Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-24 00:00:00

Іванівське міжрайонне управління водного господарства (далі Управління) звернулося до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору про надання послуг з холодного водопостачання укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обовязкової дії, посилаючись на те, що згідно рішення Іванівської селищної ради від 21 жовтня 2014 року № 516, починаючи з 01 листопада 2014 року Управління надає населенню смт. Іванівка, Херсонської області послуги з постачання холодної води. Відповідач відмовився від укладення договору про надання послуг з постачання холодної води, посилаючись на невідповідність умов договору вимогам закону. На зауваження відповідача до договору Управління неодноразово надавало розяснення стосовно якості, тарифів на послуги та інше, але відповідач не бажає укласти договір, який розроблений на підставі типової форми, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» (далі Типовий договір). Натомість відповідач пропонує Управлінню внести зміни до істотних умов договору або укласти попередній договір. Згідно Закону «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії» № 1198-УІІ від 10 квітня 2014 року договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води, що укладається виконавцем із споживачем фізичною особою, яка не є субєктом господарювання, є договором приєднання. Тобто споживач не може запропонувати свої умови договору та викласти їх у протоколі розбіжностей. Пунктом 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачений обовязок споживача укласти договір про надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Цей обовязок відповідає зустрічному обовязку виконавця підготувати та укласти із споживачем договір про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотриманням умов його виконання згідно з типовим договором. Таким чином, умови типового договору, що набули юридичного обовязкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обовязковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Отже, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обовязком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору, а відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам закону. Просить суд визнати договір про надання послуг з холодного водопостачання укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обовязкової дії, та стягнути з відповідача судові витрати по сплаті судового збору у сумі 243,60 грн. Представник позивача [PERSON] доповнила позовні вимоги тим, що абонентська плата за спожиті послуги відповідачу не нараховується з 01 листопада 2014 року у звязку з його відмовою від укладення договору. Відповідно до Положення про Управління в редакції від 04 травня 2012 року, Управління є бюджетною неприбутковою організацією, що належить до сфери управління центрального органу виконавчої влади у галузі водного господарства і меліорації земель, управління, використання та відтворення поверхневих водних ресурсів Державного агенства водних ресурсів України. Згідно даного Положення ненадходження коштів за надані послуги до позивача, перешкоджає своєчасному фінансуванню витрат на купівлю рідкого хлору, піску кварцового та вивареної кухонної солі для очистки води, чим завдається значна шкода інтересам Управління. Відповідач подав до суду письмові заперечення проти позову, посилаючись на те, що позивач, користуючись становищем монополіста, встановив жорсткі умови для споживачів тим, що позбавив їх права на інформацію про якість послуги. Так, у запропонованому договорі відсутній термін «питна вода» та пункти, передбачені ст. 20 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання», які є обовяковими. Тим самим позивач зневажає зазначені в статті 3 ЦК України основні засади цивільного законодавства, такі як справедливість, добросовісність та розсудливість, намагається уникнути відповідальності за неякісні послуги, адже вимоги до надання послуг з постачання питної води значно суворіші, ніж вимоги до надання холодної води тобто технічної. Називаючи Типовий договір - нормативним актом обовязкової дії, позивач умисно видалив з нього в розділі «Права та обовязки» такі пункти: п. 16 «Споживач має право на»: 3) відшкодування збитків, завданих його майну та/або приміщенню, шкоди, заподіяної його життю чи здоровю внаслідок неналежного надання або ненадання послуг; 12) внесення за погодженням з виконавцем у договір змін, що впливають на розмір плати за послуги; 13) звільнення від сплати за послуги у разі їх ненадання та отримання компенсації за перевищення строків проведення аварійно-відбудовних робіт; п. 19 «Виконавець зобовзаний»: 3) надавати споживачеві в установленому порядку інформацію про перелік послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, структуру тарифів, нормативи (норми) споживання, режим надання послуг, їх споживчі властивості, якісні показники надання послуг, граничні строки усунення аварій або інших порушень порядку