Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-04 00:00:00

Звернувшись із позовною заявою, [PERSON] обґрунтовує свої вимоги, тим, що [INFO] внаслідок нещасного випадку на виробництві загинув її син [PERSON] Фактично, померлий [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS], однак позивачка [PERSON] стверджує, що з 2009 року та до моменту смерті її син проживав без реєстрації разом з нею однією сім'єю за адресою: [ADDRESS]. Після отримання актів встановленої форми, позивачка звернулась до відповідача для отримання одноразової допомоги у зв'язку із смертю сина внаслідок нещасного випадку на виробництві в порядку ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань». Однак отримала відмову від відповідача, яка базується на тому, що на момент смерті заявниця та потерпілий були зареєстровані за різними адресами, у зв'язку з чим вона не вважається членом його родини, а під категорію утриманців [PERSON] не підпадає. У зв'язку із зазначеними обставинами для отримання державної допомоги позивачка хоче встановити факт спільного проживання та визнати себе членом родини [PERSON] У судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник підтримали в повному обсязі доводи, викладені у позові, та просили суд задовольнити його в повному обсязі. Представник відповідача заперечувала проти задоволення позовних вимог, виходячи із наступного. Згідно наданих відповідачу документів, зокрема актів за формою Н-5, Н-1, вбачалось, що померлий [PERSON] був зареєстрований та мешкав за адресою: [ADDRESS], члени сім'ї, які перебувають на його утриманні - відсутні. Відповідно до вимог законодавства у сфері страхування від нещасних випадків на виробництві чітко визначено, що право на страхове відшкодування має сам потерпілий, а у разі його смерті - члени його сім'ї та особи, яки перебували на його утриманні. Позивачка [PERSON] не належить до означених категорій, тому не має права на отримання одноразової допомоги у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві. Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, перевіривши подані докази та матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Позивачка [PERSON] є матір'ю [PERSON] [INFO], про що в Книзі реєстрації актів про народження міститься запис № 1184 від 03 вересня 1980 року (а.с. 6). [PERSON] помер [INFO], про що складено відповідний актовий запис № 730 від 03 травня 2014 року (а.с. 7). По факту смерті [PERSON] складено акт № 25-24 від 24 червня 2014 року про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом (а.с. 13-17), та акт проведення спеціального розслідування нещасного випадку, що стався [INFO] у ПАТ «Кривбасзалізрудком», за формою Н-5, яким визнано, що нещасний випадок з [PERSON], є таким, що пов'язаний з виробництвом (а.с. 18-22). Стаття 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 2009 року № 1105-XIV, в редакція, яка діяла на момент звернення до відповідача (надалі - Закон), передбачає, що Фонд соціального страхування від нещасних випадків виплачує страхові виплати застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку, у випадках, встановлених Законом, одноразова допомога виплачується потерпілому (членам його сім'ї та особам, які перебували на утриманні померлого). Згідно зі ст. 34 цього Закону у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку або професійного захворювання розмір одноразової допомоги його сім'ї повинен бути не меншим за п'ятирічну заробітну плату потерпілого і, крім того, не меншим за однорічний заробіток потерпілого на кожну особу, яка перебувала на його утриманні, а також на його дитину, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого. З огляду на вказану норму вбачається, що право на виплату одноразової допомоги мають члени сім'ї потерпілого та, крім того, особи, які перебували на його утриманні, діти. З наданих суду документів вбачається, що [PERSON] зареєстрована [ADDRESS] (а.с. 5), а [PERSON] з 09 листопада 2006 року до моменту його смерті був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8). При тому, позивачка стверджує, що з 2009 року її син [PERSON] проживав разом з нею по [ADDRESS], що підтверджує письмовими доказами та показаннями свідків. Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» надає право кожному громадянину самостійно визначати місце свого фактичного проживання. В обґрунтування факту сумісного проживання зі своїм сином позивачка надала суду довідку Криворізької міської станції швидкої медичної допомоги від 09 вересня 2009 № 2787 про те, що 26 липня 2011 року [PERSON] надавалась медична допомога за адресою [ADDRESS] (а.