Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-18 00:00:00

З позовом до суду звернувся [PERSON] до Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» про зобов`язання КП «Теплопостачання міста Одеси» не нараховувати [PERSON] заборгованість за послуги теплопостачання, яка виникла з вини попередніх власників квартири за адресою: [ADDRESS] , за період часу до 18 липня 2018 року; зобов`язання КП «Теплопостачання міста Одеси» виключити із суми заборгованості [PERSON] за послуги теплопостачання належної йому квартири за адресою: [ADDRESS] , заборгованість попередніх власників, що виникла до 18 липня 2018 року. Звертаючись до суду з позовними вимогами позивач зазначив, що відповідно до договору купівлі продажу від 18 липня 2018 року він став власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Коли позивач став власником квартири за адресою її знаходження він знайшов документ «Досудове попередження №490138», в якому зазначено, що мешканець квартири повинен сплатити борг за теплопостачання у розмірі 41 626,81 грн. З метою з`ясування природи такого боргу він звернувся до КП «Теплопостачання міста Одеси» з проханням переоформити особовий рахунок на нього, як нового власника, а також виключення боргу попередніх власників. На таке прохання він отримав відмову без пояснення причин. 07.08.2018 року позивач письмово звернувся до відповідача із аналогічними вимогами. У листі відповіді №02/02/06-428 від 22.08.2018 року КП «Теплопостачання міста Одеси» повідомило про те, що особистий рахунок був переоформлений на позивача, як нового власника, а також повідомило про відмову у виключенні боргу попередніх власників. До придбання квартири позивач не був власником цієї квартири, а також не являвся споживачем послуг, які надавало КП «Теплопостачання міста Одеси» по теплопостачанню цієї квартири. Позивач не вчиняв правочинів щодо зобов`язання сплати боргу по оплаті послуг за теплопостачання попереднього власника. Діючим законодавством не передбачено обов`язку покупця квартири сплачувати борги попередніх власників квартири за отримані ними раніше житлово-комунальні послуги, якщо це прямо не обумовлено в договорі купівлі-продажу. Сплачувати борги попередніх власників він не має наміру, оскільки ані власником, ані наймачем, ані споживачем послуг за попередні періоди він не був, тому з метою захисту своїх порушених прав з боку відповідача по справі змушений звернутися до суду. У судовому засіданні позивач позов підтримав та просив його задовольнити. Представник відповідача позов не визнала та просила відмовити у задоволенні позову та зазначила, що особовий рахунок є номерним, що дозволяє ідентифікувати його відповідно до конкретного житлового приміщення та являє сукупність даних про житлове приміщення. Особовий рахунок оформлюється на житлове приміщення, а не на особу. Виходячи з цього, відкриття особового рахунку відбувається шляхом переоформлення вже відкритого номерного особового рахунку на іншого квартиронаймача або власника. Відкриття нового особового рахунку відбувається лише в разі новозбудованого житлового приміщення на підставі ордеру або іншого документу, що засвідчує його право на те чи інше житлове приміщення, а також за рішенням суду. Відкриття та закриття особового рахунку житлового приміщення приватної форми власності здійснюється одночасно. Для закриття особового рахунку споживач зобов`язаний розрахуватися за надані йому послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій. В зв`язку з тим, що особовий рахунок відкривається не за особою, а за житловим приміщенням переоформлення відбувається лише за ПІБ власника або квартиронаймача. Таким чином, не має законних підстав для виключення з особового рахунку позивача суми заборгованості попереднього власника, що виникла до купівлі-продажу квартири, а саме до 18.07.2018 року. При переоформленні особового рахунку квартиронаймача або власника відбувається перехід заборгованості на особовому рахунку квартири за послуги попередніх власників. Тому списати, не нараховувати або виключити заборгованість попереднього власника не має жодних правових підстав. Враховуючи вищевикладене, вважає, що вимоги позивача є безпідставними та, за таких обставин, не підлягають задоволенню, а отже у задоволенні позову [PERSON] просила відмовити повністю. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, оцінивши кожний доказ окремо, а також докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Відповідно до вимог ч.1ст.13 ЦПК України суд розглядає справи на підставі доказів,поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В судовому засіданні досліджені всі докази, подані учасниками справи. Суд постановляє рішення на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин,на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири, що продана на аукціоні від 18.07.2018 року посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В. за №716, позивач [PERSON] став власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] .(а.с. 10-13). Судом встановлено та не заперечується учасниками справи, що після купівлі вищевказаної квартири позивач здійснював оплату послуг за теплопостачання за особовим рахунком № [NUMBER]. Статтею 1 Закону України «Про теплопостачання» визначено, що теплова енергія - це товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу. Відносини у сфері житлово-комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та іншими нормативно-правовими актами, що регулюють відносини у цій сфері. Особовий рахунок є номерним, що дозволяє ідентифікувати його відповідно до конкретного житлового приміщення та являє сукупність даних про житлове приміщення. Особовий рахунок оформлюється на житлове приміщення, а не на особу, їх відкриття відбулося за часів СРСР. Після проголошення Незалежної України особові рахунки не змінювались, тобто залишились попередніми, які були відкриті за адресами. Виходячи з цього, відкриття особового рахунку відбувається шляхом переоформлення вже відкритого номерного особового рахунку на іншого квартиронаймача або власника. В зв`язку з тим, що особовий рахунок відкривається не за особою, а за житловим приміщенням переоформлення відбувається лише за прізвищем ім`ям по-батькові власника або квартиронаймача. Таким чином, не має законних підстав для