надання послуг, а також інформацію про Правила (зазначаються у цьому договорі, а також розміщується на дошці оголошень у приміщенні виконавця); 16) проводити перерахунок розміру плати за надання послуг у разі ненадання їх або надання не в повному обсязі, зниження якості, зокрема відхилення їх кількісних та/або якісних показників від затверджених нормативів (норм) споживання, в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України та визначеному цим договором; 17) своєчасно проводити за власний рахунок роботи з усунення виявлених несправностей, повязаних з отриманням послуг, що виникли з його вини; 18) відшкодувати збитки, завдані майну та/або приміщенню споживача та/або членів його сімї, шкоду, що заподіяна його життю чи здоровю внаслідок неналежного надання або ненадання послуг, а також моральну шкоду в порядку та розмірі, які визначаються відповідно до законодавства і цього договору. Крім того, пп. 14 п. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» забороняє надання виконавцю, виробнику права визначати відповідність продукції умовам договору або надання йому виключного права щодо тлумачення договору. Просить суд відмовити позивачу в задоволенні позову в звязку з його необґрунтованістю та зобовязати позивача включити в текст договору наступне: а) режим надання послуг; б) складові тарифів; в) обсяги питного водопостачання за нормативами питного водопостачання; г) посилання на нормативні документи, на підставі яких здійснюватиметься питне водопостачання; д) визначитися з видом послуг, який надається (питне чи холодне водопостачання). Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримала свої вимоги, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та доповнила їх тим, що з 01 листопада 2014 року, після передачі органом місцевого самоврядування Іванівською селищною радою Херсонської області водопровідної мережі Управління є виконавцем надання житлово-комунальних послуг з постачання холодної води, яка одночасно є питною водою. Для споживачів Управління на підставі Типового договору розробило договір на надання послуг з постачання холодної води, який відповідач відмовився укласти. В запропонованому договорі вказані тарифи на воду, які затверджені Іванівською селищною радою Херсонської області, режим подачі води у договорі не вказаний, він затверджений Іванівською районною радою Херсонської області. Якість води також у договорі не вказана, так як вона постійно контролюється виробником шляхом зняття проб. Просила визнати договір про надання послуг з холодного водопостачання між Управлінням та відповідачем укладеним на умовах, передбачених Типовим договором. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні предявлений до нього позов не визнав, посилаючись на те, що він є власником квартири, споживачем води, у його квартирі встановлений засіб обліку води. Управління у 2014 та у 2015 роках запропонувало йому укласти договір про надання послуг з постачання холодної води, який не відповідає Типовому договору. Так, предметом Типового договору є холодна вода, а Управління є виконавцем постачання питної води. Про питну воду, її якість у запропонованому договорі нічого не вказано. Також, відсутні посилання на Закон України «Про питну воду та питне водопостачання», зокрема, ст. 20 цього Закону, де йдеться про істотні умови договору. Договір не відповідає вимогам ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Тим самим, Управління намагається уникнути відповідальності за неякісні послуги, так як вимоги до надання послуг з постачання питної води значно суворіші, ніж вимоги до надання холодної води, яка по суті є технічною водою. У запропонованому договорі, в порушення ст. 50 Конституції України відсутня інформація про послугу виробника, а саме: питна чи технічна; режим постачання води; якість води; структура тарифів, нормативів споживання, тощо. До того ж, Типовий договір носить характер рекомендації та не може бути нормативним актом обовякої дії. Просив суд у задоволенні позову відмовити. У судовому засіданні встановлено, що рішенням ХХХУІІІ сесії Іванівської селищної ради УІ скликання від 21 жовтня 2014 року № 516 «Про передачу водопровідної мережі селища в оперативне управління Іванівському міжрайонному управлінню водного господарства» Управлінню було передано в оперативне управління з 01 листопада 2014 року водопровідну мережу селища протяжністю 52 км, балансовою вартістю 970 475,00 грн. для обслуговування терміном на 1 рік (а.с.4); рішенням виконавчого комітету Іванівської селищної ради Херсонської області від 14 жовтня 2014 року № 68 «Про затвердження тарифу на спожиту воду на території селища» з 01 листопада 2014 року затверджено тариф для оплати населенням, організаціями, установами, підприємствами селища за спожиту воду в розмірі 5,55 грн. за 1 куб. м. з урахуванням ПДВ (а.