Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

Згідно позовної заяви, усних пояснень позивачки в судовому засіданні, 13.11.1994 року сторони уклали шлюб. У шлюбі, [INFO], народився син [PERSON], який навчається у м. Львові, [INFO] - син [PERSON], а [INFO] - син [PERSON]. Сини [PERSON] та [PERSON] проживають разом з нею. Усі діти знаходяться на її утриманні. В зв'язку з погіршенням подружніх стосунків сім'я фактично розпалася, відповідач став від'їжджати на роботу в іншу місцевість і лише періодично надає допомогу на утримання дітей. Враховуючи відсутність між нею та відповідачем згоди щодо його участі в матеріальному утриманні дітей, те, що вона самостійно не спроможна належним чином їх утримувати, просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання сина [PERSON], [INFO], сина [PERSON] - [INFO] та сина [PERSON] - [INFO] в розмірі 1/2 частки всіх доходів відповідача, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно починаючи з дня звернення до суду. Просить не відкладати розгляд справи за клопотанням відповідача, оскільки добровільне врегулювання питання про стягнення аліментів між ними неможливе. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Згідно письмового клопотання від 10.02.2014 року просив відкласти розгляд справи з митою мирного двохстороннього врегулювання питання подальшого утримання неповнолітніх дітей, аналогічне клопотання надійшло і 27.02.2014 року, однак, з пояснень позивачки, відповідач мір для вирішення питання по утриманню дітей не приймав. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до свідоцтв про народження [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON] є їх батьком. Встановлено, що позивачка та відповідач на даний час проживають окремо, неповнолітні діти [PERSON] та [PERSON] проживають з матір'ю [PERSON], а син [PERSON] навчається у м. Львові. Батько дітей періодично надає матеріальну допомогу на їх утримання, таке [PERSON] не оспорив, як доказ матеріального становища надіслав до суду засобами факсимільного зв'язку довідку про доходи за січень 2014 року. Згідно зазначеної довідки про доходи, відповідач за січень 2014 року отримав заробітну плату в розмірі 392,64 грн., однак суд не приймає до уваги зазначений документ, як належний та допустимий доказ матеріального становища відповідача, оскільки оригінал довідки до суду направлено не було. Крім того, у суду виникає сумів і щодо розміру зазначеної в довідці заробітної плати за місяць. Інших доказів, які б свідчили про скрутне матеріальне становище відповідачем суду не надано. Відповідно до роз'яснень, викладених в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України, при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають значення. З урахуванням наведеного, майнового стану сторін, стану здоров'я дітей та платника аліментів, визначений законом розмір аліментів, що можуть утримуватись з платника відповідно до норм СК України, суд вважає, що вимоги позивачки слід задоволити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь держави підлягають 243,60 грн. судового збору.

Outcome: approved