Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-23 00:00:00

Звернувшись до суду з заявою, [PERSON] просить встановити факт смерті [PERSON], посилаючись на те, що 22 квітня 2016 року в м. Макіївці Донецької помер його рідний брат [PERSON], [INFO]. У звязку з тим, що лікарське свідоцтво про смерть було видане органом, розташованим на тимчасово неконтрольованій території України, у нього відсутня можливість зареєструвати факт смерті брата в органах реєстрації актів цивільного стану України. Встановлення факту смерті потрібно йому отримання виданого державним органом України свідоцтва про смерть брата. Заявник [PERSON]. та його представник [PERSON] у судове засідання не зявились, надавши суду заяви в яких просили розглянути справу за їх відсутності (а.с.16-17). Представник заінтересованої особи\~Костянтинівського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління\~ юстиції у Донецької області, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявився. Дослідивши всі обставини у справі та перевіривши їх доказами, суд дійшов таких висновків. У відповідності до ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України (ч.1). Справи про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду (ч.2). Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню (ч.4). Заявником у даній справі є громадянин України [PERSON], [INFO], який зареєстрований за адресою: [INFO], що підтверджується копією паспорту громадянина України серії ВС 736038, виданим\~ 27 грудня 2000 року Центрально-Міським РВ Макіївського МУУМВС України в Донецькій області (а.с.5). [PERSON] є рідним братом [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] серії ЯЕ № 230962 від 06 січня 1956 року\~ (а.с.7), копією свідоцтва про народження [PERSON] серії ІІ-УР № 679845 від 26 листопада 1959 року\~ (а.с.8). За твердженням заявника, 22 квітня 2016 року в Україні в м. Макіївці Донецької області помер його брат\~ [PERSON], [INFO]. На підтвердження даного факту заявником суду надані: свідоцтво про смерть [PERSON] № 042300 від 18 жовтня 2016 року, видане Макіївським міським відділом ЗАЦС (а.с.9); копія лікарського свідоцтво про смерть № 801 від 23 квітня 2016 року, виданого бюро судово-медичної експертизи м. Макіївки (а.с.10); копія паспорту громадянина України на імя [PERSON] (а.с.11-12);\~ копія посвідчення № 1813 від 23.04.2016 року про поховання [PERSON]М.(а.с.13); копія довідки про причину смерті [PERSON] за № 801 від 23 квітня 2016 року (а.с.13); фотокартка із зображенням могили [PERSON] (а.с.14). Даючи оцінку допустимості таких доказів, як свідоцтво про смерть [PERSON] № 042300 від 18 жовтня 2016 року та копія лікарського свідоцтва про смерть № 801 від 23 квітня 2016 року, як документам, що видані органом та установою на тимчасово окупованій території України, суд керується ч.2 ст. 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Крім того, суд враховує норму статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» якою встановлено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Разом з тим, вирішуючи питання щодо оцінки вищезазначених доказів, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, зокрема «Loizidou v.Turkev», «Cyprus v.Turkev», а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v.the Republik of Moldova and\~ Russia»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПО наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди маж бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту смерті [PERSON]\~для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника [PERSON], суд, як виняток, приймає до уваги надане свідоцтво про смерть [PERSON] від 18.10.2016 року та копію лікарського свідоцтва про смерть та оцінює їх в сукупності з фототаблицею могили [PERSON], копією посвідчення про поховання [PERSON] та копією довідки про причину смерті [PERSON], та вважає, що заявлені вимоги слід задовольнити, встановивши факт смерті [PERSON] 22 квітня 2016 року у м. Макіївці\~ Донецької області Україна, що надасть можливість отримати заявником видане державним органом України свідоцтво про смерть брата. За таких обставин, заяву [PERSON] слід задовольнити.

Outcome: approved