с.67); розпорядженням голови Іванівської районної ради Херсонської області від 14 березня 2005 року № 12 «Про затвердження графіку подачі питної води Іванівським міжрайнним управлінням водного господарства» затверджений графік подачі Управлінням питної води населенню району: понеділок четверг: з 6 год. до 8 год., з 11 год. до 13 год. та з 16 год. 30 хв. до 22 год.; пятниця: з 6 год. до 8 год., з 11 год. по 13 год. та з 15 год. 30 хв. по 22 год.; вихідні та святкові дні: з 7 год. до 22 год. (а.с.64); 29 січня 2015 року за вих. № 12-11/87 Управління на адресу відповідача направило два екземпляри договору про надання послуг з постачання холодної води на 2015 рік та запропонувало його підписати у строк не пізніше 05 лютого 2015 року і один примірник вислати на адресу Управління (а.с.17); згідно копії повідомлення про вручення поштового відправлення [PERSON] 03 лютого 2015 року особисто отримав два екземпляри договору про надання послуг з постачання холодної води на 2015 рік (а.с.18); Статті 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначають загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, встановлюють загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волеявлення учасника правочину). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно п.2 ч.1 ст. 208 ЦК України правочин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за виключенням випадків, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу. Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статті 6, 627 ЦК України розкривають зміст принципу свободи договору, яка полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору. Разом з тим ЦК України визначає, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 6 та ст. 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства. Відносини у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між виробниками, виконавцями послуг і споживачами, а також їхні права та обов'язки регулюються нормативним актом спеціальної дії - Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-ІУ (далі Закон № 1875 ІУ від 24 червня 2004 року). Статтею 1 Закону № 1875 ІУ від 24 червня 2004 року встановлено, що житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування у жилих та нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні, зокрема, холодною водою у порядку, встановленому законодавством; норми споживання - кількісні показники споживання житлово-комунальних послуг, затверджені згідно із законодавством відповідними органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування; якість житлово-комунальної послуги - сукупність нормованих характеристик житлово-комунальної послуги, що визначає її здатність задовольняти встановлені або передбачувані потреби споживача відповідно до законодавства; виконавець - суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору; виробник - суб'єкт господарювання, який виробляє або створює житлово-комунальні послуги. Згідно ч. 1 ст. 3 Закону № 1875 ІУ від 24 червня 2004 року предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг. Пункти 2,3,7 статті 7 Закону № 1875 ІУ від 24 червня 2004 року передбачають повноваження органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг щодо встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону; затвердження норм споживання та якості житлово-комунальних послуг, контроль за їх дотриманням; встановлення зручного для населення режиму роботи виробників та виконавців. Частиною 1 ст. 19 Закону № 1875 ІУ від 24 червня 2004 року визначено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Пунктом 1 ч. 3 ст. 20 Закону № 1875 ІУ від 24 червня 2004 року передбачений обов'язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Цей обов'язок відповідає зустрічному обов'язку виконавця, визначеному п. 3 ч. 2 ст. 21 цього Закону, підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Відповідно ч. 7 ст. 26 Закону № 1875 ІУ від 24 червня 2004 року договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є субєктом господарювання, є договором приєднання. Тобто споживач не може запропонувати свої умови договору та викласти їх у протоколі розбіжностей. Форма та зміст (умови) Типового договору затверджені постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» від 21 липня 2005 року № 630. За змістом наведених норм умови типових договорів, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам законодавства. Із матеріалів справи, пояснень представника позивача видно, що позивач є виробником і виконавцем послуг з постачання холодної води в смт. Іванівка, Херсонської області, у січні 2015 року позивач розробив договір про надання послуг з постачання холодної води та запропонував його відповідачеві, який відмовився від його укладення, посилаючись на те, що він не відповідає типовому договору (а.