Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-27 00:00:00

Згідно позовної заяви [PERSON] національного університету внутрішніх справ від 15 травня 2014 року, письмових пояснень від 02 липня 2014 року, 21 липня 2014 року, 22 серпня 2014 року наказом [PERSON] національного університету внутрішніх справ від 05.08.2009 року № 323 о/с відповідача [PERSON] зараховано до складу курсантів ХНУВС. 30.08.2009 між [PERSON] національним університетом внутрішніх справ, ГУ МВС України в Хмельницькій області та відповідачем укладений договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України. Наказом ХНУВС від 15.06.2013 року № 136 о/с після закінчення університету лейтенанта міліції [PERSON] відраховано зі складу курсантів навчального закладу та відкомандировано для подальшого проходження служби до УМВС України в Хмельницькій області. Наказом УМВС України в Хмельницькій області від 20.01.2014 року № 8 о/с [PERSON] звільнено з органів Міністерства внутрішніх справ України на підставі п. 64 «Ж» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України (за власним бажанням). Відповідно до п. 2.3.6 договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України [PERSON] зобов'язаний у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченні навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з його утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком. Відповідно до розрахунку фактичних витрат, пов'язаних з утриманням [PERSON] в університеті, проведеного згідно з вимогами постанови Кабінету Міністрів України від 01.03.2007 року № 313 «Про затвердження Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ» та підписаного відповідачем, їх сума складає 43971 грн. 51 коп. Оскільки відповідач звільнився зі служби, не відпрацювавши трирічного терміну, позивач просить стягнути означену суму в примусовому порядку. Позовні вимоги третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору [PERSON] про визнання договору недійсним не визнає і зазначає, що протягом навчання відповідача [PERSON] в університеті в період з 05.08.2009 року по 15.06.2013 року його батьки, в тому числі [PERSON] не оспорювали дійсність укладеного договору та не заявляли претензій університету, таким чином схвалили укладений договір. [PERSON] знала, що її син протягом 2009-2013 років був курсантом ХНУВС, отримував безкоштовні освітні послуги, перебував на харчовому, речовому та грошовому забезпеченні, проживав в гуртожитку, а її твердження, що про договір дізналася в червні поточного року є безпідставними. В позові [PERSON] просить відмовити. Представник позивача [PERSON] національного університету внутрішніх справ в судове засідання не зявився, згідно письмової заяви справу просить розглядати у відсутності представника, позов підтримує. Згідно позовної заяви третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору [PERSON], її усних пояснень в судовому засіданні в червні 2014 року їй стало відомо, що 30.08.2009 року між ХНУВС, ГУ МВС України в Хмельницькій області та її сином [PERSON] укладено договір № 5128-09 «Про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України». На час укладення договору син був неповнолітній, не мав повної цивільної дієздатності, був юридично неграмотний, тому не міг оцінити наслідків укладання договору, а її підпис в договорі відсутній, тому з посиланням на вимоги ст.ст. 221, 222 ЦК України просить визнати вищеназваний договір недійсним, в позові до сина про стягнення витрат, повязаних з навчанням в сумі 43971 грн. 51 коп. відмовити. Крім того зазначила, що знала про навчання сина в [PERSON] національному університеті внутрішніх справ на протязі 2009-2013 років, про його державне забезпечення, претензій до університету на протязі всього періоду навчання сина не заявляла. Відповідач [PERSON] позов [PERSON] національного університету внутрішніх справ не визнав, позов [PERSON] визнав і зазначив, що дійсно позивачем 05.08.2009 року він був зарахований до складу курсантів. 30.08.2009 між позивачем, ГУ МВС України в Хмельницькій області та ним укладений договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України. Договір він підписав, не читаючи, зі змістом ознайомився, коли отримав копію позову. Після закінчення навчального закладу був відкомандирований для подальшого проходження служби до УМВС України в Хмельницькій області, проте 20.01.2014 року звільнився зі служби за власним бажанням. Зараз розуміє, що повинен був відслужити 3 роки після закінчення навчання, що стало і підставою порушення позову щодо нього, проте позов не визнає, оскільки договір підписав, будучи неповнолітнім, був юридично неграмотний. Позов матері просить задоволити. Також зазначив, що проживав та харчувався в університеті тільки перший рік навчання, останніх три роки проживав за територією навчального закладу, за проживання та харчування сплачував самостійно, тому фактичні витрати університетом на продовольче забезпечення та оплату житлово-комунальних послуг і вартості спожитих носіїв понесені тільки в період з 