Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-25 00:00:00

Звертаючись до суду позивач заявляє позовні вимоги до [PERSON], а саме: - усунути перешкоди у користуванні [PERSON] квартирою [ADDRESS], виселивши [PERSON] із зазначеної квартири. В обґрунтування заявленого змісту позовних вимог, позивач вказав, що він є власником квартири [ADDRESS]. Відповідач являється колишнім власником цього житла. В порушення умов договору, після відчуження квартири відповідач продовжує проживати у ній, відмовляється її звільняти, хоча має у власності інше житло. Відповідач відзиву суду не надав. Позивач на позові наполягав, що вказав в заяві наданої суду. Судом в межах завалених позовних вимог, на підставі наданих доказів, встановлені наступні факти та обставини: 21 січня 2017 року відповідач продав, а позивач купив квартиру [ADDRESS]. Договір купівлі-продажу був посвідчений, приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, 21.01.2014 року за реєстровим № 124. Згідно п. 7 вказаного договору відповідач у строк до 01.02.2017 року зобов'язався звільнити квартиру від належних речей домашньої обстановки та вжитку та знятися з реєстраційного обліку. Як вбачається з витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 7861698 від 23.01.2017 року на час розгляду справи відповідачу на праві власності належить інше житло, а саме - кімната [ADDRESS]. Відповідач продовжує проживати у квартирі, що на даний час належить позивачу і відмовляється з неї виселятися, означений факт не спростован відповідачем. Крім того, позивач звертався до суду з позовом про визнання вказаного договору купівлі-продажу нерухомого майна недійним, в чому відповідачу рішенням суду було відмовлено. Дослідивши та оцінивши в сукупності докази матеріалів справи, суд вважає: Відповідно до ч. 1 ст.316ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Пунктом 1 ч. 1 ст. 346 ЦК України передбачено, що право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Водночас, частиною 1 ст. 319 Цивільного кодексу України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом вимог ст..109 ЖК України визначено: Виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом. Виходячи з наведеного, з моменту відчуження квартири [ADDRESS], відповідач втратив права володіння, користування та розпорядження цим майном. За таких обставин вимога позивача, як власника квартири, про усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном та виселення відповідача підлягає задоволенню.

Outcome: approved