Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-24 00:00:00

Звертаючись до суду, в обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 01 липня 2017 року між ним, [PERSON] з однієї сторони та відповідачами [PERSON] та [PERSON] з іншої сторони, був укладений договір позики, відповідно до умов якого позивач передав відповідачам грошову позику в розмірі 37200,00 доларів США. Дата повернення позики встановлена до 31 грудня 2017 року. Грошові кошти були передані відповідачам 01 липня 2017 року, що підтверджується власноруч написаною [PERSON] розпискою та підписаною також [PERSON] .. Також 24 липня 2017 року між ним, [PERSON] з однієї сторони та відповідачами [PERSON] та [PERSON] з іншої сторони, був укладений договір позики, відповідно до умов якого позивач передав відповідачам грошову позику в розмірі 18800,00 доларів США. Дата повернення позики встановлена до 24 серпня 2017 року. Грошові кошти були передані відповідачам 24 липня 2017 року, що підтверджується власноруч написаною [PERSON] розпискою та підписаною також [PERSON] .. В зв`язку з тим, що в установлений строк позика повернута не була, позивач неодноразово звертався до відповідачів з вимогами про повернення коштів, спочатку боржники обіцяли сплатити борг, але згодом перестали відповідати на телефонні дзвінки та уникали зустрічі, таким чином грошові виплати по розписці не здійснюють. Таким чином відповідачі безпідставно користується грошовими коштами позивача з 01.01.2018 року та з 25.08.2017 року відповідно. Зазначений борг він хоче стягнути в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 01.01.2018 року за позикою від 01.07.2017 року. На день виникнення зобов`язання - 01.01.2018 року офіційний курс НБУ складав 27,89 грн. за 1 долар США (офіційний курс НБУ встановлений станом на 04.01.2018 року після святкових днів), таким чином сума боргу в гривневому еквіваленті складає 1037508,00 грн. (37200 х 27,89), та в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 25.08.2017 року за позикою від 24.07.2017 року. На день виникнення зобов`язання - 25.08.2017 року офіційний курс НБУ складав 25,51 грн. за 1 долар США (офіційний курс НБУ встановлений станом на 29.08.2017 року після святкових днів), таким чином сума боргу в гривневому еквіваленті складає 479588,00 грн. (18800 х 25,51). Інфляційні нарахування на суму боргу за договором позики від 24.07.2017 року, за період з 25.08.2017 року до 17.07.2020 року, складають 108285,02 грн. (розрахунок додається); три проценти річних від простроченої суми, за період з 25.08.2017 року до 17.07.2020 року, складають 41704,45 грн., заборгованість за зобов`язаннями 479588,00 грн., всього: 629 577,47 грн. Інфляційні нарахування на суму боргу за договором позики від 01.07.2017 року, за період з 01.01.2018 року до 17.07.2020 року, складають 171456,23 грн.; три проценти річних від простроченої суми, за період з 01.01.2018 року до 17.07.2020 року, складають 79220,13 грн. (розрахунок додається), заборгованість за зобов`язаннями 1037508,00 грн., всього: 1288184,36 грн. На підставі викладеного позивач в позовній заяві просив: стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] , заборгованість за договором позики від 01.07.2017 року та за договором позики від 24.07.2017 року в розмірі 1917761 грн. (один мільйон дев`ятсот сімнадцять тисяч сімсот шістдесят одна) гривня 83 копійки; а також витрати по сплаті судового збору. Представник позивача у судове засідання не з`явився, від нього надійшла заява, в якій він просив розглянути справу без його участі та без участі його довірителя, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надавши заяву, в якій просила розглянути дану справу за її відсутністю. Підтвердила, що дійсно 01.07.2017року вона разом з [PERSON] отримала від [PERSON] суму в розмірі 37200,00 доларів США, а також 24.07.2017 разом з [PERSON] отримала від [PERSON] суму в розмірі 18800,00 доларів США. Вказала, що позовні вимоги позивача [PERSON] визнає у повному обсязі, але хоче зазначити, що отримані кошти в сумі 56000,00 доларів США передала [PERSON] , однак підтвердити даний факт можуть лише свідки. