Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-27 00:00:00

І. Виклад позиції позивача. 25 травня 2021 року представник позивача [PERSON] , діючи в інтересах позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди, у якому просив стягнути з відповідача на користь позивача 150\~361, 35 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні; 90\~000, 00 грн. моральної шкоди та понесені судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] наказом МКП «Херсонелектротранс» №187-к від 06.08.2018 звільнений з підприємства МКП «Херсонелектротранс» за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України. При звільненні відповідачем не здійснено остаточного розрахунку із позивачем відповідно до вимог статті 44 КЗпП України. Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 30.09.2020 по справі №766/11539/19 стягнуто з підприємства на користь позивача вихідну допомогу в розмірі 8 361,42 грн. Рішення суду відповідачем фактично виконано 02.04.2021 року шляхом зарахування стягнутих коштів в розмірі 8 361, 42 грн. на картковий рахунок позивача. Рішеннями Херсонського міського суду Херсонської області від 24.04.2018 по справі №766/5755/17 та від 15.02.2021 по справі 766/16911/18 розраховано середньогодинну заробітну плату позивача, яка склала 28,29 грн. З урахуванням норм робочого часу за 2018, 2019, 2020, 2021 роки, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 06.08.2018 року по 02.04.2021 року складає 150 361, 35 грн. З урахуванням того, що Відповідачем порушено права позивача, а саме не виплачено своєчасно вихідної допомоги при звільненні, у позивача виникло право на стягнення грошових коштів з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Крім того, у зв`язку з тривалим порушенням трудових прав позивача, пов`язаних з незаконним звільненням, несвоєчасним розрахунком при звільненні, МКП «Херсонелектротранс» завдало позивачу моральну шкоду, так як позивач був змушений протягом майже трьох років у трьох судових справах доводити протиправність дій та бездіяльності відповідача, вживати заходів на поновлення на роботі та стягувати вихідну допомогу через суд, що є підставою для стягнення з відповідача моральної шкоди, розмір якої позивачем оцінюється у 90\~000, 00 грн. ІІ. Виклад позиції відповідача у відзиві. 05 липня 2021 року директор МКП «Херсонелектротранс» Житченко І. подав відзив на позов, у якому просив відмовити у задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди, оскільки її розмір не відповідає реальним стражданням позивача та не підтверджений доказами. Щодо розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні вказав, що позивачем визначено середньогодинну заробітну плату в розмірі 28, 29 грн., що встановлена судовим рішенням по справі №766/16911/18. Розмір вихідної допомоги, що стягнутий з відповідача встановлений рішенням у справі №766/11539/19. ІІІ. Виклад позиції позивача у відповіді на відзив. 07 липня 2021 року представник позивача за ордером адвокат Біла Т.В. подала відповідь на відзив, у якій просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Вказала, що відповідачем не спростовано вину у затримці виплати вихідної допомоги, який визначено рішенням суду та є безспірним. Оскільки позивач захищав свої трудові права в суді протягом трьох років, відшкодування завданої моральної шкоди у розмірі 90\~000, 00 грн. вважає співмірним із завданим приниженням. ІV. Виклад позиції відповідача у запереченнях на відповідь на відзив. 13 липня 2021 директор МКП «Херсонелектротранс» Житченко І. подав заперечення на відповідь відзив, у якому просив відмовити у задоволенні позову. Вказав на відсутність вини підприємства у затримці розрахунку при звільненні, оскільки через тривалу судову тяганину вважав трудові права позивача не порушеними. У зв`язку з тим, що суд встановив порушення прав позивача та відновив їх судовим рішенням, вимоги про стягнення моральної шкоди є безпідставними. V. Процесуальні дії суду у справі. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 28.05.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 05 липня 2021 року директор МКП «Херсонелектротранс» Житченко І. подав відзив на позов. 07 липня 2021 року представник позивача за ордером адвокат Біла Т.В. подала відповідь на відзив 13 липня 2021 директор МКП «Херсонелектротранс» Житченко І. подав заперечення на відповідь відзив. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Учасники справи наданими їм правом скористалися та подали до суду заяви по суті справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані сторонами докази та повідомлені ними обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. VІ. Фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст правовідносин. Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 24.04.2018 року у справі №766/5755/17 скасовано наказ виконуючого обов`язки директора МКП «Херсонелектротранс» №14 від 18.01.2017 року про оголошення догани [PERSON] . Скасовано наказ виконуючого обов`язки директора МКП «Херсонелектротранс» №78-к від 22.03.2017року про звільнення [PERSON] з посади. Поновлено [PERSON] на посаді слюсаря з ремонту рухомого складу 6 розряду комплексної бригади профремонту МКП «Херсонелектротранс» з 23.03.2017 року. Стягнуто з МКП «Херсонелектротранс» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 23.03.2017 по 24.04.2018 у розмірі 59 810, 32грн., що визначений без вирахування єдиного внеску та інших обов`язкових платежів. Постановою апеляційного суду Херсонської області від 17.07.2018 року рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 24.04.2018 року у справі №766/5755/17 залишено без змін. Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 10.09.2020 року у справі №766/11539/19 стягнуто з МКП «Херсонелектротранс» на користь [PERSON] вихідну допомогу в розмірі 8 361, 42 грн. без вирахування податків, обов`язкових внесків і платежів, що підлягають відрахуванню. Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 15.02.2021 року у справі №766/16911/18 стягнуто з МКП «Херсонелектротранс» на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі з 25.04.2018 року по 18.07.2018 року в сумі 12 410, 64 грн., без врахування податків, обов`язкових внесків і платежів, що підлягають відрахуванню. 22.05.2018 року [PERSON] подав до МКП «Херсонелектротранс» заяву про поновлення на роботі. 31.07.2018 року у зв`язку з повним фактичним виконанням завершено ВП №56482039 з примусового виконання виконавчого листа №766/5755/17 від 21.05.2018 року про поновлення [PERSON] на роботі. Позивачем у позові вказано, що наказом МКП «Херсонелектротранс» №187-к від 06.08.2018 року його звільнено на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Вказане стороною відповідача не заперечується, а отже є таким, що додатковому доказуванню не підлягає. 02.04.2021 року МКП «Херсонелектротранс» виплатило [PERSON] вихідну допомогу в розмірі 8 361, 42 грн. VІІ. Оцінка Суду. Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). При вирішенні цивільного спору суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. За статтею 4 КЗпП України законодавство про працю складається з цього Кодексу та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. За вимогами статей 115, 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу настає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Тягар доказування відсутності вини у вчиненні такого порушення покладається на роботодавця. Такого висновку дійшов КЦС у складі ВС у постанові від 27 січня 2020 року у справі №682/3060/16-ц, провадження № 61-23170сво18. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема, захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Однак, встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 року у справі №761/9584/15-ц дійшла висновку, що суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України. Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: -розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором. -період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; -ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника. -інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. У даній справі позивач право на отримання вихідної допомоги доводив у судовому порядку. При цьому, сума вихідної допомоги (8\~361, 42 грн.), яка нарахована, однак не виплачена позивачу, є майже у 20 разів меншою ніж визначена позивачем сума середнього заробітку за час затримки її виплати при звільненні (150\~361, 35 грн.). З огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у розмірі, що дорівнює невиплаченій позивачу при звільненні сумі, тобто 8\~361, 42 грн. Враховуючи досліджені судом докази та обставини справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягають частковому задоволенню у розмірі 8\~361,42 грн.. Щодо стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне. Згідно з статтею 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. За змістом п.п. 3, 9, 13 Постанови пленуму ВСУ №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Прецедентною практикою Європейського суду з прав людини і на законодавчому рівні в України, у тому числі частиною другою статті 1166 ЦК України, згідно з якою особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини, закріплено дію презумпції моральної шкоди. Тобто, моральна шкода вважається завданою позивачу, якщо відповідачем не доведено належними доказами відсутність його вини у завданні такої шкоди. Обґрунтовуючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 90\~000, 00 грн. позивач зазначив, що в результаті протиправних дій та бездіяльності відповідача, він змушений був протягом трьох років захищати свої права в суді та чекати поки відповідач у примусовому порядку поновить його порушене право. Оцінивши доводи позивача про завдання моральної шкоди та враховуючи усі докази по справі суд приходить до висновку, що неправомірними діями МКП «Херсонелектротранс» завдано позивачу моральної шкоди. Про вказане свідчить рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 30.09.2020 року у справі №766/11539/19 якими встановлено порушення трудових прав позивача на виплату вихідної допомоги. При цьому стороною відповідача в порядку, визначеному