Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-21 00:00:00

Івано-Франківська міська рада звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про знесення тимчасової торгової споруди та повернення самовільно зайнятої земельної ділянки під вказаним об'єктом Івано-Франківській міській раді, стягнення судового збору. Представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги з підстав викладених в позові, просив позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, зазначивши що торгова споруда була встановлена з дозволу відповідних органів, а земельна ділянка перебувала в оренді. В подальшому судове засідання було відкладено за клопотанням представника 08.05.2015р., а 20.05.2015р. в судове засідання представник не з'явився, отримавши належним чином повідомлення (а.с.90). Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 08.06.2012 року складено протокол про адміністративне правопорушення (а.с.9) за самовільно встановлений кіоск та постанову адміністративної комісії по справі адмінправопорушення від 27.06.2012 року (а.с.5) за порушення правил благоустрою та встановлення без дозволу МАФ (павільйон «[INFO]») по [ADDRESS]. Рішенням виконкому Івано-Франківської міської ради від 27.06.2012 року №419 було зобов'язано демонтувати самовільно встановлену тимчасову торгову споруду (павільйон «[INFO]») по [ADDRESS] ПП [PERSON] (а.с.4), рішення не скасоване та є чинним. Актом комісії від 02.07.2014р. зазначено, що споруда (павільйон «[INFO]») по [ADDRESS] зачинена, рішення МВК не виконане, є необхідність подавати позов до суду (а.с.6-7). Заперечуючи позовні вимоги, представник відповідача зазначив, що дана споруда згідно договору купівлі-продажу від 05.11.2007р. є власністю [PERSON] (а.с.54), дозвіл на встановлення був виданий в 2005 році попередньому власнику споруди (а.с.56), продовжено дозвіл на розташування павільйону на один рік при умові реконструкції рішенням від 23.01.2008р. №28 (а.с.57), однак не надав суду дозвіл на продовження такого дозволу на час виникнення спірних правовідносин в суді. Також зазначив представник, що земельна ділянка під павільйоном є в оренді, але судом встановлено, що оренда земельної ділянки дійсно була оформлена у встановленому порядку, про те, договір оренди закінчився 13.10.2013р. (а.с.55, 62-64, 68), пролонгація договору відсутня, що не спростовано відповідачем. На момент подання позову до суду, документи відповідачем на землю та розміщення споруди не виготовлено, інших доказів щодо спростування цього факту, до суду не надано. Як вбачається з вимог ст.31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 р. до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать надання відповідно до законодавства дозволу на спорудження об'єктів містобудування незалежно від форм власності, а також державного контролю дотримання законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні і забудові відповідних територій, зупинення у випадках, передбачених законом, будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації і проектів окремих об'єктів. Окрім діючої норми Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», про що зазначалось вище, виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради прийнято рішення, яким зобов'язано відповідача демонтувати самовільно встановлений гараж. Положенням про порядок розміщення та функціонування тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого рішенням Івано-Франківської міської ради від 14.07.2011 року №308-11 (а.с.91-97) передбачено, що для надання дозволу, продовження щодо розміщення споруди, необхідно подати ряд документів та отримати рішення виконкому міської ради. Згідно ст.152 Земельного кодексу України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Як слідує зі ст..212 Земельного кодексу України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будівель та споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. За вимогами ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. А тому позивач вправі подавати такі вимоги до відповідача. Відповідно до вимог ст.10 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами та іншими учасниками процесу доказів. Згідно ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З врахуванням вищезазначеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 391 ЦК України, ст..152, 212 ЗК України та

Outcome: approved