного будівництва (ч. 3 ст. 376 ЦК), оскільки особа не є власником, а лише заявляє вимогу про встановлення права власності на об'єкт самочинного будівництва. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Як уже зазначалося, житловий будинок, що є предсметом позову, належав на праві особистої власності покійному [PERSON], який помер [INFO]. Згідно технічного паспорта від 02.10.2015 року, житловий будинок [ADDRESS], був збудований у 1930 році, його площа складає 40,7 кв.м., а інвентаризаційна вартість становить 30945 гривень. На підставі наведеного, суд констатує, що спірний житловий будинок не належить до об'єктів самочинного будівництва, а в даному випадку є об'єктом спадкових прав. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права власності. У відповідності до ст.529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Зі змісту статтей 548-549 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Судом встановлено, що позивач [PERSON] на час відкриття спадщини проживав у спадковому будинку, таким чином вступивши в оперативне управління та володіння спадковим майном вчинив дії, які свідчать про прийняття ними спадщин, а отже він являється спадкоємцем першої черги спадкування за законом, у розумінні ст.529 ЦК УРСР. [PERSON], на користь якої [PERSON] склав заповіт, втратила своє право на спадщину, оскільки заяв до нотаріальної контори не подавала, а також не вчиняла дій, які б свідчили про фактичне прийняття нею спадщини. Крім того, [PERSON] та [PERSON] 30.11.2015 року, як спадкоємці першої черги спадкування майна, що залишилося після мерті їхнього батька [PERSON], відмовилися від своєї частки спадкового майна на користь [PERSON], [INFO]. Згідно довідки Рахівської міської ради від 20.11.2015 року №4855, будинок за адресою [ADDRESS], являється одним і тим самим будинком, що знаходиться по [ADDRESS]. Беручи до уваги, що позивачі по справі є спадкоємцями першої черги спадкування за законом, у зв'язку з чим звернувся із заявою про прийняття спадщини, однак, через відсутність первинної реєстрації спадкового майна, йому було відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину, тому суд вважає за необхідне захистити право позивача на спадщину та задовольнити позов у повному обсязі. Питання відшкодування судових витрат позивачем не ставилось.

Outcome: approved