Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-18 00:00:00

Згідно позову, що надійшов до суду 21.11.2014 р., та змінам до нього від 26.11.2014 р. (а.с.12), від 08.12.2014 р. (а.с.24), від 16.12.2014 р. (а.с.44), позивач зазначив, що рішенням колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 вересня 2014 року, було задоволено його позов, заявлений до відповідача, а саме визнано незаконним та скасовано наказ розпорядження генерального директора філії «Вільногірський ГМК» ПрАТ «Кримський ТИТАН» за № 404 від 27 листопада 2013 року про припинення трудового договору (контракту) по п. 1 ст. 40 КЗпП України (скорочення штату працівників), стягнуто з відповідача на його користь у відшкодування завданої йому моральної шкоди кошти в розмірі 1000 грн. Таким чином, в зв'язку з тим, що його звільнення відповідачем було визнано в судовому порядку неправомірним, слід вважати, що трудовий договір з ним не припинявся, і він фактично знаходився у трудових відношеннях з відповідачем, в зв'язку із чим, має право на отримання заробітної плати на підприємстві відповідача, який зобов'язаний виплатити йому заробітну платню в строки, передбаченні чинним законодавством України про оплату праці, та в розмірі, який не може бутити меншим, ніж його середній заробіток за місцем його роботи на підприємстві відповідача до його незаконного звільнення. 17 вересня 2014 р., тобто наступного дня після проголошення рішення апеляційним судом Дніпропетровської області, ним було подано письмову заяву на адресу філії «Вільногірський ГМК» ПрАТ «Кримський ТИТАН», в якій він просив допустити його до роботи в зв'язку із скасуванням наказу про його звільнення. Однак, не зважаючи на те, що він з дати фактичного виходу на роботу 17 вересня 2014 року, знаходиться на підприємстві відповідача, останній без поважних на те причин відмовляється нараховувати йому та виплачувати заробітну плату, в зв'язку з чим він 10.10.2014 р. звертався до прокуратури м. Вільногірська з заявою про притягнення до відповідальності посадових осіб відповідача, та 06.11.2014 р. він звернувся до відповідача з заявою, в якій вимагав здійснити нарахування та виплату йому середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, який стався з вини відповідача, який видав незаконний наказ розпорядження про його звільнення. Не зважаючи на його звернення як до прокуратури міста, так і до підприємства відповідача, йому по цей час відповідачем не здійснено нарахування та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу та по цей час. Тобто, він вважає, що є очевидним той факт, що оскільки наказ про його звільнення скасовано судом, то з моменту його видання - до моменту винесення рішення судом апеляційної інстанції, відповідач повинен був нарахувати йому заробітну платню, виходячи з його середнього розміру заробітку за зазначений вище період часу, тобто з 27 листопада 2013 року - по цей час включно. 17 листопада 2014 року він отримав лист від відповідача за вих. № 01 - 28/5210 від 11.11.2014 р. за підписом генерального директора філії «Вільногірський ГМК» ПрАТ «Кримський ТИТАН» про те, що його заява розглянута. В рішенні апеляційного суду Дніпропетровської області відсутня вказівка про виплату йому заробітної плати за час вимушеного прогулу. Тобто із зазначеної відповіді витікає, що відповідач констатує очевидні речі щодо тексту рішення суду апеляційної інстанції, та безпричинно, незаконно і безпідставно виплачувати йому заробітну плату за час вимушеного прогулу в добровільному порядку, без судового рішення не буде. Він вважає, що такі дії відповідача є незаконними, оскільки його право на отримання компенсації за вимушений прогул передбачено чинним законодавством України, зокрема ст. 235 КЗпІІ України, якщо є спір про виплату такої компенсації. Під час розгляду справи судом 1-ї інстанції, представником відповідача в судовому засіданні не заперечувалась можливість виплати йому компенсації за вимушений прогул у разі задоволення його позову щодо визнання незаконним наказу про його звільнення. Більше того, заявляти в суді вимогу про стягнення компенсації за вимушений прогул у разі незаконного звільнення - є його правом, а не обов'язком, що не позбавляє його права звертатись до суду з окремим позовом щодо стягнення з відповідача на його користь заборгованості з виплати заробітної плати, яка виникла внаслідок безпідставної невиплати йому відповідачем компенсації за вимушений прогул, розмір якої можливо встановити шляхом надання відповідної довідки про розмір