Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-10 00:00:00

Згідно позову, з відповідачкою позивач перебуває в зареєстрованому шлюбі з 19 лютого 2010 року, шлюб зареєстрований Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 66. Сторони мають спільних дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Між сторонами припинені фактичні шлюбні відносини через відсутність взаємопорозуміння, різні погляди на життя, постійні конфлікти та сварки. Почуття любові втрачене, спілкування обмежене необхідністю. Позивач прийшов до переконання, що подальше збереження сімї стало неможливим, просить розірвати шлюб з відповідачкою. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав в повному обсязі вимоги за позовною заявою та фактичні обставини на яких вони ґрунтуються. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні визнала позов в повному обсязі. Наслідки визнання позову, передбачені ч. 4 ст. 174 ЦПК України, їй розяснені та зрозумілі. Згідно ст. 111 Сімейного кодексу України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Як розяснив Пленум Верховного Суду України у п. 10 своєї постанови № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Передбачене ч. 1 ст. 111 СК вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей. Якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті. Ухвалою суду від 07 грудня 2015 року згідно вимог ст. 111 Сімейного кодексу, ч. 2 ст. 191 ЦПК України сторонам був призначений строк для примирення до 11 січня 2016 року і провадження у справі на цей час було зупинене. Згідно пояснень сторін, протягом зазначеного строку сторони не примирилися і вони наполягають на розірванні шлюбу судом. Оскільки судом вжито заходів до примирення подружжя, які результатів не дали, можливості для примирення подружжя з урахуванням фактичних обставин справи на думку суду вичерпані, позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають вирішенню по суті. Суд виходить з того, що відповідачка на власний розсуд розпорядилася своїми процесуальними та матеріальними правами, наслідки зазначеної процесуальної дії їй розясненні, визнання позову відповідачкою не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За наведених обставин визнання позову відповідачкою слід прийняти і позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Outcome: approved