30.08.2009 року по 30.08.2010 року. Формений одяг отримав один раз на першому курсі, в подальшому придбавав за власні кошти. Дослідивши та оцінивши докази по справі суд вважає, що позов [PERSON] національного університету внутрішніх справ підлягає задоволенню, а в позові третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору [PERSON] відмовити. Відповідно до змісту ч. 7 ст. 18 Закону України «Про міліцію» особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу Міністерства внутрішніх справ України за власним бажанням відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку. Відповідно до ч.2 ст. 56 Закону України «Про вищу освіту» випускник вищого навчального закладу, який навчався за державним замовленням і якому присвоєно кваліфікацію фахівця з вищою освітою певного освітньо-кваліфікаційного рівня, працевлаштовується на підставі направлення на роботу відповідно до угоди, укладеної між замовником, керівником вищого навчального закладу та випускником. Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку відшкодування особами витрат, повязаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 березня 2007 р. № 313 у разі звільнення осіб начальницького складу органів внутрішніх справ із служби протягом трьох років після закінчення навчального закладу за власним бажанням відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, повязаних з: грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної і канікулярної відпустки та у зворотному напрямку, за направленням до місця служби після закінчення навчального закладу; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Відповідно до пунктів 1.1., 9.1 Положення про вищі навчальні заклади МВС, затвердженого наказом МВС України від 14.02.2008 року №62: вищі навчальні заклади Міністерства внутрішніх справ України є державними навчальними закладами, які підпорядковані МВС, засновані і діють згідно із законодавством України, реалізовують відповідно до наданої ліцензії (ліцензій) освітньо-професійні програми підготовки фахівців за певними освітньо-кваліфікаційними рівнями, забезпечують навчання, виховання та професійну підготовку осіб з урахуванням нормативних вимог у галузі вищої освіти з метою задоволення освітніх потреб особи, суспільства і держави, а також здійснюють наукову і науково-технічну діяльність»; фінансування ВНЗ здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, призначених для фінансування МВС, та інших джерел фінансування, не заборонених чинним законодавством. Відповідно до змісту ст. 222, 221 ЦК України: правочин, який неповнолітня особа вчинила за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків може бути згодом схвалений ними у порядку, встановленому статтею 221 цього Кодексу; правочин, який вчинено малолітньою особою за межами її цивільної дієздатності, може бути згодом схвалений її батьками або одним з них, з ким вона проживає, або опікуном. Правочин вважається схваленим, якщо ці особи, дізнавшись про його вчинення, протягом одного місяця не заявили претензії другій стороні. Так, обґрунтованість позовних вимог [PERSON] національного університету внутрішніх справ підтверджується: наказом [PERSON] національного університету внутрішніх справ від 05.08.2009 року №323 о/с, відповідно до якого прийнято на службу в органи внутрішніх справ і зараховано курсантом 1 курсу до навчально-наукового інституту психології, менеджменту, соціальних та інформаційних технологій [PERSON] національного університету внутрішніх справ за спеціальністю «правознавство» з 15 серпня 2009 року [PERSON], присвоївши спеціальне звання «рядовий міліції» (а.с.5); договором від 30.08.2009 року, укладеним між [PERSON] національним університетом внутрішніх справ (Виконавець), ГУ МВС України в Хмельницькій області (Замовник), [PERSON] (Особа) про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України, предметом якого є підготовка за державним замовленням на денній формі навчання фахівця освітньо-кваліфікаційного рівня бакалавр за напрямом (спеціальністю) правознавство. При цьому згідно п.п.2.3.5, 2.3.6. [PERSON] зобовязується: після закінчення навчання прибути до місця призначення в термін, визначений у направленні на роботу, приступити до виконання службових обов'язків за посадою, на яку призначена Замовником, і відпрацювати не менше трьох років; у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченні навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими пунктом 3 цього договору, відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з утриманням навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком. Згідно пунктів 3.1, 3.2 договору підставами відшкодування фактичних витрат на підготовку є: дострокове розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України у зв'язку з небажанням особи продовжувати навчання або порушенням нею дисципліни; відмова від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання. Пунктами 4.1, 4.2, 4.3, 4.4 передбачений порядок відшкодування [PERSON] фактичних витрат на підготовку, а саме: відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов'язаних з: -\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~грошовим, продовольчим та речовим забезпеченням: -\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~перевезенням до місця проведення щорічної основної і канікулярної відпустки та у зворотньому напрямку, за направленням до місця служби після закінчення навчального закладу; -\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв; у разі дострокового розірвання договору здійснюється розрахунок фактичних витрат відповідними видами забезпечення згідно з нормами утримання на день, який зазначено в наказі про відрахування з навчального закладу та звільнення з органів внутрішніх справ; сума відшкодованих витрат зараховується до державного бюджету і використовується в порядку, визначеному чинним законодавством; у разі відмови Особи добровільно відшкодувати витрати стягнення їх суми здійснюється в судовому порядку (а.с.3-4); наказом від 15.06.2013 року ХНУВС №136 о/с, відповідно до якого відраховано зі складу курсантів та відкомандировано випускника 4-го курсу факультету психології, менеджменту, соціальних та інформаційних технологій ХНУВС, з 15 червня 2013 року до УМВС України в Хмельницькій області за спеціальністю «правознавство» лейтенанта міліції [PERSON] (М-221637), сума витрат, повязаних з його утриманням складає 43971 гривню 51 коп. (а.с.6); наказом по особовому складу УМВС України в Хмельницькій області від 20.01.2014 року №8о/с, відповідно до якого лейтенанта міліції [PERSON], дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Нетішинського міського відділу УМВС звільнено з органів МВС в запас Збройних Сил, на підставі п. 64 «Ж» (за власним бажанням) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, з 21 січня 2014 року. Вислуга на день звільнення в календарному обчисленні становить 04 роки 05 місяців 06 днів. Підстава: рапорт [PERSON] від 30 грудня 2013 року (а.с.7); довідкою-розрахунком витрат, повязаних з утриманням курсанта [PERSON] у [PERSON] національному університеті внутрішніх справ, відповідно до якої загальна сума визначених до відшкодування витрат, повязаних з утриманням курсанта [PERSON] з 15.08.2009 року по 15.06.2013 року становить 43971, 51 грн. При цьому грошове забезпечення становить 11920,56 грн., продовольче забезпечення до 20 травня 2013 року 17537,35 грн., речове забезпечення 3032,64 грн., оплата житлово-комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв 11480,96 грн. (а.с.8) Суд приймає до уваги розрахунки фактичних витрат, пов'язаних з утриманням курсанта [PERSON]С за час навчання в ХНУВС (речове та грошове забезпечення, харчування, комунальні послуги) (а.с.8,73-80), оскільки вони проведені у відповідності до Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 313 від 01.03.2007 року, при цьому відповідач не спростував належними та допустимими доказами та не довів, що розрахунок витрат на навчання, складений позивачем є неправильним. Покази свідка [PERSON] про те, на протязі 3 років він проживав з відповідачем поза межами гуртожитку університету, тому фактичні витрати університетом на продовольче забезпечення та оплату житлово-комунальних послуг і вартості спожитих носіїв понесені тільки в період з 30.08.2009 року по 30.08.2010 року суд не приймає, оскільки вони суперечать вищеназваним розрахункам, з якими відповідач погодився, в судовому порядку не оскаржував. Крім того сума витрат на утримання кожного курсанта, в тому числі [PERSON] зазначена в кожному наказі про переведення курсантів на наступний курс (а.с.81-89), тобто про суму фактичних витрат на навчання [PERSON] знав після закінчення кожного курсу навчання в університеті. Таким чином [PERSON] після закінчення навчання у [PERSON] національному університеті внутрішніх справ звільнився з органів внутрішніх справ за власним бажанням протягом перших 3 років, в добровільному порядку не бажає відшкодувати фактичні витрати на його утримання за період його навчання у навчальному закладі, а відтак є беззаперечні підстави для стягнення з нього цих витрат у примусовому порядку на підставі наведених вище законодавчих актів. Щодо позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору [PERSON], то відсутні правові підстави визнавати його недійсним, оскільки її неповнолітній на той час син уклав договір про навчання, підписав його, відповідно був обізнаний про права та обовязки сторін договору, в тому числі про свої права та обовязки, договір укладений на його користь, з метою навчання, що передбачено Законом України «Про вищу освіту», не суперечив нормам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, мати позивача на момент укладення договору та в подальшому не могла не знати, що її син протягом 2009-2013 року був курсантом ХНУВС, отримував безкоштовні освітні послуги, перебував на харчовому, речовому та грошовому забезпеченні, проживав в гуртожитку і твердження про те, що про вказаний договір стало відомо в червні цього року є безпідставними. На підставі викладеного та

Outcome: approved