Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-19 00:00:00

І. виклад позиції позивача. АТ «Альфа-Банк» (позивач) звернувся до Іллічівського міського суду Одеської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа - Служба у справах дітей ЧМР Одеської області про зняття з реєстраційного обліку, визнання такими, що втратили право користування майном та звільнення приміщення від особистих речей. В обґрунтування позову, позивач зазначив, що згідно рішення № 5/2019 АТ «Уксоцбанк» від 15.10.2019 року шляхом приєднання до АТ «АЛЬФА-БАНК» та визначено, що правонаступником його прав та обов`язків та всього майна став АТ «АЛЬФА-БАНК». АТ «АЛЬФА-БАНК» став від 15.1.02019 року власником іпотечного майна - трикімнатної квартири, за адресою: [ADDRESS] . За зазначеною адресою зареєстровано осіб - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] при зверненні з вимогою про виселення, відповідачі не відреагували, продовжують користуватись та відмовляються добровільно виселятися,що створює перешкоди в користуванні та розпорядження нерухомим майном, тому позивач змушений звернутись до суду та просить суд: Визнати громадян: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , такими, що втратили право користування - трикімнатною квартирою, загальною площею 64,7 кв.м, житловою площею 37,4 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Зняти з реєстраційного обліку громадян: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Зобов`язати відповідачів: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звільнити трикімнатну квартиру, загальною площею 64,7 кв.м, житловою площею 37,4 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , від особистих речей. Стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» судовий збір в розмірі 4 204,00 гривні (чотири тисячі двісті чотири гривні 00 копійок). Відповідачі відзив на позовну заяву не надали, сповіщались належним чином (а.с. 36,47-51). Третя особа, надала до суду висновок, зазначила про недоцільність зняття з реєстрації, та визнання такою, що втратила право користування майном малолітньої [PERSON] (а.с. 67-69). ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Представник позивача [PERSON] надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав, просив задовольнити позовні вимоги в повному об`ємі (а.с. 57-60). Третя особа надала до суду висновок, зазначила про недоцільність зняття з реєстрації, та визнання такою, що втратила право користування майном малолітньої [PERSON] (а.с. 67-69). ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 23.03.2020 року відкрито провадження та призначено до розгляду в спрощеному порядку (а.с.34). Судом на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст правовідносин. Суд встановив, що за іпотечним договором від 02.11.2006 року між АТ «Уксоцбанк» та [PERSON] в зобов`язання по кредитному договору № 661/Ф03.14/105 від 02.11.2006 року передала в іпотеку трикімнатну квартиру,загальною площею 64,7 кв.м., житловою площею 37,4 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 5-6). Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 29.05.2019 р. № 168449317, було зареєстровано право власності за АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого згідно рішення № 5/2019 від 15.10.2019 р. є АТ «Альфа-Банк», а саме на трикімнатну квартиру,загальною площею 64,7 кв.м., житловою площею 37,4 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, законним власником вказаної квартири є АТ «Альфа-Банк» (а.с. 8). За відомостями № 8-1318 від 07.05.2020 року відділу реєстрації обліку осіб виконавчого комітету Чорноморської міської ради за адресою: Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Парусна,буд. 1, кв. 153 зареєстровані: 1. [PERSON] , [INFO] ; 2. [PERSON] , [INFO] ; 3. [PERSON] , [INFO] ; 4. [PERSON] , [INFO] ; 5. [PERSON] , [INFO] . (а.с. 70) Службою у справах дітей виконавчого комітету Чорноморської міської ради, з метою з`ясування усіх обставин по справі не одноразово було направлено запрошення на співбесіду гр. [PERSON] , та іншим на адресу, яка вказана в матеріалах справи, але вони до служби так і не з`явились та документів не надали. (а.с.18-20). Відповідно до вимог № 1603 від 24.02.2020 року Позивачем на адресу Відповідачів було направлено письмову вимогу про виконання зобов`язання та про виселення мешканців (а.