заробітної плати, яку ним буде надано в суд додатково, до початку слухання справи по суті, а в разі неможливості її отримання - шляхом витребування довідки від відповідача за запитом суду. Згідно з розрахунком його середньої заробітної плати за вимушений прогул з 28.11.2013 р. по 08.12.2014 р., здійснений відповідачем та наданий до суду, сума нарахованої йому заробітної плати склала 23757 грн. 77 коп., в зв'язку з чим, заборгованість відповідача по заробітній платі складається з компенсації за вимушений прогул з 28 листопада 2013 р. - по 16.09.2014 р. (з наступного дня після звільнення - до винесення рішення апеляційним судом Дніпропетровської області), та з 17.09.2014 р. - по цей час, за який відповідач повинен сплатити йому його середній заробіток за останнім місцем його роботи у відповідача, в розмірі, зазначеному відповідачем в розрахунку. Крім того, своїми незаконними діями, пов'язаними з незаконної невиплатою йому заробітної плати за час вимушеного прогулу, відповідач завдав йому також і моральної шкоди, яка полягає в наступному: відповідачем, в зв'язку з незаконною невиплатою йому заробітної плати, було грубо порушено гарантовані йому Конституцією України та чинним законодавством України його права як працівника на отримання грошової компенсації в зв'язку з незаконним звільненням; з вини відповідача він втратив свій заробіток та протягом тривалого часу своє єдине джерело для свого існування та існування його сім'ї, що порушило звичний йому перебіг життя, незаконна відмова відповідача виплатити йому заробітну плату, якої він був незаконно позбавлений відповідачем, значно ускладнила його існування; внаслідок значного обмеження фінансового забезпечення його та його сім'ї після відмови відповідача виплатити йому заробітну плату за час вимушеного прогулу, в нього значно скоротилась можливість для підтримання свого існування та існування своєї сім'ї на безпечному для життя рівні; за захистом своїх прав та інтересів він змушений звертатися до прокуратури, адвоката та до суду, що є незвичним для нього проведенням свого часу; з вини відповідача він змушений витрачати свій вільний час не на організацію відпочинку та свого дозвілля, а на судовий спір з відповідачем, що також додає йому значних, тривалих моральних страждань та переживань. Все перелічене вище, значно погіршило його звичний життєвий ритм, погіршило його загальне самопочуття та знизило загальний життєвий тонус, що завдало та продовжує завдавати йому додаткових моральних страждань. Для відшкодування завданої йому відповідачем моральної шкоди, йому знадобляться значні додаткові витрати фізичних та духовних сил, а також додаткові майнові витрати, пов'язані із судовим процесом та розглядом його позову в суді. Відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його трудових прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порушення відповідачем його трудових прав є очевидним, оскільки він безпідставно відмовився виплачувати йому борг по заробітній платні, який виник внаслідок незаконної відмови відповідача виплачувати йому компенсацію за вимушений прогул, який стався внаслідок прийняття відповідачем незаконного рішення про його звільнення з роботи. Таким чином, виходячи з обґрунтувань, наведених вище, завдану йому відповідачем моральну шкоду він оцінює на загальну суму 5000 (п'ять тисяч) гривень, розмір якої він визначив, виходячи із суб'єктивного сприйняття наслідків завданої йому відповідачем шкоди та оцінки тих додаткових зусиль, які йому необхідно буде витратити на відновлення свого звичного життя. Докази, якими можуть бути підтвердженні обставини та факти, викладені в позовній заяві, підтверджуються документами, доданими до справи, в тому числі рішенням суду, що набрало законної сили, яким встановлено, в тому числі, порушення відповідачем його трудових прав та завдання йому моральної шкоди. На підставі викладеного вище та відповідно до вимог, передбачених ст. 27, 31 ЦПК України, позивач прохає: 1. Стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі, яка виникла внаслідок безпідставної та незаконної невиплати йому відповідачем компенсації за вимушений прогул, пов'язаний з його незаконним звільненням з моменту його звільнення по день поновлення його на роботі та з заборгованості по заробітній платі з моменту поновлення на роботі - по 08.12.2014 р. включно в сумі 23757 грн. 77 коп., з яких відповідачу слід утримати єдиний соціальний внесок в розмірі 3,6 % в сумі 918 грн. 69 коп.; податок на доходи фізичних осіб в