Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-25 00:00:00

І. Виклад позиції заявника. 22 березня 2021 року заявник звернувся до суду з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, у якій просив встановити факт належності йому договору купівлі-продажу від 30.03.1993 року, посвідченого Другою Херсонською ДНК за реєстровим №1-115, на квартиру [ADDRESS] ; витребувати докази. Заява мотивована тим, що на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 30 березня 1993 року Другою Херсонською ДНК заявнику належить квартира [ADDRESS] . З метою проведення державної реєстрації права власності на квартиру заявник 10.03.2021 року звернувся до державного реєстратора, однак 12.03.2021 року отримав відмову у зв`язку з тим, що у договорі купівлі-продажу допущена описка, а саме: зазначено прізвище « [PERSON] » замість « [PERSON] ». Оскільки зміни до договору наразі неможливо внести, заявник позбавлений можливості розпорядитися належним йому нерухомим майном. ІІ. Заяви(клопотання) учасників справи. 26.04.2021 року заявник [PERSON] подав заяву про розгляд заяви без його участі, заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити. 02.04.2021 року представник Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень в особі Херсонської міської ради подав заяву про розгляд заяви без участі представника заінтересованої особи, при розгляді заяви поклався на розсуд суду. ІІІ. Процесуальні дії суду у справі. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 25.03.2021 року заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку окремого провадження, призначено судовий розгляд на 16.04.2021 року. Витребувано з КП «ХБТІ» ХОР інвентарну справу на двокімнатну квартиру [ADDRESS] . 07.04.2021 року з КП «ХБТІ» ХОР надійшли витребувані докази. За клопотанням заявника розгляд справи відкладено на 26.04.2021 року. У час призначений для розгляду справи, учасники справи не з`явились у поданих через канцелярію суду заявах просили провести розгляд справи без їх участі. Судом, на підставі частини другої ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. ІV. Фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст правовідносин. Судом встановлено, що 30 березня 1993 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу двокімнатної квартири [ADDRESS] .. Договір посвідчено державним нотаріусом Другої херсонської ДНК Лящук Л.Г. за реєстровим №І-ІІІ5. 04.09.1996 року договір зареєстровано в ДБТІ м. Херсона в реєстровій книзі №ІІ за реєстровим №2495. 12.03.2021 року державний реєстратор прав на нерухоме майно ХМР Шкута О.В. відмовила в державній реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] , оскільки в Договорі купівлі-продажу від 30.03.1993 року №1-1115 покупцем вказаний [PERSON] , а не [PERSON] . Паспорт громадянина України серії [NUMBER] , виданий Комсомольським РВ ХМУ УМВС України в Херсонській області 26.04.1996 року, громадянину [PERSON] , [INFO] . Оцінка Суду. Правилами ч. 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Частинами третьою, четвертою, шостої статті 294 ЦПК України передбачено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. Пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. За приписами ЦК України юридичні факти - це факти з якими закон пов`язує виникнення, зміну або припинення правовідносин. У статті 315 ЦПК України наведено перелік, які саме факти можуть бути встановленні в судовому порядку, проте він не є вичерпним. Вказана норма передбачає встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. За змістом пунктів 1 та 6 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи: про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно з роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вимога про встановлення факту, що має юридичне значення, розглядається, якщо такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Пунктом 12 зазначеної Постанови роз`яснено, що при розгляді справи про встановлення відповідно до п. 6 ст. 273 ЦПК (на час розгляду справи - ст. 315 ЦПК України) факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. За правилами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Рішенням Європейського Суду з прав людини у справі «Ушаков та Ушакова проти України» від 18.06.2015 року (остаточне - 18.09.2015 року), в пункті 78 зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою…». Суд звертає увагу, що встановлення факту, про який просить заявник, має для нього юридичне значення, а саме право здійснити реєстрацію нерухомого майна, що прямо передбачено цивільним законодавством та не порушує прав та інтересів інших осіб, в тому числі прав заінтересованих осіб. Як встановлено судом, помилку у прізвищі заявника зазначеному у договорі купівлі-продажу від 30.03.1993 року, посвідченому Другою Херсонською ДНК за реєстровим №І-ІІІ5 допущено при написанні і переведенні прізвища із російської мови на українську, і виправити таку помилку інакше як у судовому порядку неможливо, а отже вимоги заявника підлягають задоволенню. Аналізуючи в сукупності обставини справи в контексті законів, інших норм права, надані сторонами докази, виходячи з стандарту доказування «баланс вірогідностей» (BENDERSKIY v. Ukraine 15.11.2007 р., J.K. AND OTHERS v. SWEDEN 23.08.2016 р.), враховуючи наявні в матеріалах справи докази, з яких встановлюється, що в написанні прізвища заявника має місце помилка, пов`язана з його перекладом з російської мови, суд вважає заявлені вимоги обґрунтованими та такими, що не викликають сумніву і є достатніми для встановлення факту належності заявнику правовстановлюючого документа, а саме договору купівлі-продажу, посвідченого 30.03.1993 року Другою Херсонською ДНК за реєстровим №І-ІІІ5. VI. Заходи забезпечення позову (заяви). Заходи забезпечення позову (заяви) судом не застосовувалися. VII. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України, судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: approved