Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-10 00:00:00

Згідно позову (з урахуванням заяв про зміну підстави та предмета позову а.с. 94-97, та про зміну предмету позову а.с. 118), 21 квітня 2014 року у с.м.т. Підгородне Дніпропетровського р-ну Дніпропетровської обл. на автотрасі «Знаменка-Луганськ-Ізварино» на 224 км сталося зіткнення автобуса, держномер 56469АН під керуванням водія [PERSON] та автомобіля «FIAT BRAVO», держномер АЕ0716ВО, який зупинився, під керуванням власника автомобіля [PERSON] Внаслідок зіткнення автомобіль позивачки отримав механічні пошкодження, чим позивачці було завдано матеріальну шкоду. Постановою судді Павлоградського міськрайоного суду Дніпропетровської області водія [PERSON] було визнано винуватим у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та закрито провадження у справі відносно останнього в звязку зі спливом на момент розгляду справи строку, в період якого можливе накладення адміністративного стягнення, з підстав п.7. ч. 1 ст. 247 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була забезпечена діючим на момент ДТП страховим полісом АС/5389826, виданим ПАТ «УСК «Гарант-Авто». Ліміт відповідальності за полісом за шкоду, завдану майну, становить 50000 грн. Згідно висновку № ZU250414 експертного авто-товарознавчого дослідження, вартість матеріальної шкоди завданої транспортного засобу позивачки становить на дату оцінки з урахуванням фізичного зносу 74008,45 грн. Крім цього, за актом виконаних робіт ФОП [PERSON] позивачкою на евакуацію з місця ДТП пошкодженого транспортного засобу витрачено 400 грн. 22 квітня 2014 року та 30 квітня 2014 року директору Дніпропетровської філії ПАТ «УСК «Гарант-Авто» [PERSON] була надана заява про страхове відшкодування, яка була залишена без задоволення. На дату звернення до суду відновлюваний ремонт пошкодженого автомобіля «FIAT BRAVO», держномер АЕ0716ВО не провадився у звязку з відсутністю коштів у позивача. Позивачка вважає, що відповідач у межах ліміту відповідальності за відрахуванням франшизи має виплатити їй страхове відшкодування у розмірі 49000 грн. Оскільки 20 серпня 2014 року сплинуло максимальні 90 днів відведених на виконання відповідачем грошового зобовязання щодо виплати страхового відшкодування, останній, за твердженням позивачки, зобовязаний сплатити пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. За підрахунками позивачки, з 21 серпня 2014 року до 12 серпня 2015 року розмір пені складає 19939,36 грн. Крім цього, на думку позивачки, відповідач на підставі ст. 536 ЦК України зобовязаний сплатити проценти за користування чужими грошовими коштами у розмірі 11148,36 грн. Позивачка просить суд: - стягнути з ПАТ «УСК «Гарант-Авто» страхове відшкодування у розмірі 49000 грн.; - стягнути з ПАТ «УСК «Гарант-Авто» штрафні санкції за прострочення виконання зобовязання у сумі 31087,40 грн.; - стягнути з ПАТ «УСК «Гарант-Авто» витрати на проведення експертизи у сумі 750 грн.; - стягнути з ПАТ «УСК «Гарант-Авто» витрати, повязані з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до автостоянки у розмірі 400 грн.; - визнати ПАТ «УСК «Гарант-Авто» винуватим у порушенні грошового зобовязання за страховим полісом. В судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала в повному обсязі вимоги за позовною заявою та фактичні обставини, на яких вони ґрунтуються. Відповідач ПАТ «УСК «Гарант-Авто» та третя особа [PERSON], належним чином та завчасно сповіщені про час та місце розгляду справи, в судове засідання представників не направили, про причини неявки суд не повідомили. За ухвалою суду справа розглянута за їх відсутності в порядку ст. 224 ЦК України заочно за наявних в справі доказів. На підставі досліджених доказів судом встановлені наступні фактичні обставини: Постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області № 185/4695/14-п від 11 лютого 2015 року (а.с. 170) третя особа [PERSON] визнаний винуватим у тому, що 21 квітня 2014 року о 18 годині 50 хвилин останній, керуючи автомобілем «Богдан А092», держномер 56469АН, в м. Підгородне по автодорозі «Замянка-Луганськ-Ізварино», 224 км + 700 метрів, не вибрав безпечну дистанцію та скоїв зіткнення з автомобілем «Фіат», держномер АЕ0716ВО, кузов № [NUMBER], який зупинився та був попереду, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 14), власником пошкодженого автомобіля «FIAT BRAVO», держномер АЕ0716ВО, є позивачка [PERSON]. З копій матеріалів справи про адміністративне правопорушення (а.