Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-30 00:00:00

Звернувшись до суду, [PERSON] просить розірвати шлюб, зареєстрований між нею і відповідачем 15 серпня 1998 року в відділі реєстрації актів громадянського стану міста Стаханова Луганської області, актовий запис № 297. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що він шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Позивач вказує, що її чоловік є порядною людиною та гарним батьком. Вона не має ніяких претензій до їх сімейних відносин. Розірвання шлюбу мотивовано необхідністю, яка виникла у звязку з їх статутом внутрішньо переміщених осіб, оскільки є складнощі зі спільним майном, яке залишилося на тимчасово окупованій території. Вона та її чоловік і надалі будуть проживати однією сім'єю і виховувати їх дітей. Сторони в судове засідання не з'явилися, надали заяви, в яких просили справу розглянути в їх відсутність. Суд, дослідивши всі обставини у справі та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що позовна заява є необґрунтованою та задоволенню не підлягає з огляду на наступне: Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 15 серпня 1998 року . Шлюб зареєстровано в відділі реєстрації актів громадянського стану міста Стаханова Луганської області, актовий запис № 297. Мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Заявляючи вимоги про розірвання шлюбу, позивач посилається на те, що вони з відповідачем мають намір і надалі проживати однією сімєю, але розірвання шлюбу їм необхідно для вирішення питань щодо майна, яке залишилося на тимчасово окупованій території. Згідно статті 51 Конституції України та статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. В той же час статтею 112 СК України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають суттєве значення. Як розяснено в пункті 10\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна», проголошена\~Конституцією України\~охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам дитини. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Зі змісту позовної заяви [PERSON] вбачається, що сторони ніколи не припиняли шлюбні відносини та мають намір і надалі проживати однією сімєю. Суд вважає, що така причина як необхідність вирішення майнових питань за відсутності дійсних намірів сторін припинити шлюб не може бути визнана достатньою підставою для розірвання шлюбу. Отже, виходячи з фактичних взаємовідносин сторін, враховуючи відсутність об'єктивних причин позову про розірвання шлюбу, суд вважає, що підстави для розірвання шлюбу між сторонами відсутні. За таких обставин у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу необхідно відмовити. У зв'язку з відмовою в позові відповідно до статті 88 ЦПК України судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Outcome: dismissed