с.5-8,48-51). Частиною 1 ст. 26 Закону № 1875 ІУ від 24 червня 2004 року визначені істотні умови договору на надання житлово-комунальних послуг, якими є: 1) найменування сторін; 2) предмет договору; 3) вичерпний перелік житлово-комунальних послуг, тарифи та їх складові на кожну з цих послуг, загальна вартість послуг; 4) порядок оплати за спожиті житлово-комунальні послуги; 5) порядок перерахунків розміру плати за житлово-комунальні послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості; 6) права та обов'язки сторін; 7) порядок контролю та звіту сторін; 8) порядок вимірювання обсягів та визначення якості наданих послуг; 9) визначення точок розподілу, в яких відбувається передача послуг від виконавця/виробника споживачу; 10) порядок обслуговування мереж та розподіл повноважень щодо їх експлуатації та відновлення (ремонту); 11) умови доступу в квартиру, будинок, приміщення, на земельну ділянку для усунення аварій, неполадок, огляду мереж, зняття контрольних показників засобів обліку; 12) порядок здійснення ремонту; 13) відповідальність сторін та штрафні санкції за невиконання умов договору; 14) порядок вирішення спорів; 15) перелік форс-мажорних обставин; 16) строк дії договору; 17) умови зміни, пролонгації, припинення дії договору; 18) дата і місце укладення договору. Проаналізувавши запропонований відповідачу договір про надання послуг з постачання холодної води, суд вважає, що він розроблений на підставі та відповідає Типовому договору, не містить порушень норм чинного законодавства, зокрема, у ньому визначені всі істотні умови надання послуг з постачання холодної води, а саме: 1) найменування сторін Управління з однієї сторони та фізична особа (Споживач) з другої сторони (вступна частина запропонованого договору); 2) предмет договору постачання холодної води (п.1 запропонованого договору); 3) вичерпний перелік житлово-комунальних послуг, тарифи та їх складові на кожну з цих послуг, загальна вартість послуг - тарифи з централізованого постачання холодної води та їх загальна вартість - 5,55 грн. за куб. метр (п.5 запропонованого договору); 4) порядок оплати за спожиті житлово-комунальні послуги (п.п.9-13 запропонованого договору); 5) порядок перерахунків розміру плати за житлово-комунальні послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості (п.14 запропонованого договору); 6) права та обов'язки сторін (п.п.15-18 запропонованого договору); 7) порядок контролю та звіту сторін (пп.1 п.17, пп.6 п.17, пп.4 п.18, пп.7 п.18, пп.2 п. 15, пп.7 п.15, пп.4 п.15 запропонованого договору); 8) порядок вимірювання обсягів та визначення якості наданих послуг (пп.7 п.15 запропонованого договору); 9) визначення точок розподілу, в яких відбувається передача послуг від виконавця/виробника споживачу (пп.1-2 п.20 запропонованого договору); 10) порядок обслуговування мереж та розподіл повноважень щодо їх експлуатації та відновлення (ремонту) (пп.4, пп.5 п.17 запропонованого договору); 11) умови доступу в квартиру, будинок, приміщення, на земельну ділянку для усунення аварій, неполадок, огляду мереж, зняття контрольних показників засобів обліку (пп.5 п.17, пп.3 п.16 запропонованого договору); 12) порядок здійснення ремонту пп.9 п.16, пп.5 п.17, пп.10 п.18 запропонованого договору); 13) відповідальність сторін та штрафні санкції за невиконання умов договору (п.19 запропонованого договору); 14) порядок вирішення спорів (п.п.21-27 запропонованого договору); 15) перелік форс-мажорних обставин (п.28 запропонованого договору); 16) строк дії договору (п.29 запропонованого договору); 17) умови зміни, пролонгації, припинення дії договору (п.п.29-31 запропонованого договору); 18) дата і місце укладення договору (вступна частина запропонованого договору). Заперечення відповідача в тій їх частині, що позивач, розробляючи договір неправильно вказав його предмет, зокрема, вказано, що предметом договору є постачання холодної води, а необхідно вказати, що предметом договору є постачання питної води чи технічної, якість цієї води, режим постачання води, структуру тарифів, нормативів споживання, суд до уваги не приймає, так як вони є необґрунтованими та суперечать нормам Закону № 1875 ІУ від 24 червня 2004 року, Типовому договору. Так, пункти 2, 3, 7 статті 7 Закону № 1875 ІУ від 24 червня 2004 року передбачають повноваження органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг щодо встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону; затвердження норм споживання та якості житлово-комунальних послуг, контроль за їх дотриманням; встановлення зручного для населення режиму роботи виробників та виконавців. Стаття 8 Закону № 1875 ІУ від 24 червня 2004 року встановлює нормативне регулювання у сфері надання житлово-комунальних послуг, зокрема, стандарти, нормативи, норми і правила встановлюють комплекс якісних та кількісних показників і вимог, які регламентують вироблення та виконання житлово-комунальних послуг з урахуванням соціальних, економічних, природно-кліматичних та інших умов регіонів та населених пунктів. Стандарти, нормативи, норми, порядки і правила у сфері житлово-комунальних послуг розробляють і затверджують Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері технічного регулювання, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування в межах їхніх повноважень та згідно із законодавством. Інші центральні