Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-29 00:00:00

Звернувшись до суду з позовом 29.12.2016 року та уточнивши позовні вимоги заявою від 14.07.2017 року, позивач [PERSON] указав, що його і відповідача батьки [PERSON] і [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 1943 року. 07.09.1954 року його батько [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державною нотаріальною конторою, придбав домоволодіння готовністю 87 %, що знаходилося по [ADDRESS]. На той час домоволодіння складалося з житлового будинку А-1, сараю Б-1, № 1 - вбиральні, № 2 - паркану. Житловий будинок складався із трьох приміщень площею 34 кв.м. Рішенням виконкому Амур-Нижньодніпровської ради від 24.02.1958 року домоволодінню була присвоєна нова адреса: [ADDRESS]. Під час придбання незавершене будівництво, спірне домоволодіння, готовністю 71 %, належало продавцю [PERSON] згідно договору про право забудови, посвідченого Четвертою державною нотаріальною конторою міста Дніпропетровська 15.06.1951 року, реєстр № 5822. На підставі договору купівлі-продажу від 07.09.1954 року його, позивача, батько був зобов'язаний виконати всі умови договору на забудову цього домоволодіння. Під час життя батьки прибудували до житлового будинку житлову прибудову А'-1, а також сарай Б з ганками б, б', погріб Б, душ Д, вбиральню С. При будівництві житлова площа будинку була збільшена та складала не 27,8 кв.м., як встановлено договором на право забудови, а 47,5 кв.м. В органах БТІ право власності на домоволодіння зареєстроване не було. [INFO] року його батько [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина на 1/2 частину домоволодіння. Відповідно до вимог статей 416, 418, 420 ЦК УРСР 1922 року спадщину фактично прийняли: його мати, його брат, відповідач у справі, та він. На момент смерті батька всі вони проживали разом з ним, крім того, вони з [PERSON] були неповнолітніми. Спадкова справа після смерті батька не відкривалася. Після реєстрації його, позивача, шлюбу з дозволу матері він прибудував житлову прибудову до будинку. Будівництво відбулося до 1992 року. На момент завершення будівництва не існувало жодного нормативного акту, котрий би передбачав процедуру введення завершеного будівництва приватного житлового будинку в експлуатацію. Вперше Постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення» було встановлено порядок прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва. У відповідності до цієї постанови місцевими органами влади були розроблені та затверджені, за погодженням з Держбудом, Положення про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів недержавної власності державними технічними комісіями. Тобто, до 05.08.1992 року не передбачалася процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. [INFO] року померла його і відповідача мати [PERSON] Остання залишила заповіт, яким все своє майно заповіла відповідачу [PERSON] Він, [PERSON], є непрацездатною особою, тому має право на обов'язкову частку у спадщині. Спадщину прийняв шляхом подачі заяви до нотаріальної контори. Але постановою нотаріуса від 03.11.2016 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку з відсутністю реєстрації права власності на нерухоме майно. Приймаючи до уваги, що будівництво житлового будинку велося його батьком [PERSON], матір'ю [PERSON] та ним на законних підставах і побудоване до 1992 року включно, посилаючись на вимоги статті 1218 ЦК України, просив визнати за ним в порядку спадкування за законом права та обов'язки забудовника на домоволодіння [ADDRESS] що складається: з житлового будинку А-1, житлової прибудови А'-1, житлової прибудови А2-1, сіней а-1, сіней а'-1, веранди а2-1 загальною площею 110,4 кв.м., житловою площею 71,8 кв.м.; ганків а, а', а2; сараю Б, погрібу під Б, ганків б, б', сараю В; погрібу під В, гаражу Г, сараю Ж, погрібу під Ж, убиральні З, душу І, навісу Н, споруд після смерті батька [PERSON] та після смерті матері [PERSON]. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, указуючи, що згідно договору купівлі-продажу від 07.09.1954 року його батько [PERSON] придбав домоволодіння за адресою: [ADDRESS] готовністю 87%, що складалося з: житлового будинку А-1, сараю Б-1, вбиральні № 1, забору № 2. В подальшому домоволодінню була присвоєна нова адреса: [ADDRESS]. З 1959 року його батько хворів на тяжку хворобу і тому ніякого будівництва не велося, в той час, як [PERSON] намагається довести інше. Відповідач указує, що він неодноразово проводив ремонтні роботи у квартирі № 1, а саме: комори під літ. 2-2, веранди 1-1, крильця, ганку з трьома сходинками за свої власні кошти та будівельні матеріали; у 2012 році він в цілому зробив капітальний ремонт квартири № 1 за свої особисті кошти. Також відповідач указує, що відповідно до діючих на той час норм законодавства про шлюб та сім'ю, його матері, [PERSON] належала 1/2 частина цього будинку. Після смерті батька [PERSON] іншу 1/2 частину цього будинку успадкували він, [PERSON], та їх