Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-15 00:00:00

Звертаючись до суду, позивач в обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що він, [PERSON] є сином, нині покійного - [PERSON]. За життя батькові на підставі свідоцтва про право власності від 05.06.1961 року, виданого виконкомом Карнаухівської селищної ради, згідно рішення виконкому Карнаухівської селищної ради № 58 від 29.05.1961 року, належав житловий будинок [ADDRESS], загальною площею 50,4 м.кв., житловою площею 28,0 м.кв., з надвірними господарсько-побутовими спорудами: Б-1 літня кухня, В-1 сарай, Г-1 сарай, Д-1 землянка, Є-1 вбиральня, Ж-1 душ, З-1 погріб зі входом, № 1,2 огорожі, І мощення, № 3 водопровід, № 4 колодязь (далі будинок), який він побудував. В будинку проживали вони з батьком та були там зареєстровані, він і до теперішнього часу мешкає у ньому та зареєстрований там. [INFO] його батько помер. Після смерті батька в термін визначений законодавством, а саме: 29.07.2010 року, він звернувся до державного нотаріуса Другої дніпродзержинської державної нотаріальної контори з заявою про видачу йому свідоцтва про право власності за законом після померлого батька, де нотаріусом було заведено спадкову справу, номер у Спадковому реєстрі: 49699271, номер у нотаріуса: 333/2010 та отримав перелік документів, які треба надати нотаріусу для видачі вище зазначеного свідоцтва. При збиранні документів виявилися, що в актовому запису про його народження № 129 від 09.10.1951 року по виконкому Карнаухівської селищної ради м. Дніпродзержинська зазначені прізвище дитини (його) і його батька «[PERSON]», однак в дійсності його прізвище «[PERSON]». Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 липня 2010 року (по справі 2-о-61/10) його вимоги про встановлення юридичного факту задоволені і вирішено: встановити факт, що [PERSON], який помер [INFO] був рідним батьком - [PERSON], [INFO]. 24.09.2015 року він отримав постанову нотаріуса про відмову у посвідченні нотаріальної дії, де нотаріусом зазначено, що у видачі йому свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] відмовлено у зв'язку з відсутністю оригінала права власності на спадкове майно (будинок) та запропоновано звернутися до суду для вирішення справи по суті і саме відсутність оригіналу про право власності на ім'я батька не дає йому змоги успадкувати спадкове майно (будинок), тому він вимушений звернутися до суду з питання встановлення факту належності вище зазначеного будинку його батькові - [PERSON], встановлення цього факту необхідно йому для прийняття спадщини. Він відповідно до вимог закону вчинив дії, що свідчать про прийняття ним спадщини. Після смерті батька піклується будинком - спадковим майном, зробив ремонт, утримує його в належному технічному стані, сплачує всі витрати пов'язані з користуванням будинком, обробляє земельну ділянку біля дому, відноситься як до свого майна, вчасно звернувся до нотаріуса, тобто фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, є спадкоємцем першої черги після смерті батька, інших спадкоємців не має. На підставі зазначеного позивач просив встановити факт належності [PERSON] будинку [ADDRESS], визнати за ним в цілому право власності в порядку спадкування за законом на об'єкт нерухомого майна - житловий будинок А-1 загальною площею 50,4 м.кв., житловою площею 28,0 м.кв. у складі: 1-1 кухня площею 8,0 м.кв., 1-2 кімната площею 7,8 м.кв., 1-3 кімната площею 20,2 м.кв., І- веранда площею 7,6 м.кв., II- коридор площею 4,7м.кв., ІІІ- кладова площею 2,1 м кв., з надвірними господарсько- побутовими спорудами: Б-1 літня кухня, В-1 сарай, Г-1 сарай, Д-1 землянка, Є-1 вбиральня, Ж-1 душ, 3-1 погріб зі входом, № 1,2 - огорожі, І - мощення, № 3 - водопровід, № 4 - колодязь, за адресою: [ADDRESS], після смерті батька - [PERSON], померлого [INFO]. Позивач у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутністю, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з'явився. Через канцелярію Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська надав заяву, в якій просив розглянути справу за відсутністю представника відповідача, заперечень на позов не надано. Враховуючи вищенаведене у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, справа підлягає розгляду в порядку ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до вимог ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи на підставі доказів, наданих сторонами. В судовому засіданні досліджені всі докази, надані сторонами. Клопотання про витребування і дослідження інших доказів до суду не надходило. Суд постановляє рішення на підставі доказів, наданих сторонами і досліджених під час судового засідання. Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана, довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач не надав заперечень за позовом, тому обставини, на які посилається позивач за текстом позовної заяви суд вважає доведеними. Дослідивши письмові докази та оцінивши усі докази по справі в їх сукупності суд приходить до наступних висновків: У судовому засіданні встановлено, що право власності на житловий будинок [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 05.06.1961 року, виданого виконкомом Карнаухівської селищної ради, згідно рішення виконкому Карнаухівської селищної ради № 58 від 29.05.1961 року, було зареєстроване за [PERSON] (ар.с.15,49). Відповідно до зведеного акту вартості будівель і споруд володільцем домоволодіння [ADDRESS] зазначений [PERSON] (ар.с.11-14). Відповідно до копії свідоцтва про смерть, [PERSON] помер [INFO] (ар.с.7). Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкоємство здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Отже, позивач є спадкоємцем першої черги майна померлого. Інших спадкоємців, які виявили бажання вступити у спадщину після смерті [PERSON] або які мають право на обов'язкову частку у спадщині немає, що підтверджується копією спадкової справи 333/2010 померлого [INFO] [PERSON] (ар.с.35-39). Той факт, що спірний житловий будинок належав саме померлому [PERSON] підтверджується довідкою ОКП «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» від 27.07.2017 року № 1127/1 з якої вбачається, що право власності на житловий будинок [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 05.06.1961 року, виданого виконкомом Карнаухівської селищної ради, згідно рішення виконкому Карнаухівської сільради № 58 від 29.05.1961 року, було зареєстроване за [PERSON] (ар.с.49). Відповідно до довідки виданої головою квартального комітету № 4 смт. Карнаухівка [PERSON], [PERSON] з 05.11.1961 року по [INFO] проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Разом з [PERSON] на день його смерті за вказаною адресою проживав та був зареєстрований [PERSON], [INFO] (ар.с.17). Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області від 06 липня 2010 року (по справі 2-о-61/10) вимоги [PERSON] про встановлення юридичного факту задоволені, встановлено факт, що [PERSON], який помер [INFO] був рідним батьком - [PERSON], [INFO] (ар.с.8) а відповідно до ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Постановою державного нотаріуса Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори про відмову у посвідченні нотаріальної дії від 24.09.2015 року [PERSON] було відмовлено у посвідчені нотаріальної дії - у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] померлого [INFO] у зв'язку із відсутністю у спадкоємця оригінала права власності на спадкове майно (ар.с.9). Позивач фактично прийняв спадщину після смерті батька, оскільки постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно ч. 1, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожний громадянин має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності отримується в порядку, визначеному законом. Таким чином встановлено, що позивач у відповідності до ст. 1268 ЦК України прийняв спадкове майно після смерті батька, однак позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом у зв'язку з відсутністю у спадкоємця оригінала права власності на спадкове майно. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верхового суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. В листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 зазначено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Відповідно до вимог ст.1 Протоколу 1 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод та ч.1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Частиною 2 ст. 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Заперечень проти позову відповідачем не надано, тому доводи позивача нічим не спростовуються і ці обставини слід вважати доведеними. На підставі викладеного,

Outcome: approved