Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-28 00:00:00

З позовної заяви [PERSON], по якій судом відкрито цивільне провадження (а.с.а.с.15-16) вбачається, що 17 та 20 жовтня 2017 року він дав у позику громадянину [PERSON] грошові кошти в загальній сумі 45000 грн. На підтвердження отримання грошових коштів у вищевказаній сумі відповідачем були надані письмові розписки від 17.10.2017 року на суму 30000 грн. та від 20.10.2017 року на суму 15000 грн. з визначенням строку повернення грошових коштів до 17.04.2018 року. Однак, у вищевказаний строк відповідач [PERSON] грошових коштів позивачу не повернув, на його неодноразові прохання про повернення коштів [PERSON] не відреагував, тобто продовжує не виконувати свої грошові зобов'язання за договорами позики. Посилаючись на вищевикладені обставини, положення ст.ст.207,525,526,1047,1049 ЦК України, позивач [PERSON] звернувся до суду з цивільним позовом до [PERSON], в якому просив стягнути на його користь з відповідача у справі заборгованість в сумі 45000 грн. та судові витрати по сплаті судового збору, а справу розглянути за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.а.с.15-16). Після надходження належно оформленої позовної заяви суд виконав положення ч.6 ст.187 ЦПК України та витребував з Гоголівської селищної ради Великобагачанського району Полтавської області відомості про зареєстроване місце проживання відповідача у справі [PERSON] (а.с.20). Згідно листа Гоголівської селищної ради Великобагачанського району Полтавської області №02-20/349 від 18.06.2018 року, що надійшов до суду 20.06.2018 року, відповідач [PERSON], [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.20). Ухвалою суду від 20.06.2018 року було відкрите спрощене позовне провадження за вищевказаним позовом і розгляд справи призначений на 17.07.2018 року (а.с.21); також відповідачу було направлено копію позовної заяви та копії доданих до неї документів за місцем реєстрації відповідача у справі [PERSON] (а.с.23). Судове засідання з 17.07.2018 року було відкладено на 16.08.2018 року, відповідачу за місцем його реєстрації було направлено судову повістку на 16.08.2018 року та повторно копію позовної заяви з додатками (а.с.а.с.31,33,34). Як вбачається з поштової кореспонденції, відповідач [PERSON] за місцем своєї реєстрації не проживає, в судове засідання 16.08.2018 року не з'явився, однак, в силу положень ст.128 ЦПК України та положень ч.11 ст.128 ЦПК України він вважається таким, що належним чином сповіщений про день і час розгляду справи (а.с.а.с.33,34,35 - оголошення на веб-сайті судової влади було опубліковано належним чином). В судове засідання 29.08.2018 року відповідач [PERSON] повторно не з'явився, як вбачається з відмітки вузла поштового зв'язку, за місцем своєї реєстрації даний відповідач не проживає (а.с.а.с.41-42), однак, в силу положень ст.128 ЦПК України він вважається таким, що належним чином сповіщений про день і час розгляду справи. Відповідач відзиву на позов не подавав. Крім того, в судове засідання 29.08.2018 року відповідач також викликався в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України шляхом поміщення оголошення про його виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с.а.с.40,43). Позивач у справі [PERSON] засобами електронного зв'язку направив до суду письмове клопотання про підтримання заявленого позову та про розгляд справи у його відсутність (а.с.44). У зв'язку з викладеним, суд вирішив за можливе розглянути справу в судовому засіданні 29.08.2018 року у відсутність учасників справи на підставі наявних у справі доказів, з урахуванням норм ст.247 ЦПК України та Рішення Конституційного Суду України №16-рп/2011 від 08.12.2011 року (справа про фіксування судового процесу технічними засобами). Суд, вивчивши матеріали справи і давши їм належну оцінку приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України). Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У розумінні цивільно-процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача, стосовно якої він просить ухвалити рішення, у матеріальному розумінні - це певна річ (об'єкт), щодо якої виник спір. Судом встановлено, що позивач у справі [PERSON] народився [INFO], він зареєстрований у встановленому порядку на проживання в [ADDRESS] (а.с.а.с.6-7). Відповідач у справі [PERSON] народився 21.10.1993 року, згідно паспортних даних, він зареєстрований у встановленому порядку на проживання в [ADDRESS] (а.с.а.с.8-10). Зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача у справі [PERSON] також підтверджується належно оформленим листом Гоголівської селищної ради Великобагачанського району Полтавської області №02-20/349 від 18.06.2018 року (а.с.20). Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи (ст.76 ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України). Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин 5,6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що відповідач у справі [PERSON] 17 жовтня 2017 року написав позивачу у справі [PERSON] розписку про те, що він отримав у позику від [PERSON] кошти в сумі 30000 грн., які зобов'язався повернути в строк до 17 квітня 2018 року. Згідно змісту цієї розписки, [PERSON] зобов'язався повернути вищевказану грошову суму в повному обсязі в термін до 17.04.2018 року. Дана розписка датована 17.10.2017 року і підписана [PERSON] (а.с.4). При цьому, у даній розписці вказані всі паспортні дані [PERSON], а також паспортні дані [PERSON] Будь-які відмітки про повну або часткову сплату боргу на даній розписці відсутні (а.с.4). Дана розписка подана як письмовий доказ позивачем у справі [PERSON] Також вбачається, що відповідач у справі [PERSON] 20 жовтня 2017 року написав позивачу у справі [PERSON] розписку про те, що він отримав у позику від [PERSON] кошти в сумі 15000 грн., які зобов'язався повернути в строк до 17 квітня 2018 року. Згідно змісту цієї розписки, [PERSON] зобов'язався повернути вищевказану грошову суму в повному обсязі в термін до 17.04.2018 року. Дана розписка датована 20.10.2017 року і підписана [PERSON] (а.с.5). Вбачається, що у даній розписці також вказані всі паспортні дані як [PERSON], так і паспортні дані [PERSON] Будь-які відмітки про повну або часткову сплату боргу на даній розписці відсутні (а.с.5). Дана розписка подана як письмовий доказ позивачем у справі [PERSON] Отже, загальна сума грошових коштів, які були отримані [PERSON] у [PERSON] згідно розписок від 17.10.2017 року та від 20.10.2017 року становить 45000 грн. Загальні вимоги, дотримання яких є необхідним для чинності правочину, викладені в статті 203 ЦК України. Згідно з правилом ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом (нікчемний правочин) або якщо він не визнаний судом недійсним (оспорювані правочини). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, установлених законом, то згідно з ч.3 ст.215 ЦК такий правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний правочин), а не таким, що є неукладеним. Зобов'язанням є правовідношення, у яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої особи (кредитора) певну дію, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст.509 ЦК України). Відповідно до положень ст.ст.525,526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускаються. Порушенням зобов'язання є його невиконання чи виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) - ст.610 ЦК України. Так, згідно ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ч.2 ст.1046 ЦК). У відповідності до ч.2 ст.1047 ЦК України «на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позивальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми…». Тобто, дана норма матеріального права допускає пред'явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. За нормою ч.1 ст.1049 ЦК України позивальник зобов'язаний повернути позикодавцеві грошові кошти в тій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Проаналізувавши зміст поданих на підтвердження заявлених позовних вимог [PERSON] розписок [PERSON] від 17.10.2017 року та від 20.10.2017 року, виходячи з вищезазначених норм матеріального права суд вважає, що між сторонами 17.10.2017 року та 20.10.2017 року було укладено договори позики, які укладено у письмовій формі відповідно до вимог ч.1 ст.1047 ЦК України. Проте, у передбачений договорами позики строк - до 17 квітня 2018 року та до теперішнього часу позичальник [PERSON] не виконав свої зобов'язання, суму позики у розмірі 30000 грн. та 15000 грн. (загалом 45000 грн.) [PERSON] не повернув, будь-які докази про повне чи часткове повернення вищевказаних грошових коштів в матеріалах справи відсутні,будь-які відмітки про повну або часткову сплату (повернення) боргу на розписках від 17.10.2017 року та від 20.10.2017 року відсутні, тому, виходячи з сукупності вищевикладених та встановлених обставин, з огляду на положення ст.ст.76,77,80-81 ЦПК України вбачаються підстави для задоволення заявлених позовних вимог[PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договорами позики в межах заявлених позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. З квитанції про сплату судового збору від 18.05.2018 року №001040046941.1 ПАТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що позивачем [PERSON] при зверненні до суду з даним цивільним позовом було сплачено судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп. (а.с.1). Враховуючи вищевикладене, положення ч.1 ст.131, ч.1 ст.141 ЦПК України та те, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] підлягають задоволенню, судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача [PERSON] в сумі 704 грн.80 коп. на користь позивача [PERSON] На підставі викладеного та

Outcome: approved