с. 148-170) вбачається, що власником транспортного засобу «Богдан А092», держномер 56469АН, було ПП «Кай-Центр». [PERSON] керував зазначеним транспортним засобом на відповідній правовій підставі та на час ДТП не перебував при виконанні трудових обовязків. Згідно п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Постановою суду встановлена вина [PERSON] у ДТП. Відсутність у ДТП вини позивачки [PERSON] сторонами не оспорюється. За наведених обставин, позивачка [PERSON] на підставі п. 1 ч. 1 ст. 1188, ч. 1 ст. 1166 ЦК України має право на відшкодувнаня завданої їй під час ДТП шкоди в повному обсязі. Згідно полісу № АС/5389826 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, Публічним акціонерним товариством «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» була застрахована цивільно - правова відповідальність особи, яка експлуатує забезпечений транспортний засіб «Богдан А092», держномер 56469АН, на законних підставах. Зазначений поліс був чинним на момент ДТП. 30 квітня 2014 року [PERSON] подала до ПАТ «УСК «Гарант-Авто» заяву про страхове відшкодування, що підтверджується копією відповідної заяви з відміткою страховика про її отримання. Відповідачем не оспорюється той факт, що на час розгляду справи в суді страхове вішкодування позивачці не виплачене. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення власне відшкодування майнової шкоди, завданої пошкодженням майна позивачки при ДТП, суд виходить з наступного. Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. За ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки На підставі п. 22.1 ст. 22, ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ПАТ «УСК «Гарант-Авто» у звязку з настанням страхового випадку у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі зобовязане відшкодувати позивачці оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди її майну, яка визначається вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Суд враховує, що за замовленням позивачки судовим експертом [PERSON] було надано висновок № ZU250414 від 08 травня 2014 року (а.с. 16-43), за яким вартість матеріальної шкоди, з технічної точки зору, завданої власнику автомобіля «FIAT BRAVO», держномер АЕ0716ВО, на момент проведення дослідження складає 74008,45 грн. (вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу). При цьому суд враховує, що на час розгляду справи в суді позивачка ремонт пошкодженого автомобіля не проводила. Таким чином, оцінена вартість відновлювального ремонту підлягає зменшенню на величину ПДВ, що узгоджується з вимогами п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за яким якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом України в Узагальненні судової практики розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування, за якою визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди у разі виникнення спору щодо визначення розміру заподіяної шкоди, як правило, виходять із фактичної (реальної) суми, встановленої висновком судової автотоварозначної експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля. При цьому нерідко до виплати заявляється сума ремонту автомобіля з урахуванням податку на додану вартість (далі ПДВ). Зазначена сума, виходячи з умов договорів, укладених на підставі чинного законодавства та правил, розроблених кожною страховою компанією, виплачується останньою або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід зясувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи зареєстрований надавач послуг з ремонту автомобіля є платником ПДВ. Ставка ПДВ пунктом «а» ст. 193.1 Податкового кодексу України визначена в 20%. На підставі викладеного, вартість відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням зносу та відрахуванням ПДВ становить 61673,71 грн. (74008,45 74008,45/6). Позивачкою також доведено, що за евакуацію транспортного засобу з місця ДТП нею 21 квітня 2014 року ФОП [PERSON] було сплачено 400 грн., що підтверджується копією квитанції до прибуткового касового ордеру (а.с. 50) та копією акту виконаних робіт № 8 від 21 квітня 2014 року (а.с. 51). Таким чином, з урахуванням вимог ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу підлягають відшкодовуванню витрати у загальному розмірі 62073,71 грн. (61673,71 + 400). Полісом № АС/5389826 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ліміт відповідальності на одного потерпілого за шкоду завдану майну визначений в 50000 грн. При цьому, суд враховує вимоги п. 