с.9-14). Однак вимоги Позивача не виконано. V. Оцінка Суду. Згідно з положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Суд нагадує про усталену практику ВС у спірному питанні, відповідно до якої вирішення питання про виселення особи з житла у зв`язку із зверненням стягнення на предмет іпотеки має відбуватись із дотриманням гарантій, передбачених положеннями статті 109 Житлового кодексу Української РСР. Тривалий час проживання особи в житлі, не залежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні ст.8 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», а тому наступне її виселення з відповідного житла є невиправданим втручанням в приватну сферу особи, порушення прав та повагу до житла. Відповідні положення містяться у постанові КЦС ВС 25 серпня 2020 року справа № 592/345/17 Відповідно до ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Відповідно до ст. З Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Відповідно до частини 4 ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десята років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Враховуючи положення Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», Сімейного Кодексу України та Закону України «Про охорону дитинства», можна зробити висновок, що чинне законодавство України вимагає здійснення контролю за збереженням житлових та майнових прав дітей, забороняє зменшення житлової площі або погіршення умов проживання дітей. Кожній дитині гарантується захист гідності та найкраще забезпечення її інтересів. Відповідно до преамбули Закону України «Про охорону дитинства» охорона дитинства в Україні визначається як загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні, встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини. Тому визнання особи такою, що в тратила право користування майном та зняття з реєстраційного обліку суперечить правам та інтересам дитини, звужує обсяг існуючих майнових прав дитини, порушує охоронювані законом інтереси дитини, зменшує або обмежує права та інтереси дитини щодо житлового приміщення, порушує гарантії збереження права дитини на житло. Під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців при зверненні стягнення на жиле приміщення застосовуються як положення статті 40 Закону України «Про іпотеку», так і норма статті 109 ЖК УРСР(постанови Верховного Суду України від 22 червня 2016 року у справі № 6-197цс16, від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-1484цс15). КЦС зазначив, що за змістом статті 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК УРСР особам, яких виселяють із жилого приміщення, що є предметом іпотеки, у зв`язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло, якщо іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Суд касаційної інстанції зауважив, що при зверненні стягнення на предмет іпотеки шляхом переходу права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя позивач була обізнаною про наявність обтяжень спірної квартири, яка належала на праві власності іпотекодавцю, зокрема про наявність відповідних речових прав осіб, які зареєстровані і проживають у житловому приміщенні, тобто мала можливість виявити ризики, пов`язані з набуттям права власності на спірну нерухомість у зв`язку із невиконанням боргових зобов`язань, забезпечених іпотекою. Згідно ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд дійшов висновку, що, враховуючи вимоги як міжнародних договорів, так і національного законодавства, поведінку учасників правовідносин, позицію, висловлену Великою Палатою Верховного Суду, дотримуючись балансу прав та інтересів сторін спірних правовідносин, у задоволенні позовних вимог із урахуванням гарантій, передбачених частиною другою статті 109 ЖК Української РСР, за відсутності відомостей про інше постійне жиле приміщення, яке підлягає наданню відповідачам у зв`язку із виселенням, слід відмовити (постанова від 06.05.2020 у справі № 640/15833/16-ц). КЦС зазначив, що за змістом статті 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК УРСР особам, яких виселяють із жилого приміщення, що є предметом іпотеки, у зв`язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло, якщо іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Суд касаційної інстанції зауважив, що при зверненні стягнення на предмет іпотеки шляхом переходу права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя позивач була обізнаною про наявність обтяжень спірної квартири, яка належала на праві власності іпотекодавцю, зокрема про наявність відповідних речових прав осіб, які зареєстровані і проживають у житловому приміщенні, тобто мала можливість виявити ризики, пов`язані з набуттям права власності на спірну нерухомість у зв`язку із невиконанням боргових зобов`язань, забезпечених іпотекою. Суд дійшов висновку, що, враховуючи вимоги як міжнародних договорів, так і національного законодавства, поведінку учасників правовідносин, позицію, висловлену Великою Палатою Верховного Суду, дотримуючись балансу прав та інтересів сторін спірних правовідносин, у задоволенні позовних вимог із урахуванням гарантій, передбачених частиною другою статті 109 ЖК Української РСР, за відсутності відомостей про інше постійне жиле приміщення, яке підлягає наданню відповідачам у зв`язку із виселенням, слід відмовити (постанова від 06.05.2020 у справі № 640/15833/16-ц). З цих підстав,

Outcome: dismissed