Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-11 00:00:00

Згідно заяви, що надійшла до суду 28.08.2014 р., заявниця зазначила, що з 1992 року вона проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу з громадянином, [PERSON], який помер [INFO]. Під час спільного проживання у неї та [PERSON] народився спільний син, [PERSON], [INFO]. Однак, приймаючи до уваги, що на час народження дитини, вона та батько дитини, [PERSON], не знаходилися у зареєстрованому шлюбі, відділом реєстрації актів громадського стану Вільногірського міського управління юстиції Дніпропетровської області на підставі ч.2 ст.55 КпШС України (ч.І ст.135 СК України) був зроблений у книзі записів актів громадського стану про народження, запис № 63 від 04.05.20(1)1 року про народження сина [PERSON], де у графі батько була зазначена особа за її прізвищем «[PERSON]», та ім'ям «[PERSON]» по батькові «[PERSON]» (тобто за ім'ям та по батькові його біологічного батька). Фактично же такої особи як [PERSON], який є батьком її сина, [PERSON], не існує. Встановлення факту батьківства померлого [PERSON] у відношенні її сина, [PERSON], необхідне їй для оформлення в Управлянні Пенсійного фонду України в м. Вільногірську Дніпропетровської області пенсії на сина, [PERSON], по втраті годувальника. Згідно ч.1 ст.37 Закону України «Про пенсійне забезпечення», право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні (стаття 38). При цьому дітям пенсії призначаються незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника. Згідно ст.81 Закону України «Про пенсійне забезпечення», призначення пенсій і оформлення документів для їх виплати здійснюється органами Пенсійного фонду України. Відповідно до ч.1 ст. 130 СК України, у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір'ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України, в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна, або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» встановлено, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір'ю дитини, або смерті жінки, котра вважалася матір'ю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні. Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вказав, що суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини. Заяви про встановлення факту визнання батьківства щодо дитини, народженої до 1 жовтня 1968 року, розглядаються судом у випадках, коли померла особа визнавала себе батьком дитини до цієї дати. Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини. Згідно з п. 15 абз. 3 постанови Пленуму Верховного Суду № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини і можуть бути подані матір'ю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття. В третьому абзаці п.13 вказаної постанови, Пленум Верховного Суду України вказав, що факт батьківства може бути встановлено за наявності однієї з таких обставин: 1) спільне проживання батьків дитини і ведення ними спільного господарства, яке не припинилось до її зачаття; 2) спільне виховання дитини; 3) спільне утримання дитини; 4) докази, що з вірогідністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» встановлено, що при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 року необхідно застосовувати відповідні норми КпШС України, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір'ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини. Відповідно до ст. 53 Кодексу про шлюб та сім'ю України, в разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків, батьківство може бути встановлено в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір'ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Згідно із ст. 55 КпШС України, якщо батьки не перебувають у шлюбі між собою, запис про матір дитини провадиться за заявою матері, а запис про батька дитини - за спільною заявою батька і матері дитини, або батько записується згідно з рішенням суду. При народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, якщо немає спільної заяви батьків і рішення суду про встановлення батьківства, запис про батька дитини в книзі записів народжень провадиться за прізвищем матері, ім'я, по батькові та національність батька дитини записуються за її вказівкою. Те, що померлий [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], підтверджується наступними доказами. Так, відповідно до договорів найму житлового приміщення у будинках державного і комунального житлового фонду від 19.03.1992 року, та від 20.04.2010 року, покійний [PERSON] був наймачем житлового приміщення [ADDRESS], яке належить до комунальної власності територіальної громади м. Вільногірська. У свою чергу у зазначеному житлі вона проживала з 1992 року однією сім'єю спільно з [PERSON], і була прописана у цьому житлі з 22.11.1996 року, а крім того, з часу свого народження в указаної квартирі також проживав їхній син, [PERSON], який також зареєстрований за місцем проживання у цьому житлі. Доказами їхнього проживання з сином спільно з [PERSON] однією сім'єю є: відмітка про її прописку у паспорті громадянина України, довідка про реєстрацію за місцем проживання, акт від 24.06.2014 року № 803, складений депутатом Вільногірської міської ради Мелащенко Ю.М., показання свідків: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], частина яких є родичами покійного [PERSON] (брат, сестра, мати). Також ці свідки можуть підтвердити той факт, що за життя [PERSON], вони вели з ним спільне господарства, мали спільний сімейний бюджет, при цьому [PERSON] відносився до [PERSON] як до своєї дитини, і вважав його своїм сином, а [PERSON] відповідно вважав [PERSON] своїм батьком. Крім цього, свідки можуть підтвердити те, що [PERSON] за свого життя, спільно з нею виховував та утримував [PERSON], як їхню спільну з ним дитину. Те, що вони були за життя [PERSON] однією сім'єю, підтверджується фотографіями, на яких знаходяться разом: [PERSON], та їхній син, [PERSON]. Зазначені фотографії в якості доказів будуть надані нею у судове засідання. У своєї заяві вона прохає тільки встановити факт, що померлий [PERSON] є батьком [PERSON], однак не прохає зобов'язати третю особу, відділ державної реєстрації актів цивільного стану Вільногірського міського управління юстиції Дніпропетровської області внести відповідні зміни до актового запису про народження [PERSON], приймаючи до уваги, що зобов'язання зацікавленої особу внести відповідні зміни до актового запису про народження, не відноситься до компетенції суду при вирішенні справ окремого провадження, що підтверджується ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.03.2014 року, якою були скасовані рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07 листопада 2007 року та ухвала апеляційного суду Запорізької області від 06 листопада 2013 року, а справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції. Відповідно до ч. 1 ст. 234 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи, або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав, або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Outcome: approved