мати, [PERSON] Квартира № 2 спірного домоволодіння при його купівлі планом під забудову взагалі не передбачалася. [PERSON] побудував її самовільно без відповідного дозволу. [INFO] року їх мати [PERSON] померла, залишивши на його ім'я заповіт. Спадщину він фактично прийняв, проте [PERSON] намагається заволодіти всім будинком. Тому відповідач просив у задоволенні позову [PERSON] відмовити, а його зустрічний позов задовольнити, визнати за ним права та обов'язки забудовника в порядку спадкування за законом і за заповітом з правом введення домоволодіння в експлуатацію, отримання правовстановлюючого документа та реєстрації права власності на домоволодіння, що складається із житлових і нежитлових приміщень А-1 квартира [ADDRESS] після смерті батька [PERSON] і смерті матері [PERSON] Представник третьої особи Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори в судове засідання не з*явився. На адресу суду направлена заява про розгляд справи за їх відсутності ( а.с.74). Представник третьої особи Територіальної громади в особі Дніпровської міської ради Сокол І.В. просила суд вирішити спір відповідно до вимог діючого законодавства. Суд, з*ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позовні вимоги і [PERSON], і зустрічний позов [PERSON] підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 07.09.1954 року [PERSON], батько сторін, придбав у гр. [PERSON] незавершене будівництвом домоволодіння [ADDRESS] готовністю 87 відсотків, що складалося з житлового будинку літ.А-1, сараю, забору, вбиральні, розташованого на земельній ділянці площею 400 кв.м. За цим договором [PERSON] зобов*заний виконати всі умови договору на будову від 07.06.1951 року ( а.с. 5,6). Згідно із договором на право забудови будинку і безстрокового користування земельною ділянкою , укладеного між Райжитуправлінням виконкому Амур- Нижньодніпровської районної ради депутаті і трудящих від 07.06.1951 року, гр. [PERSON] була надана у безстрокове користування земельна ділянка для будівництва одноповерхового житлового будинку площею 28,71 кв.м. з двох кімнат і сараю. Відповідно до довідки технічного паспорта, виготовленого КП « Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради житловий будинок літ. А-1 площею 45,2 кв.м. за адресою : м. Дніпро, [ADDRESS], був побудований у 1950 році. Всі інші прибудови і господарські споруди були побудовані за період з 1959 року по 1980 рік ( а.с. 9,10). Судом встановлено, що [INFO] року помер батько сторін [PERSON] ( а.с.13). [PERSON], 1947 року народження і [PERSON], 1944 року народження, на той час були неповнолітніми ( а.с.12,89). [INFO] року померла мати сторін, [PERSON]. Остання залишила заповіт на ім*я [PERSON]. Після смерті [PERSON] із заявою до нотаріуса за оформленням спадкових справ за заповітом звернувся [PERSON] [PERSON] звернувся із заявою про оформлення спадкових справ на обов*язкову частку після смерті [PERSON], т. я. на момент смерті останньої він досяг пенсійного віку (а.с. 75-89). За змістом статті 125 Кодексу законів про сім'ю, опіку, шлюб і актах громадянського стану Української РСР в редакції 1926 року , що був чинний на момент виникнення спірних правовідносин, майно, придбане подружжям працею в період зареєстрованого шлюбу, вважається належним подружжю на засадах спільної власності. Розмір приналежної кожному із подружжя частки в разі спору визначається судом. Статтею 182 Цивільного кодексу УРСР 1922 року визначено, що жилі будинки, які належать громадянам на праві особистої власності можуть бути об'єктом договору запродажу і купівлі-продажу. Статтею 418 цього Кодексу визначено, що спадкоємцями за законом є діти (в тому числі усиновлені), дружина та непрацездатні батьки померлого, а також інші непрацездатні, які перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. За змістом частини 1 статті 420 Цивільного кодексу УРСР 1922 року при одержуванні спадщини за законом спадкове майно ділиться на рівні частки між особами, закликаними до одержання спадщини в порядку черговості, зазначеної в першій та третій частині статті 418. Згідно з частиною 1 статті 429 цього Кодексу, якщо спадкоємець, присутній в місці відкриття спадщини, на протязі трьох місяців з дня її відкриття не заявить належному нотаріальному органу про відмову від спадщини, він вважається таким, що прийняв її. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] за оформленням спадкових прав його дружина [PERSON] не зверталась; діти померлого [PERSON], сторони у справі, на той час були неповнолітніми і також в установленому законом порядку спадкові права не оформили. Проте, як випливає із діючих на той час норм цивільного законодавства, [PERSON] і неповнолітні на той час [PERSON] і [PERSON] вважаються такими, що прийняли спадщину після смерті [PERSON] у рівних частках. При цьому [PERSON] згідно норм діючого на той час Кодексу законів про сім'ю, опіку, шлюб і актах громадянського стану Української РСР в редакції 1926 року, вважається співвласницею майна, придбаного подружжям працею за час зареєстрованого шлюбу, тобто ? його частини. Наведене дає суду підстави вважати, що після смерті [PERSON] [PERSON] успадкувала 1/6 частку спадщини і стала власницею 4/6 її частки в цілому; [PERSON] і [PERSON] після смерті свого батька успадкували по 1/6 частки спадщини. Після смерті [PERSON], яка залишила заповіт на ім*я [PERSON], останній відповідно до вимог статей 1233, 1235 ЦК України має право на 3/6 частки спадщини за заповітом; [PERSON], який на момент смерті [PERSON] був непрацездатним у зв*язку із досягненням пенсійного віку, має права відповідно до статті 1241 ЦК України на обов*язкову частку після смерті матері, котра становить 1/6 частину спадщини. В цілому [PERSON] і [PERSON] після смерті батьків мають право на 4/6 частини і 2/6 частини спадщини відповідно. Разом з тим, з правовстановлюючого документу на ім*я [PERSON], котрим є договір купівлі-продажу від 07.09.1954 року , випливає, що [PERSON], придбав незавершене будівництвом домоволодіння готовністю 87 відсотків, що складалося з житлового будинку літ.А-1, сараю, забору, вбиральні, розташованого на земельній ділянці площею 400 кв.м. З пояснень сторін в судовому засіданні встановлено, що з моменту придбання будинку до смерті [PERSON] нічого не будував, оскільки тяжко хворів. [PERSON] також за час свого життя нічого не будувала на виділеній Райжитуправлінням виконкому Амур- Нижньодніпровської районної ради депутаті і трудящих 07.06.1951 року земельній ділянці. Будівництво інших будівель і споруд здійснювалося [PERSON] та [PERSON] Положенням статті 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов*язків ( спадщини) від фізичної особи, яка померла ( спадкодавця), до інших осіб ( спадкоємців). Згідно зі статтею 1218 цього Кодексу до складу спадщини входять усі права та обов*язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі статтею 3 Закону України від 12.07. 2001 року «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» майновими правами визнаються будь- які права, пов*язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності ( права володіння, розпорядження,користування) , а також інші специфічні права ( права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та право вимоги. Як роз*яснено у пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 « Про судову практику у справах про спадкування», якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов*язки як забудовника входять до складу спадщини. Зазначене дає суду підстави вважати, що до складу спадщини після смерті [PERSON] та [PERSON] входять права та обов*язки забудовника на незавершене будівництвом домоволодіння [ADDRESS], що складалося з житлового будинку літ.А-1 площею 45,2 кв.м. (відповідно до довідки технічного паспорту), сараю, забору, вбиральні. Тому [PERSON] і [PERSON] мають право на успадкування всіх майнових прав спадкодавців, в тому числі права забудовника, у пропорційних частках відповідно до закону і заповіту. Таким чином, суд вважає можливим визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] та після смерті матері [PERSON] права та обов*язки забудовника домоволодіння за адресою: [ADDRESS] житловою площею 45,2 кв. м. з господарськими спорудами та прибудовами у розмірі 2/6 частки цього домоволодіння , а за [PERSON] слід визнати в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] і за заповітом після смерті матері [PERSON] права та обов*язки забудовника домоволодіння за адресою: [ADDRESS] житловою площею 45,2 кв. м. з господарськими спорудами та прибудовами у розмірі 4/6 частки цього домоволодіння. Що стосується вимог [PERSON] і [PERSON] про визнання прав та обов*язів забудовника в порядку спадкування окремо на житлові прибудови, господарські споруди ( гараж, сарай, погріб, ганок та ін.), суд вважає, що дані вимоги не можуть бути задоволені, оскільки всі ці речі є такими, що призначені для обслуговування головно головної речі. Відповідно до вимог статі 186 цього Кодексу річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов*язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом. Тому окремого визнання прав та обов*язків забудовника на приналежну до головної річ не потребується. Суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] в частині визнання за ним права введення домоволодіння в експлуатацію, отримання правовстановлюючого документа, реєстрації права власності задоволенню не підлягають, оскільки само по собі визнання прав та обов*язків забудовника надає особі право для введення домоволодіння в експлуатацію і отримання ним правовстановлюючого документу на домоволодіння. Що стосується вимоги про реєстрацію прав власності, то дана вимога є передчасною, оскільки [PERSON] ніхто не відмовляв у реєстрації прав власника. Змістом вимог статті 4 ЦПК України визначено, що захисту підлягає порушене, невизнане або оспорювань право особи, її свободи чи інтереси. За таких підстав суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог сторін.

Outcome: partial