Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-24 00:00:00

З серпня 2010 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому вимагав визнати дії відповідача з приводу відмови виплатити йому в повному об'ємі грошову допомогу на оздоровлення згідно ст. 48 Закону України № 796-ХІІ від 28 лютого 1991 року «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - [PERSON] № 796-ХІІ) неправомірними і зобовязати його зробити перерахунок і виплату даної допомоги в повному обємі за 2007-2009 роки. Свої вимоги в позові мотивував наступним чином. [PERSON] № 796-ХІІ він є особою, постраждалою внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС, має статус першої категорії та другу групу інвалідності. Відповідно до ст. 48 зазначеного закону він має право на щорічну допомогу на оздоровлення в розмірі пяти мінімальних заробітних плат. Однак в період з 2007 по 2009 рік відповідач йому щорічно виплачував тільки по 120 грн. На його офіційне звернення до відповідача з проханням виплатити допомогу в повному обємі в розмірі пяти мінімальних заробітних плат щорічно отримав відмову з посиланням на те, що виплати допомоги йому були проведені згідно із законодавством в межах бюджетного фінансування. В той же час, зміни до ст. 48 [PERSON] № 796-ХІІ, якими були зменшені розміри виплати допомоги, що були внесені Законами України про бюджет на 2007 та 2008 роки, були визнані неконституційними рішеннями Конституційного суду України від 9 липня 2007 року та 22 травня 2008 року. Тому вважає, що відповідач повинен зробити перерахунок та виплатити йому щорічну допомогу на оздоровлення в розмірі пяти мінімальних заробітних плат за 2007, 2008 та 2009 роки. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача заперечувала проти позову та просила повністю відмовити в його задоволенні через наступне. Законом № 796-ХІІ в статті 48 передбачена щорічна допомога на оздоровлення для осіб, які постраждали внаслідок катастрофи на Чорнобильській АЕС в розмірі пяти мінімальних заробітних плат. Також ст. 62 цього ж закону передбачено, що порядок застосування цього закону визначається Кабінетом Міністрів України (далі - КМУ). Так, порядок було встановлено Постановою КМУ від 26 липня 1996 року № 836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Постановою КМУ № 562 від 12 липня 2005 року «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Окрім цього, Законами України «Про державний бюджет України на 2007 рік» та «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів» призупинялися норми Закону № 796-ХІІ в частині виплати допомог в розмірах до мінімальної заробітної плати. Рішеннями Конституційного суду України № 6-рп/2007 від 9 липня 2007 року та № 10-рп від 22 травня 2008 року хоча й були визнані неконституційними вказані зміни, однак це не надало можливості виплачувати допомогу на оздоровлення щорічно в розмірі пяти мінімальних заробітних плат. До того ж Постановою КМУ № 562 передбачено розмір цієї допомоги в сумі 120 грн. І саме в розрахунку з цієї величини здійснювалося бюджетне фінансування відповідача. Тому, вказуючи, що відповідач діяв відповідно до законодавства і в межах бюджетного фінансування, просила відмовити в задоволенні позову повністю. Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 28 лютого 1991 року Верховною Радою України був прийнятий [PERSON] України № 796-ХІІ, який встановлює правовий статус осіб, які постраждали від Чорнобільської катастрофи, визначав основи їх соціального захисту та гарантує їх соціальну захищеність шляхом надання пільг і державної соціальної підтримки. Позивач має статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується копією його посвідчення серії А № 088318 та вкладки до нього № 045476, а також пенсійного посвідчення № [NUMBER]. Відповідно до ст. 48 Закону № 796-ХІІ він має право на щорічну допомогу на оздоровлення у розмірі пяти мінімальних заробітних плат, розмір якої визначається на момент виплати. На протязі 2007-2009 років відповідачем була здійснена виплата позивачу подібної допомоги відповідно до Постанови КМУ № 562 в розмірі 120 грн. щорічно, а саме: 21 листопада 2007 року, 25 квітня 2008 року і 22 січня 2009 року. Тобто, незважаючи на постійне збільшення мінімальної заробітної плати розмір допомоги, передбаченої ст. 48 Закону № 796-ХІІ, яка виплачувалася позивачу, залишався незмінним у 2007- 2009 роках. Зі змісту Закону № 796-ХІІ вбачається, що Кабінету Міністрів України не надано повноважень щодо зменшення розмірів допомоги, встановлених цим Законом або ж на встановлення її розміру, відмінному від розміру, зазначеному в ст. 48 цього закону. Статтею 71 прийнятого Верховною Радою України 19 грудня 2006 р. Закону України № 489-V «Про Державний бюджет України на 2007 рік» дія ст. 48 Закону № 796-ХІІ, в частині виплати компенсацій та допомог, була зупинена. Рішенням Конституційного Суду України № 6-рп/2007 від 9 липня 2007 р. у справі № 1- 29/2007 про соціальні гарантії громадян були визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення ст. 71 Закону України 19 грудня 2006 р. № 489 - V «Про Державний бюджет України на 2007 рік». Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Тому відповідач повинен був здійснити виплату позивачу щорічну допомогу на оздоровлення в розмірі пяти мінімальних заробітних плат на день виплати, що не було зроблено. Тому вимоги позивача за 2007 рік є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Окрім цього, підпунктом 11 пункту 28 розділу II «Прикінцеві положення» Закону України від 28 грудня 2007 р. № 107-УІ «Про Державний бюджет України на 2008 рік» текст ст. 48 [PERSON] № 796-ХІІ був викладений в такій редакції: «Одноразова компенсація учасникам ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сімям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких повязана з Чорнобильською катастрофою, щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України». 22 травня 2008 року рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 нова редакція ст. 48 Закону № 796-ХІІ визнана такою, що не відповідає конституції (є неконституційною). Однак в 2008 році щорічна допомога на оздоровлення була виплачена позивачу 25 квітня того року, тобто за час дії змін до ст. 48 [PERSON]\' № 796-ХІІ і до прийняття рішення Конституційним судом 22 травня 2008 року, тому відповідач, виплативши спірну допомогу в 2008 році в сумі 120 грн. діяв правомірно. З того часу, змін до Закону № 796-ХІІ, якими б звужувалися права та гарантії осіб, які підпадають під його дію, не вносилися, тому в 2009 році відповідач повинен був здійснити виплату позивачу щорічну допомогу на оздоровлення в розмірі пяти мінімальних заробітних плат. Однак виплата була здійснена тільки 22 січня 2010 року і в сумі 120 грн., тому вимоги позивача за 2009 рік є також обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Посилання відповідача на ст. 62 Закону № 796-ХІІ, яка передбачає право КМУ на встановлення порядку здійснення виплат, в тому числі й на встановлення його розміру, є безпідставним, оскільки право встановлення розмірів виплат на оздоровлення даною статтею не передбачена. Також є не обгрунтованим посилання на відсутність бюджетних коштів для повної виплати на оздоровлення, оскільки ці обставини не можуть бути підставою для відмови у поновленні порушених прав громадян. З огляду на ці обставини та загальні засади пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами до вимог позивача за 2007 та 2009 роки застосуванню підлягає розмір допомоги, встановлений на підставі Закону № 796-ХІІ, а не розмір допомоги, визначений відповідачем на підставі постанови КМ України № 562. За такого, враховуючи, що пільги, компенсації, гарантії ^ видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права громадян на достатній життєвий рівень і положення ч. З ст. 22 Конституції України, тому звуження їх змісту та обсягу підзаконними нормативними актами є безпідставним. Враховуючи викладене,

Outcome: partial