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за якими страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. За п. 36.6 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Вищезазначеним полісом розмір франшизи визначений в 1000 грн. Таким чином, ПАТ «УСК «Гарант-Авто» зобовязане сплатити на користь позивачки страхове відшкодування за шкоду, завдану її майну, у межах страхових сум зі зменшенням на суму франшизи, в розмірі 49000 грн. (50000 - 1000). Зазначене страхове відшкодування підлягає стягненню з ПАТ «УСК «Гарант-Авто» за рішенням суду у звязку з наявністю відповідного спору і позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з ПАТ «УСК «Гарант-Авто» витрат, повязані з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до автостоянки, у розмірі 400 грн., суд виходить з того, що такі витрати згідно вимог ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», віднесені до витрат у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу. В цій частині позовні вимоги судом вже вирішені і такі витрати окремому стягненню зі страховика не підлягають. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з ПАТ «УСК «Гарант-Авто» витрат на проведення експертизи у сумі 750 грн., суд виходить з того, що вартість таких витрат доведена наданою позивачкою копією квитанції до прибуткового касового ордеру № 2504 від 25 квітня 2014 року. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). За приписами п. 34.3 ст. 34 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за якими якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з'явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). Витрати у розмірі 750 грн. на проведення автотоварознавчого дослідження є необхідними витратами, які позивачка мала понести для відновлення свого порушеного права з боку відповідача, оскільки останнім не доведено що він вживав дій для оцінки завданої позивачці шкоди. За таких обставин, відповідач зобовязаний на підставі п. 34.3 ст. 34 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відшкодувати позивачці такі витрати і позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення пені за прострочення виплати страхового відшкодування, суд виходить з того, що за приписами п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Суд виходить з того, що згідно вимог п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: - у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; - у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Позивачка заяву про виплату страхового відшкодування подала до ПАТ «УСК «Гарант-Авто» 30 квітня 2014 року. З урахуванням вимог п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ПАТ «УСК «Гарант-Авто» до 29 липня 2014 року включно мало прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його. Оскільки ПАТ «УСК «Гарант-Авто» з власної вини прострочило виплату позивачці страхового відшкодування, останнє на підставі п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зобовязане сплатити позивачці пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України яка діяла протягом періоду, за який нараховується пеня. Позивачка просить стягнути пеню за період прострочення з 21 серпня 2014 року по 12 серпня 2015 року. В цей період облікова ставка Національного банку України становила: - з 21 серпня 2014 року по 12 листопада 2014 року - 12,5 %; - з 13 листопада 2014 року по 05 лютого 2015 року 14%; - з 06 лютого 2015 року по 03 березня 2015 року 19,5%; - з 04 березня 2015 року по 12 серпня 2015 року 30 %. Позивачем за вказаний період розрахована пеня в загальному розмірі 19939,36 грн. (а.с. 98). Розрахунок пені позивачкою здійснений арифметично правильно та відповідачем не оспорений. На підставі викладеного, позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги в частині на підставі ст. 536 ЦК України стягнення з відповідача процентів за користування чужими грошовими коштами на підставі ст. 536 ЦК України, суд виходить з того, що за вказаною нормою за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Суд відхиляє доводи позивачки про те, що проценти за користування чужими грошовими коштами мають розраховуватися на рівні облікової ставки Національного банку України, оскільки такий розмір процентів не визначений ані законом, ані договором сторін. Натомість, за ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд враховує, що Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 4 постанови Пленуму № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розяснено, що положення статті 625 ЦК не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобовязанням, яке виникає з договірних зобовязань. Винятком є відповідальність страховика (стаття 992 ЦК). В той же час суд,

Outcome: partial