с. 8). Крім того, в матеріалах справи міститься акт ТОВ «Житлокомцентр» від 01 серпня 2014 року, в якому зазначено, що [PERSON] з січня 2009 року та до моменту своєї смерті проживав разом зі своєю матір'ю [PERSON] по [ADDRESS] (підписано 6 особами) (а.с. 11), натомість згідно акту від 06 серпня 2014 року, складеного ТОВ «Керуюча компанія «Дом.Ком» вказано, що з 2009 року [PERSON] не проживав [ADDRESS] (підписано 3 особами) (а.с. 12). Факт ведення сумісного господарства позивачка підтверджує тим, що квартира по [ADDRESS] була придбана на її ім'я, що підтверджується договором купівлі-продажу від 23 вересня 2006 року та витягом про реєстрацію права власності на вказаний об'єкт нерухомості (а.с. 24-26). Допитана судом в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що позивачку [PERSON] знає як мати свого сусіда [PERSON], який нетривалий час , близько двох років, проживав [ADDRESS]. Однак, в цій квартирі він не мешкає останніх шість років, виїхав приблизно у 2009 році і станом на квітень 2014 року по вул. Ватутіна вона його не бачила. Деякий час квартира була порожня, але нещодавно заселився новий мешканець. Протягом часу, коли [PERSON] проживав у їх будинку, часто бачила його з молодою дівчиною, мати також приходила у гості. Зі слів інших сусідів, свідок чула, що [PERSON] переїхав до матері. Свідок [PERSON] суду пояснив, що [PERSON], знає як мати мешканця квартири [ADDRESS]. [PERSON] - сусід, жив приблизно рік-півтора, десь у 2008-2009 роках. Свідок вважав, що [PERSON] винаймав житло, а років 6 тому перестав жити по [ADDRESS]. Позивачку неодноразово бачив, коли вона приходила до сина. [PERSON], який був допитаний судом у якості свідка, зазначив, що [PERSON] є домоправителем у будинку по [ADDRESS]. У вказаному будинку свідок проживає 25 років. Позивачка [PERSON] була заміжня, однак з чоловіком разом не живе, а мешкала у квартирі № 23 разом із синами, старшим з яких був [PERSON]. Свідок часто бачив як [PERSON] вигулював собак, приймав участь у «суботниках», заносив із сараю, розташованого поблизу будинку, овочі, фрукти, консервацію, тощо. На роботу син позивачки уходив о 6-00, 6-30 ранку. Свідок не може показати: чи мав [PERSON] дружину, та яким чином він вів господарство разом з матір'ю. Допитана судом в якості свідка [PERSON] надала суду пояснення, в яких вказала, що мешкає у будинку по [ADDRESS] з самого народження. Після одруження позивачка [PERSON] переїхала до м. Кіровограду, однак у подальшому повернулась до м. Кривого Рогу та проживала у квартирі [ADDRESS]. Син позивачки [PERSON] переїхав до матері у вищезазначену квартиру десь років 6 потому. Свідок бачила, як він постійно палив на балконі, вигулював собак, приносив продукти, йшов зранку на роботу, коли заходила до квартири, то бачила, як сумісно із матір'ю [PERSON] робив ремонт, та взагалі, зустрічала [PERSON] у різний час. Крім того, по [ADDRESS] проживав молодший син позивачки [PERSON] - [PERSON]. До [PERSON] раніше приходила його дівчина [PERSON], однак останніх декілька років сусідка її не бачила. Враховуючи викладене, суд, не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Даних про їхню заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, їх показання об'єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. Крім того, до суду позивачка надала інформацію, отриману від Жовтневого відділу ДРАЦС, згідно якої значиться, що в його відомостях відсутній актовий запис про шлюб [PERSON] (а.с. 50). На підставі викладеного, суд вважає, що можливо встановити факт спільного проживання на день смерті однією сім'єю [PERSON] та її сина [PERSON] та визнати позивачку членом сім'ї її загиблого сина. Оскільки судом не встановлено, що [PERSON] був одружений, мав дітей чи інших членів сім'ї, або інших осіб, що перебували на його утриманні, суд дійшов висновку, що саме його мати [PERSON] має право на отримання одноразової допомоги у зв'язку із смертю [PERSON] внаслідок нещасного випадку на виробництві відповідно до ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань». Оскільки відповідач звільнений від сплати судового збору, відповідно до ст. 88 ЦПК України понесені судові витрати необхідно віднести на рахунок Державного бюджету України.

Outcome: approved