органи виконавчої влади затверджують нормативно-правові акти у сфері житлово-комунальних послуг, що видаються в межах їхніх повноважень після погодження або спільно з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, і реєструються в установленому законодавством порядку. Таким чином, контроль за дотриманням стандартів, нормативів, норм, порядків і правил у сфері житлово-комунальних послуг здійснюють центральні органи виконавчої влади та інші уповноважені на це органи виконавчої влади, а також органи місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень. Тому відсутність у договорі про надання послуг постачання холодної води інформації про якість, режим постачання води, суд до уваги не приймає, вважає їх необґрунтованими. Суд вважає, що у судовому засіданні підтверджено належними доказами те, що позивач надає послугу з постачання холодної води, а відповідач її отримує, однак ухиляється від укладення договору на надання житлово-комунальної послуги з постачання холодної води, який відповідає вимогам Типового договору, чим не визнає права виробника та виконавця послуги з постачання холодної води на укладення договору. Порушене право позивача підлягає захисту відповідно до закону. За змістом ст. ст. 3, 6, 12 - 15, 20 ЦК України, ст. ст. 3-5 ЦПК України) в разі невизнання споживачем права виробника, (виконавця) послуг на укладення договору про надання житлово-комунальних послуг, який відповідає вимогам типового договору, таке право підлягає захисту судом на підставі п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов'язкової дії. Встановивши, що виконавцем такі послуги надаються, а споживач їх отримує, однак ухиляється від укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, який підготовлений виконавцем відповідно до типового договору, суд за позовом виконавця ухвалює рішення про визнання зазначеного договору укладеним. Зазначені висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 10 жовтня 2012 року у справі № 6-110цс12. Суд вважає, що є підстави для визнання договору про надання послуги з постачання холодної води між сторонами укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обовязкової дії Типовим договором. Що стосується заперечень відповідача в частині відсутності у запропонованому договорі інформації про структуру тарифів та нормативів споживання, то суд їх також не приймає до уваги, так як ст. 31 Закону № 1875 ІУ від 24 червня 2004 року встановлений порядок формування та затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно, зокрема, виконавці/виробники здійснюють розрахунки економічно обґрунтованих витрат на виробництво (надання) житлово-комунальних послуг і подають їх органам, уповноваженим здійснювати встановлення тарифів. Цією ж нормою передбачений порядок доведення до споживачів інформації про перелік житлово-комунальних послуг, структуру цін/тарифів, зміну цін/тарифів з обґрунтуванням її необхідності та про врахування відповідної позиції територіальних громад, який розробляється і затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. Також, відповідач посилається на ст. 20 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» від 10 січня 2002 року N 2918-III (далі - Закон N 2918-III від 10 січня 2002 року), яка визначає режим надання послуг істотною умовою договору про надання послуг з питного водопостачання та те, що у договорі про надання послуг з питного водопостачання повинні бути зроблені посилання на нормативні документи, на підставі яких здійснюватиметься питне водопостачання. Закон № 1875 ІУ від 24 червня 2004 року і Закон N 2918-III від 10 січня 2002 року мають однакову юридичну силу, Закон № 1875 ІУ від 24 червня 2004 року набрав чинності пізніше і тому необхідно застосовувати норми, що набрали чинності пізніше, якщо інше не передбачено законом. Крім того, вказані закони мають різні сфери дії, зокрема, Закон N 2918-III від 10 січня 2002 року визначає правові, економічні та організаційні засади функціонування системи питного водопостачання, спрямовані на гарантоване забезпечення населення якісною та безпечною для здоров'я людини питною водою, а Закон № 1875ІУ від 24 червня 2004 року визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки. До правовідносин, які виникли між сторонами з приводу надання житлово-комунальної послуги з постачання холодної води, необхідно застосовувати нормативний акт спеціальної дії - Закон № 1875 ІУ від 24 червня 2004 року, який регулює відносини у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між виробниками, виконавцями послуг і споживачами, а також їхні права та обов'язки. З аналогічних підстав не підлягає застосуванню до правовідносин, що виникли між сторонами, і пп. 14 п. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. В звязку з тим, що позов задоволено повністю, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним і документально підтверджені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 243,60 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved