Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-21 00:00:00

Звернувшись до суду із зазначеним позовом [PERSON] просив про задоволення вимог. В обґрунтування позову посилався на те, що 20 серпня 2012 року між ним та відповідачем було укладено договір № 12-157К добровільного комплексного страхування майна та від нещасних випадків, за яким, як страхувальник застрахував свої життя, здоров'я та працездатність на суму 46200,00 гривнів, а відповідач зобов'язався виконувати умови даного договору. Вигодонабувачем за договором є АТ «Ощадбанк». Відповідно п. 1.1 розділу 1 договору, «Умови страхування», предметом страхування є життя, здоров'я та працездатність застрахованої особи. Відповідно підпункту 1.3.2 договору, життя, здоров'я та працездатність застрахованої особи застраховано на 46200.00 гривнів. Відповідно п. 3.3 розділу З договору, страховими випадками є наступні події, що стались з застрахованою особою і які мали місце під час його дії та підтверджені документами, виданими компетентними органами у встановленому законом порядку (медичними закладами, судом та іншими відповідними установами): - стійка втрата працездатності внаслідок нещасного випадку (І, II группа інвалідності); - смерть внаслідок нещасного випадку. Протягом дії договору позивач стверджує, що не припускався порушень його умов, вчасно вніс страхові платежі в визначених договором розмірах, тощо. Зазначений договір на даний час не розірваний, дія його не припинена, жодна зі сторін з такою вимогою не зверталась одна до одної або в суд. 7 травня 2013 року він отримав електротравму, при цьому вдарився потилицею. 17 травня 2013 року лікарями було прийнято рішення про консервативне лікування черепно-мозкової травми. 24 травня 2013 року він раптово, після роботи, відчув сильний головний біль, з'явилась сплутаність мови, порушення координації рухів та порушення чутливості. Цього ж дня його було доправлено швидкою допомогою до реанімаційного відділення Піщанської районної лікарні, де встановлено діагноз гостре порушення мозкового кровообігу за ішемічним типом. Після встановлення діагнозу його було направлено до нейрохірургічного відділення КЗ ВОПНЛ ім. О.І. Ющенка, де була проведена операція з стентування лівої внутрішньої сонної артерії. Після лікування позивач звернувся по обстеження лікарсько-консультативною комісією. Висновком Вінницького обласного центру медико-соціальної експертизи від 5 серпня 2013 року йому була встановлена II група інвалідності за загальним захворюванням. Через десять днів він отримав, оскільки мав місце передбачений п. 3.3 договору страхування страховий випадок - стійка втрата застрахованою особою працездатності в наслідок нещасного випадку зі встановленням застрахованій особі II групи інвалідності, у відповідності до п. 3.7.2.2 договору страхування, в трьохденний термін позивач звернувся до страховика з відповідною заявою та надав копії необхідних документів, як це передбачено п. 5.1 ч. 2 договору страхування. Відповіддю від 4 вересня 2013 року за № 01-02/83 йому було повідомлено, що в ході страхового розслідування було встановлено, нібито ним було порушено умови договору - п. 3.7.2.2, а саме «Повідомляти страховика про настання події, що має ознаки страхового випадку протягом трьох робочих днів з моменту настання такої події, будь - яким засобом, що дозволяє об'єктивно зафіксувати факт». Виходячи із зазначених обставини, ТДВ «СК «ПСК-Захід» вважає, що даний випадок не може бути визнаний страховим і страховик не має правових підстав для виплати страхового відшкодування. 22 січня 2014 року позивач повторно звернувся до страховика з заявою про перегляд необгрунтованого рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, до якого додав копії медичних документів. Відповіддю від 07.02.3014 року № 02-03/107 його було повідомлено про відмову в виплаті страхового відшкодування. Причиною відмови, як слідувало зі змісту листа, було: несвоєчасне повідомлення страхувальником про настання страхового випадку; подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про факт настання страхового випадку. Позивач вважає відмову у виплаті страхового відшкодування незаконною та безпідставною. Стверджує, що відповідно п. 3.3 розділу З договору, страховим випадком є наступні події, що стались з застрахованою особою і які мали місце під час його дії та підтверджені документами, виданими компетентними органами у встановленому законом порядку (медичними закладами, судом та іншими відповідними установами), зокрема стійка втрата працездатності внаслідок нещасного випадку (І, II група інвалідності). II група інвалідності за загальним захворюванням (страховий випадок) позивачу було встановлено висновком Вінницького обласного центру медико-соціальної експертизи від 5 серпня 2013 року. Єдиним підтвердженням вказаного є довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією, яка видається інваліду не безпосередньо після засідання, а протягом певного строку. Одразу після отримання вказаної довідки він звернувся до страхувальника з заявою про виплату страхового відшкодування, тобто строки повідомлення ним не було пропущено. Іншою підставою відмови було подання [PERSON] свідомо неправдивих відомостей про факт настання страхового випадку, а саме те, що на час нещасного випадку він мав II групу інвалідності. Вказане також є надуманою причиною відмови в виплаті страхового відшкодування, оскільки на час нещасного випадку статусу інваліда він не мав. Відповідно до п. 3.4 договору, нещасним випадком є: «раптова, випадкова, короткочасна, незалежна від волі застрахованої особи подія, що відбулась протягом терміну дії цього договору і в наслідок якої настав розлад здоров»я застрахованої особи або її смерть, а саме -травматичне пошкодження, опіку, відмороження, утоплення, потрапляння чужорідного тіла в дихальні шляхи, ураження електричним струмом або блискавкою, укуси отруйних комах, змій, випадкове гостре отруєння отруйними рослинами, хімічними речовинами (промисловими або побутовими), недоброякісними харчовими продуктами, за винятком харчової токсикоінфекції, сальмонельозу, дизентерії, ліками, захворювання кліщовим енцефалітом (енцефаломієлітом) або поліомієлітом, розриви (поранення) органів або їх вилучення внаслідок невірних медичних маніпуляцій». Тобто страховий випадок стався в наслідок нещасного випадку, зазначеному в договорі, а саме ураження електрострумом. Вважає відмову страховика в виплаті страхового відшкодування протиправною та такою, що порушує умови договору, виходячи з наступного. Для отримання страхової виплати було надано страховику всі необхідні документи, в тому числі копія медико-соціальної експертизи виписку з медичної карти та заключний діагноз, з яких чітко вбачається, що на момент укладення договору страхування № 119.0073522.301 від 26.02.13 року в статусі інваліда він не перебував, а інвалідність була встановлена в наслідок захворювання, пов'язаного з нещасним випадком, тобто має місце страховий випадок, передбачений п. 4.1 частини 1 договору. Посилання страховика на те, що він мав статус інваліда на час укладання договору, безпідставні. Відповідно п. 3.7.3.1 договору, страховик може перевіряти надану страхувальником інформацію, тобто може робити запити про відомості, пов'язані із страховим випадком, до правоохоронних органів, банків, медичних закладів та інших підприємств, установ і організацій, що володіють інформацією про обставини страхового випадку, а також може самостійно з'ясувати причини та обставини настання страхового випадку. Жодних дій страховик не вчинив, хоча часу для цього було достатньо. Ст. 526 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства. Вважає, що відповідачем порушено умови п.п. 1, 4, 6 частини 1 та 3.1.4, 3.6.1 6.4.1, 7 частини 2 договору, а саме страховик зобов'язався вчасно виплатити страхове відшкодування в разі настання страхового випадку в установлений строк. На момент укладення страхового договору № 119.0073522.301 від 26.02.13 року та нещасного випадку, який стався з позивачем 7 травня 2013 року, він не мав статусу інваліда, що підтверджується, крім самого висновку МСЕК, також довідкою № 36 від 21.02.2014 року Піщанської лікарні планового лікування. Відповідно до п. 1.3.2 договору, при настанні страхового випадку в наслідок нещасного випадку зі встановленням застрахованій особі II групи інвалідності, розмір страхової виплати визначається в розмірі 46200,00 гривнів. Відповідно до п. 3.7.4.3 договору, рішення про страхову виплату приймається страховиком протягом 5 робочих днів після одержання усіх належним чином оформлених документів, вказаних у п.п. 3.8.3 договору. Пакет документів був отриманий страховиком 29 січня 2013 року. Відповідно, рішення про виплату, мало бути прийнято не пізніше 05 лютого 2014 року, страхова виплата мала бути здійснена до 13 лютого 2014 року. Відповідно до розд. 7 Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ, що виникають із договорів страхування, які поступили і розглянуті в 2009 році, при розгляді справ щодо стягнення страхового відшкодування виникали труднощі стосовно складу осіб, тобто у визначенні учасника цивільного процесу, якого залучають до участі у справі, зокрема банку, якщо він зазначений у договорі страхування вигодонабувачем. Якщо вигодонабувач (банк) відмовився від права, наданого йому на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, тоді банк буде третьою стороною у справі, якщо ж ні - належним позивачем має бути вигодонабувач (банк). Позивач відмовився від вимог про відшкодування пені і суд приймає дану відмову. Відповідач позовних вимог не визнав і просив про відмову у задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що відповідно до підпункту 3.7.2.2 розділу 3 договору, позивач (застрахована особа) зобов'язаний повідомити відповідача про настання події, що має ознаки страхового випадку протягом 3 робочих днів з моменту настання такої події. Натомість заява [PERSON] датована 15 серпня 2013 року, що є порушенням позивачем умов договору в частині несвоєчасного повідомлення про подію, що має ознаки страхового випадку. Виходячи з зазначеного, відповідач, листом від 04.09.2013 року № 01-02/83, було повідомлено позивача, що даний випадок не може бути визнаний страховим та відповідач не має правових підстав щодо виплати страхового відшкодування. Позивачем не було подано жодного документу, що підтверджує настання страхового випадку, хоча на дату підписання заяви № 1 (15.08.13) та відповідно до цієї ж заяви № 1 позивачу вже було встановлено II группу інвалідності (05.08.2013). 29.01.14 року (тобто майже через 4 місяці) до відповідача надійшла заява позивача від 22.01.14 року щодо перегляду необгрунтованої відмови у виплаті страхового відшкодування. Як вбачається із заяви та виписки із медичної карти стаціонарного хворого [PERSON] встановлено, що позивач поступив у відділення Піщанської ЦРЛ 06.05.2013 року об 21 годині 20 хвилин з діагнозом «Електротравма». Після лікування, загальний стан хворого поліпшився, та на прохання хворого був виписаний з відділення 08.05.2013 року для подальшого обстеження та лікування в умовах нейрохірургічного відділення обласної психоневрологічної лікарні ім. О.І. Ющенко, м. Вінниці. Згідно виписного епікриза КЗ ВОПНЛ ім. О.І. Ющенко, позивач проходив консультації; нейрохірургом з приводу свого лікування 17.05.2013 року, а 24.05.2013 року було прийнято рішення про госпіталізацію для обстеження та визначення тактити подальшого лікування. 10.06.2013 року, позивач був виписаний з нейрохірургічного відділення для спостереження у невролога за місцем проживання, тобто позивач знаходився на амбулаторному лікуванні та фізично мав можливість повідомити відповідача про нещасний випадок. Відповідно до підпункту 3.9.3 договору відповідач має право відмовити позивачу у виплаті страхового відшкодування, зокрема у випадках: подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про факт настання страхового випадку; несвоєчасне повідомлення страхувальником про настання страхового випадку. Таким чином, позивач свідомо порушив строк повідомлення про подію та надав неправдиві відомості щодо факту настання страхового випадку. Отже, позовні вимоги [PERSON] вважає безпідставними. Третя особа в судове засідання не з»явилася, однак подала суду письмові пояснення, якими із позицією відповідача не погодилася. Заслухавши сторін, перевіривши їх доводи доказами та з»ясувавщи фактичні обставини справи суд доходить висновку про обґрунтованість вимог і наявність підстав щодо їх задоволення. Так, судом достеменно встановлено, що нещасний випадок, який є страховим, відбувся фактично із позивачем у справі. Внаслідок відбувшогося страхового випадку, позивач отримав 2 групу інвалідності. Останній виконав свої обов»язки згідно із договором і відмова відповідача у виплаті страхового відшкодування є безпідставною. Зазначене повністю і неспростовно довів позивач, з яким погодилась третя особа - АТ «Ощадбанк». Твердження відповідача про наявність у позивача інвалідності на час укладання страхового договору є надуманими. Не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог і факт можливого порушення строків подання інформації про нещасний випадок застрахованим. За змістом ч. 1 ст. 991 ЦК та ч. 1 ст. 26 Закону № 85/96-ВР страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі одержання страхувальником повного відшкодування збитків за договором майнового страхування від особи, яка їх завдала. Слід враховувати, що відповідно до ч. 2 ст. 991 ЦК договором страхування можуть бути передбачені також інші підстави для відмови здійснити страхову виплату, якщо це не суперечить закону. У ст. 979 ЦК, ст. 16 Закону № 85/96-ВР роз'яснено, що за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання страхового випадку виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Зокрема, несвоєчасне повідомлення страховика про настання страхового випадку саме по собі не може бути підставою для відмови від страхового відшкодування, а лише в тому випадку, коли воно позбавляє страховика можливості дізнатися, чи є ця подія страховим випадком, тобто якщо буде доведено, що відсутність у страховика відомостей про це могло вплинути на його обов 'язок виплатити страхове відшкодування. Відповідно, закон пов'язує обов'язок страховика здійснити відшкодування саме зі страховим випадком, а не з наданням певних ~ доказів страхувальником. Виходячи зі змісту цих норм, коли виникає страховий випадок, страховик зобов'язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору є підставою для відмови лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатися, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись окремо у кожному випадку. Такою є правова позиція Вищого спеціалізованого суду України, зокрема в ухвалі по справі № 755/5294/15-ц, палата в цивільних справах ВССУ зазначила, що несвоєчасне повідомлення страховика про настання страхового випадку саме по собі не може бути підставою для відмови від страхового відшкодування, а лише в тому випадку, коли воно позбавляє страховика можливості дізнатися, чи є ця подія страховим випадком, тобто якщо буде доведено, що відсутність у страховика відомостей про це могло вплинути на його обов'язок виплатити страхове відшкодування. Таких доказів відповідач суду не надав і тверджень позивача про надання йому обсіяну доказів настання страхового випадку не спростував.

Outcome: approved