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась. Заяву про слухання справи за її відсутністю не надала. Про причини неявки суд не повідомила. Про час і місце слухання справи повідомлена належним чином - у відповідності до вимог ч. 6, п. 2 ч. 7 ст. 128, ч. 9 ст. 130 ЦПК України, судовими повістками про виклик за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання. Враховуючи вищенаведене у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, справа підлягає розгляду в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ч. 3 ст.13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета позову на власний розсуд. Пунктом 1 ч. 2 ст. 49 та ч. 1 ст. 206 ЦПК України, передбачено, що відповідач має право визнати позов на будь-якій стадії судового процесу. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників Дослідивши наявні у справі письмові докази та оцінивши їх в сукупності суд приходить до наступних висновків. У судовому засіданні встановлено, що правовідносини, які склались між сторонами, врегульовано параграфом 1 глави 71 ЦК України. Зокрема, згідно із ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У судовому засіданні встановлено, що згідно із розпискою від 01.07.2017 року, наданою [PERSON] та [PERSON] , останні отримали від позивача у борг 37200 доларів США. Зазначену суму грошових коштів відповідачі зобов`язалися повернути до 31.12.2017 року. Розписка містить дату її написання та підпис відповідачів [PERSON] та [PERSON] (ар.с.11). Оригінал вказаної розписки позивачем надано суду та залучено до матеріалів справи (ар.с.74). Згідно із розпискою від 24.07.2017 року, наданою [PERSON] та [PERSON] , останні отримали від позивача у борг 18800 доларів США. Зазначену суму грошових коштів відповідачі зобов`язалися повернути до 24.08.2017 року. Розписка містить дату її написання та підпис відповідачів [PERSON] та [PERSON] (ар.с.12). Оригінал вказаної розписки позивачем надано суду та залучено до матеріалів справи (ар.с.73). З урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що вказані розписки в розумінні ст. 1047 ЦК України, мають бути розцінені як документ на підтвердження укладення сторонами договору позики. Відповідно до ст.1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Відповідно до ст. 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо- відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Відповідно до ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. На час звернення до суду борговий документ - розписки (ар.с.11-12,73-74) перебували у кредитора - позивача у справі [PERSON] , що, в свою чергу, за відсутності доказів на підтвердження повернення боргу, свідчить про невиконання відповідачами грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №464/3790/16-ц (провадження №14-465цс18), у постанові Верховного Суду від 16 січня 2020 року у справі №761/45701/16-ц (провадження №61-11280св18). Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з п. 1 ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Таким чином, доводи позивача щодо наявності факту укладення договору позики та отримання грошових коштів за ним відповідачами та не повернення їх у визначений сторонами строк, суд вважає доведеними як такі, що підтверджені письмовими доказами, а також як такі, що не спростовані в ході судового розгляду іншими допустимими доказами у справі. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості, наданій сторонам визначити умови такого договору. Договір позики був укладений між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] з урахуванням волевиявлення відповідачів, оскільки підписи на договорі є доказом того, що сторони погодились з його умовами. Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд звертає увагу на те, що відповідно до позовних вимог позивач просив стягнути з відповідачів грошові кошти у національній валюті, що за курсом НБУ станом на 01.01.2018 року за позикою від 01.07.2017 року, на момент настання строку виконання зобов`язання - 01.01.2018 року офіційний курс НБУ складав 27,89 грн. за 1 долар США (офіційний курс НБУ встановлений станом на 04.01.2018 року після святкових днів), таким чином сума боргу в гривневому еквіваленті складає 1037508,00 грн. (37200 х 27,89). За курсом НБУ станом на 25.08.2017 року за позикою від 24.07.2017 року, на момент настання строку виконання зобов`язання - 25.08.2017 року офіційний курс НБУ складав 25,51 грн. за 1 долар США (офіційний курс НБУ встановлений станом на 29.08.2017 року після святкових днів), таким чином сума боргу в гривневому еквіваленті складає 479588,00 грн. (18800 х 25,51). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року по справі № 340/385/17 (провадження № 14-495цс19), зроблено правовий висновок про те, що позикодавець за договором позики в іноземній валюті має процесуальне право обирати валюту зобов`язання та пред`явити позовну вимогу щодо стягнення заборгованості в гривневому еквіваленті за курсом НБУ. У справі, що розглядається судом, позичальник скористався правом на стягнення боргу у гривні. На момент звернення до суду з позовом, позивач визначив суму заборгованості з розрахунку 27,89грн. за 1 долар США та 25,51грн. за 1 долар США відповідно, що є меншим за офіційний курс валют Національного банку України, який діяв на момент ухвалення у справі судового рішення. Разом з цим на виконання вимог статей 12, 13 ЦПК України (цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог), суд вирішує спір у межах доводів та вимог позовної заяви, оскільки не має права виходити за її межі та самостійно збільшувати позовні вимоги позивача. Враховуючи зазначену правову позицію, за курсом НБУ станом на 01.01.2018 року за позикою від 01.07.2017 року, на день виникнення зобов`язання - 01.01.2018 року офіційний курс НБУ складав 27,89 грн. за 1 долар США (офіційний курс НБУ встановлений станом на 04.01.2018 року після святкових днів), таким чином сума боргу в гривневому еквіваленті складає 1037508,00 грн. (37200 х 27,89). За курсом НБУ станом на 25.08.2017 року за позикою від 24.07.2017 року, на день виникнення зобов`язання - 25.08.2017 року офіційний курс НБУ складав 25,51 грн. за 1 долар США (офіційний курс НБУ встановлений станом на 29.08.2017 року після святкових днів), таким чином сума боргу в гривневому еквіваленті складає 479588,00 грн. (18800 х 25,51). Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Установивши, що свій обов`язок повернути позивачу взяті у борг кошти відповідачі не виконали, суд приходить до висновку, що позивачем обґрунтовано заявлені вимоги про стягнення з відповідачів 3 % річних від простроченої суми. Проте оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, то зазначена норма ЦК України щодо сплати заборгованості з урахуванням установленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, яке визначене договором у національній валюті - гривні, а не в іноземній або в еквіваленті до іноземної валюти, тому індексація у цьому випадку застосуванню не підлягає. У випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в іноземній валюті або в гривнях з визначенням еквівалента в іноземній валюті, втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлюються еквівалентом іноземної валюти. Такий правовий висновок зазначено в правовій позиції, викладеній в постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року по справі № 296/10217/15-ц. Таким чином задоволенню підлягають лише позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідачів три проценти річних від простроченої суми. Що стосується позовних вимог про стягнення заборгованості з урахуванням установленого індексу інфляції, то з врахуванням вищезазначеної правової позиції Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року по справі № 296/10217/15-ц, такі вимоги задоволенню не підлягають. Три проценти річних від простроченої суми, за період з 25.08.2017 року до 17.07.2020 року, складають 41 704,45 грн., заборгованість за зобов`язаннями 479588,00 грн., всього: 521292,45грн. Три проценти річних від простроченої суми, за період з 01.01.2018 року до 17.07.2020 року, складають 79220,13 грн., заборгованість за зобов`язаннями 1037508,00 грн., всього: 1116728,13 грн. За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідачів заборгованість за договорами позики від 01.07.2017 року та від 24.07.2017 року з урахуванням 3% річних в розмірі 1638020,58 грн. заявлено обґрунтовано та у відповідності до вимог чинного законодавства, тому суд вважає, що позовні вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог . Згідно з п. 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

Outcome: partial