ст. ст. 12, 81 ЦПК України відповідачем не доведено належними доказами відсутність його вини у завданні моральної шкоди. Суд критично сприймає доводи відповідача про відсутність вини у спричиненні позивачу моральної шкоди при порушенні його трудових прав з-підстав того, що позивач у судовому порядку відновлював свої трудові права, а відтак відповідач не знав про порушення трудових прав позивача, оскільки ще рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 24.04.2018 року у справі №766/5755/17 було встановлено такий факт. Разом з тим, питання про виплату вихідної допомоги при звільненні позивачу довелося знову вирішувати у судовому порядку і доказів на підтвердження правомірності своїх дій відповідач суду не надав. Вирішуючи питання про розмір завданої моральної шкоди, суд виходить із характеру вчинених дій і їх наслідків для [PERSON] , тривалість його страждань і переживань, беззаперечної зміни укладу його життя, оцінивши усі чинники завданої моральної шкоди, виходячи із морально-правових імперативів справедливості, розумності й добросовісності, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 10 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. З огляду на зазначене, позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Встановивши обставини справи та здійснивши аналіз правових норм які регулюють правовідносини, що виникли між сторонами суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. VІІI. Заходи забезпечення позову (заяви). Заходи забезпечення позову (заяви) судом не застосовувалися. IХ. Розподіл судових витрат між сторонами. Частиною першою ст.133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, які в даному випадку складають 7,64 % (18\~361, 42/ 240\~361, 35 * 100%). Зокрема, згідно квитанції №ПН19097 від 21 травня 2021 року позивачем сплачено 2\~403, 70 грн. судового збору, з урахуванням пропорційності до задоволених позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 183,64 грн. (2 403, 70 * 7, 64/100%) в рахунок відшкодування судового збору. Вирішуючи питання про стягнення з МКП «Херсонелектротранс» на користь позивача судових витрат на правову допомогу у розмірі 19 540, 00 грн. суд виходить з наступного. Пунктом першим частини третьої статті 133 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. При цьому даною статтею передбачено цілі розподілу, визначення розміру та розмір судових витрат, зокрема: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України, встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. В підтвердження обґрунтованості несення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 19\~540, 00 грн., позивачем до матеріалів справи долучено: договір №06-пд/2021 про надання правничої допомоги, укладений 09.04.2021 року між адвокатом Білою Т.В. та Дяченко В.А. з Додатком №1 та Додатковою угодою №1 від 12.05.2021 року; ордер серії ХС №122230 про надання правової допомоги [PERSON] адвокатом Білою Т.В.; копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльність серії ХС №000016, виданого 30.01.2015 року головою Ради адвокатів Херсонської області Білій Т.В.; звіт №1 про надані послуги за договором №06-пд/2021 від 09.04.2021 року на загальну суму 19 540, 00 грн. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або\~має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Отже, однією із особливостей процедури відшкодування витрат на професійну правову допомогу є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено. Такий висновок\~відповідає позиціям\~КАС у\~складі ВС\~у постанові\~від 26.06.2019\~року у\~справі №813/481/18,\~КАС у\~складі ВС\~у постанові\~від 21.01.2021\~року у\~справі № 280/2635/20, та відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України підлягає застосуванню до спірних правовідносин. Враховуючи приписи ч. 8 ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги домовленість між позивачем та адвокатом Білою Т.В. у п. 3 Додаткової угоди №1 до Договору №06-пд/2021 про надання правничої допомоги від 09.04.2021 року, що гонорар успіху у розмірі 10\~000, 00 грн. адвокату сплачується після стягнення за відповідним рішенням суду, яке набрало законної сили, або в прядку примусового виконання судового рішення. Також, у звіті №1 про надані послуги за договором №06-пд/2021 від 09.04.2021 року, позивач та адвокат Білою Т.В. погодили, що вартість наданих послуг адвоката у розмірі 9\~540, 00 грн. (без врахування гонорару успіху) клієнт перераховує на банківські реквізити адвоката протягом 10-ти днів з моменту набрання законної сили рішення суду. Рішення у справі, що розглядається, у розумінні ст. 273 ЦПК України не набрало законної сили, а тому обумовлений позивачем та адвокатом строк оплати послуг на правову допомогу не настав. Суд вважає понесені позивачем витрати на правову допомогу дійсними, необхідними, розумними, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. З урахуванням задоволеної частини позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 1\~492, 85 грн. (19\~540, 00 * 7,64/100%) в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: partial