виключення з особового рахунку позивача № [NUMBER] суми заборгованості попереднього власника, що виникла до купівлі-продажу квартири, а саме до 18.07.2018 року. За таких обставин, при укладанні договору купівлі-продажу квартири, позивач повинен був переконатися в тому, що разом з новою квартирою до нього не перейдуть борги за комунальні послуги попереднього власника, зокрема за теплопостачання, тобто отримати документи про відсутність або існування заборгованості по комунальним платежам. При переоформленні особового рахунку квартиронаймача або власника відбувається перехід заборгованості на особовому рахунку квартири за послуги попередніх власників. Тому списати, не нараховувати або виключити заборгованість попереднього власника у КП «Теплопостачання міста Одеси» немає жодних правових підстав. Відповідно до статті 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року (з наступними змінами та доповненнями) бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації. Питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. Підприємство самостійно: визначає облікову політику підприємства; обирає форму бухгалтерського обліку як певну систему регістрів обліку, порядку і способу реєстрації та узагальнення інформації в них з додержанням єдиних засад, встановлених цим Законом, та з урахуванням особливостей своєї діяльності і технології обробки облікових даних; розробляє систему і форми внутрішньогосподарського (управлінського) обліку, звітності і контролю господарських операцій, визначає права працівників на підписання бухгалтерських документів; затверджує правила документообороту і технологію обробки облікової інформації, додаткову систему рахунків і регістрів аналітичного обліку. Відповідно до статті 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Виходячи з положень Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та «Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 10 «Дебіторська заборгованість», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 08 жовтня 1999 року № 237, виключення з активів підприємства (списання) безнадійної дебіторської заборгованості, в тому числі за якою минув строк позовної давності, є господарською діяльністю підприємства. Особовий рахунок, відкритий на ім`я [PERSON] в комунальному підприємстві «Теплопостачання міста Одеси» є документом внутрішньогосподарського обліку господарських операцій відповідача і списання з цього внутрішнього господарського документа будь-яких сум є правом кредитора, тобто відповідача. Крім того, суд наголошує, що зміна власника нерухомого майна не може бути підставою для виключення заборгованості за житлово-комунальні послуги згідно до норм діючого законодавства України. Виключення або стягнення такої заборгованості є правом суб`єкта господарювання при здійсненні ним господарської діяльності, що охоплюється загальними засадами цивільного законодавства щодо свободи підприємницької діяльності. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушень, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до змісту положень статей 11, 15 ЦК України цивільні права і обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України. Особа, право якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права частіше за все визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Так, з урахуванням положень ст.ст. 15,16 ЦК України не є належним способом захисту судом цивільних прав та інтересів особи пред`явлення позову про зобов`язання виключити заборгованість за послуги, так як це не передбачено чинним законодавством як спосіб захисту прав. Крім того, чинним законодавством не визначено механізму його списання, а тому така заборгованість зазначається в довідках про стан заборгованості. Відповідно до листа Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 17 травня 2007 року N 12/1-64 списання боргів за спожиті житлово-комунальні послуги чинним законодавством не передбачено. Зобов`язання відповідача виключити з особового рахунку [NUMBER] на ім`я [PERSON] , заборгованість за послуги теплопостачання, надані до 18.07.2018 року, не нараховувати [PERSON] заборгованість за послуги за теплопостачання, без зазначення конкретних порушень при нарахуванні такої заборгованості та надання доказів на її спростування, не передбачено діючим законодавством в якості способу захисту прав, а саме по собі нарахування відповідачем заборгованості за споживчу теплову енергію не встановлює для позивача будь-яких обов`язків. Суд вважає, що із зазначених позивачем предмета та підстав позову вбачається, що предметом спору стала правомірність нарахованої плати заборгованості за спожите теплопостачання. Оскарження дій відповідача щодо нарахування плати за використане, поставлене тепло, які є різновидом претензії, не передбачено чинним законодавством як спосіб захисту. А все, що зазначив позивач у позовній заяві, може бути запереченням у разі пред`явлення до нього позову про стягнення суми заборгованості. Крім того, на думку суду, зобов`язання відповідача виключити із суми заборгованості [PERSON] певну суму заборгованості, нараховану за послуги теплопостачання належної йому квартири, яка виникла за період до 18 липня 2018 року, без зазначення конкретних порушень при нарахуванні такої заборгованості та надання доказів на її спростування, не передбачено діючим законодавством в якості способу захисту прав, а саме по собі нарахування відповідачем заборгованості за спожиту теплову енергію, не встановлює для позивача будь-яких обов`язків. Позивачем в позові не зазначено, які саме його права, як споживача, порушені відповідачем. Також суд не бере до уваги посилання позивача щодо правової позиції у постанові ВСУ у справі № 757/45133/15-ц оскільки справа стосується інших правовідносин. Отже, суд виходить з того, що фактичні обставини, пов`язані із наявністю або відсутністю заборгованості за послуги теплопостачання підлягають доведенню при пред`явлені відповідачем позову про їх стягнення. Таким чином, сторона звернулася до суду за захистом права з відсутністю його порушення іншою стороною, що свідчить про відсутність будь-яких правових підстав для захисту цивільного права позивача, яке в даному випадку не порушене, а отже у задоволенні позову необхідно відмовити у повному обсязі.

Outcome: dismissed