розмірі 15% на суму 3690 грн. 12 коп., та військовий збір в розмірі 1,5% на суму 382 грн. 81 коп., всього обов'язкових податків та зборів на суму 4991 грн. 62 коп., заробітна плата до виплати 18766 грн. 15 коп. 2. Стягнути з відповідача на його користь компенсацію за завдану йому моральну шкоду, пов'язану з невиплатою йому заробітної плати за час вимушеного прогулу, в розмірі 5000 (п'ять тисяч) гривень, виходячи з обґрунтувань, викладених вище. 3. Стягнути з відповідача на його користь всі судові втрати, понесені ним в зв'язку з розглядом цієї справи судом. В судовому засіданні позивач позовні вимоги та їх обгрунтування, що викладені в позовній заяві, з врахуванням внесених до позову змін, підтримав в повному обсязі. З його додаткових пояснень витікає, що з моменту незаконного звільнення по цей час він ніде не працевлаштовувався, є інвалідом 3 групи, в зв'язку з чим отримує пенсію, на утриманні має повнолітнього сина, який також є інвалідом 3 групи та отримує пенсію у розмірі близько 950 грн., проживає разом з ним. В період невиплати йому заробітної плати він змушений брати банківський кредит та позичати гроші у знайомих, щоб забезпечити існування сім'ї. Вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди в грошовому вимірі в сумі 5 тис. грн. відповідає перенесеним ним моральним стражданням, пов'язаних з незаконною невиплатою йому відповідачем заробітної плати за час вимушеного прогулу, що стався за вини відповідача, внаслідок його незаконного звільнення. Представник позивача, адвокат [PERSON], в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав. Відповідач в судове засідання свого представника не направив, заперечень проти позову не надав, проте надав заяву про розгляд справи за відсутності його представника. (а.с.50) Відповідно до положень ст. 169 ЦПК України, враховуючи думку позивача, який наполягав на проведенні судового засідання за відсутності осіб, які не з'явилися в судове засідання, суд на місці ухвалив: проводити судове засідання за відсутності осіб, які не з'явилися в судове засідання. Вислухавши позивача та дослідивши надані у справі письмові докази, а саме: копію листав від 11.11.2014 р. № 01-28/5210 за підписом генерального директора філії Вільногірського ГМК ПрАТ «Кримський Титан», Лазнікова О.М., на адресу [PERSON], де повідомляється про відсутність в судовому рішенні вказівки на виплату [PERSON] зарплати за час вимушеного прогулу (а.с.5); копію листа прокурора м. Вільногірська, Дніпропетровської області, Дяковського Г.Л., від 07.11.2014 р. № 48-24-14, на адресу [PERSON], де надана порада звернутися до суду для захисту порушених прав (а.с.6); копію рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16.09.2014 р. за позовом [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Кримський ТИТАН» (третя особа: первинна організація незалежної профспілки гірників України філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат) про визнання незаконним та скасування наказу (розпорядження) про припинення трудового договору, відшкодування моральної шкоди, згідно якого суд вирішив: «Апеляційну скаргу та позовні вимоги [PERSON] задовольнити частково. Рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 20 травня 2014 року скасувати. Визнати незаконним наказ Приватного акціонерного товариства «Кримський ТИТАН» №404 від 27 листопада 2013 року про припинення трудового договору з [PERSON] на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Кримський ТИТАН» на користь [PERSON] 1000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Кримський ТИТАН» у дохід держави 243грн.60коп. судового збору. Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.» (а.с. 7-8); копію аркушів паспорта громадянина України на ім'я [PERSON], [INFO] (а.с.19-20); довідку Управління пенсійного фонду України у м. Вільногірську, Дніпропетровської області, від 13.11.2014 р., згідно якої [PERSON] за 2013 р. нараховано суму заробітку для нарахування пенсії в сумі - 24872.88 грн., за 2014 р. нараховано для пенсії - 0.00 грн. (а.с.29); копію трудової книжки на ім'я [PERSON], в якій за порядковим номером 26 від 27.11.2013 р. є відмітка: звільнений з роботи в філії Вільногірського ГМК ПрАТ «Кримський Титан» по п.1 ст. 40 КЗпП України ( скорочення штату працівників), наказ № 404 від 26.11.2013 р.; за порядковим номером 27 від 18.09.2014 р. є відмітка: запис за номером 26 недійсний, наказ № 368 від 18.09.2014 р. (а.с. 51-52) - та оцінивши зазначені докази в їх сукупності та взаємозв'язку,

Outcome: partial