Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-09 00:00:00

Звернувшись до суду з дійсним позовом, позивач, уточнивши позовні вимоги, просить зобовязати відповідача встановити паркан між їхніми земельними ділянками у відповідності до вимог закону, а також призначити комісію для встановлення межі між її земельною ділянкою та ділянкою відповідача. В обґрунтування своїх вимог позивач послалася на те, що між нею та її сусідами Зозулями тривалий час існує межовий спір. Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 27.12.2010 року в задоволенні її позову до Щербінівської селищної ради про визнання дій незаконними, оскарження рішення, визнання акту недійсним та встановлення межі, було відмовлено. Вказане рішення після апеляційного перегляду набрало законної сили 22.02.2011 року. У теперішній час продовжує існувати порушення її прав як землекористувача, оскільки встановлений відповідачем паркан не дає їй можливості повною мірою експлуатувати свої приміщення та споруди. Вважає, що при попередніх судових розглядах спору до її доводів відносилися формально та не враховували її незгоду з рішеннями Щербінівської селищної ради від 12.07.2002 року та від 26.12.2003 року, а також незгоду з актами встановлення меж землекористування від 03.01.2004 року та від 22.09.2008 року. Крім цього, при складанні технічної землевпорядної документації, необхідної для оформлення правовстановлюючого документа на земельну ділянку, відповідачу необхідно було погодити з нею межі земельних ділянок, що зроблено не було, а тому державний акт на право власності на земельну ділянку, який був виданий відповідачу, вважає незаконним. В судовому засіданні позивач підтримала свої вимоги з підстав, викладених в позові. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позові. Відповідач в судове засідання не зявилася, надавши повноваження з захисту своїх прав представникам. Представник відповідача [PERSON], що діє на підставі довіреності, в судовому засіданні позов не визнав, зазначивши, що спір щодо паркану та спільної межі між ділянками позивача та відповідача був вирішений в судовому порядку ще в 2010 році. І хоча спір був між іншими сторонами, але про той же самий предмет і з тих же саме підстав. Крім цього, зазначив, що селищна рада, як компетентний орган, неодноразово розглядала земельний спір щодо спільної межі земельних ділянок сторін. Також зазначив, що позивачем не надано жодного доказу, паркан відповідача порушує її права. У звязку з цим просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON], що діє на підставі довіреності, в судовому засіданні також позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні з підстав, наведених представником [PERSON] Представник третьої особи [PERSON], що діє на підставі довіреності, в судовому засіданні також просила відмовити в задоволенні позову, оскільки вважала його безпідставним та необґрунтованим, зазначивши при цьому, що селищна рада неодноразово розглядала земельний спір щодо спільної межі земельних ділянок сторін. Рішення з приводу розгляду цього земельного спору чинні до теперішнього часу. Крім цього, відповідач є землевласником, що підтверджується відповідним чинним державним актом на право власності на земельну ділянку. Заслухавши учасників процесу та дослідивши матеріали справи суд вважає, що в задоволенні позову належить відмовити в повному обсязі з наступних підстав. Згідно із положеннями ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У відповідності до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно з ч.3 ст.61 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом було встановлено, що між сторонами тривалий час існує спір щодо спільної межі між їхніми земельними ділянками, розташованими за адресою: с. Щербинівка м. Дзержинська, вул. Дзержинського, №1 та №3. Позивач раніше зверталась з позовом до Щербінівської селищної ради про визнання дій незаконними, оскарження рішення, визнання акту недійсним та встановлення межі. Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 27.12.2010 року в задоволенні зазначеного позову було відмовлено. Вказане судове рішення після апеляційного перегляду набрало законної сили 22.02.2011 року. З пояснень позивача, наданих під час судового розгляду, вбачається, що вона фактично просить встановити спірну межу між земельними ділянками, розташованими за вказаною вище адресою, та зобовязати відповідача перенести на цю межу паркан. При цьому, позивач посилається на ті ж самі обставини, які були встановлені судовим рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 27.12.2010 року. Також позивачем в порушення зазначених вище процесуальних норм не надано суду жодного доказу, який би підтверджував порушення її прав з боку відповідача. Заява про призначення відповідної експертизи згідно з ст.143 ЦПК України, як під час попереднього судового засідання, так і під час судового розгляду по суті, від позивача чи інших учасників процесу не надходила. Встановивши, що предметом судового розгляду є спір щодо паркану та спільної межі земельних ділянок сторін, який вже був вирішений рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 27.12.2010 року, яке набрало законної сили, суд вважає, що в задоволені цієї частини вимог належить відмовити. Вимоги позивача про утворення судом спеціальної комісії, якій належить встановити межу між земельними ділянками сторін на місцевості також не підлягають задоволенню, оскільки такі вимоги не відносяться до компетенції суду. Правовідносини з встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) врегульовані спеціальними законодавчими актами, зокрема, Законом України «Про землеустрій» та відповідними нормами Земельного кодексу України. Таким чином, в задоволені позову належить відмовити у звязку з необґрунтованістю вимог та відсутністю доказів.

Outcome: dismissed