Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-16 00:00:00

З постанови Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28.08.2013 по справі № 214/6483/13-п, яка залишена без змін постановою Апеляційного суду Дніпропетровської від 20.10.2016, встановлено, що 28.07.2013 приблизно о 10-00 годині, водій Шарамєв І.І., керував транспортним засобом автомобілем [NUMBER], рухаючись по вул. Марійській у м. Кривому Розі проявив неуважність до дорожньої обстановки, відповідно не відреагував на її зміну перед перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху, не переконався, що це буде безпечним та не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху та виконуючи маневр обїзду перешкоди (каналізаційний люк, який розташований на проїзній частині на тій смузі, якою рухався водій Шарамєв І.І.). В наслідок чого допустив зіткнення з автомобілем [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], який рухався у попутному напрямку ліворуч по тій смузі на яку намагався перестроїтись водій Шарамєв І.І. В наслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Своїми діями відповідач порушив п.п. 2.3 Б, 10.1, 10.3 ПДР України та вчинив правопорушення, що передбачене ст. 124 КУпАП (а.с. 22-23). Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, суд приходить до висновку, що вина відповідача [PERSON] у скоєному ДТП під час якого пошкоджено автомобіль позивача, повністю підтверджується належними доказами. Постанова Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 28.08.2013 є обовязковою для суду, оскільки в даному випадку розглядається справа про правові наслідки протиправних дій [PERSON], якого визнано винним у вчиненій ДТП. Таким чином, вина відповідача у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди є преюдиціальним фактом, та не підлягає доказуванню. Що в свою чергу спростовує твердження відповідача щодо наявності вини водія [PERSON] у ДТП, яка відбулася 28.07.2013. Згідно ст. 1166 ЦК України, шкода відшкодовується особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Оскільки джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, то відповідно до ч.2 ст. 1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Таким чином, згідно чинного законодавства України, відповідач, як особа винна в нанесенні шкоди, зобовязаний був, відшкодувати матеріальні збитки, нанесенні власнику автомобіля [NUMBER], [PERSON] З метою визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля [NUMBER] в результаті його пошкодження при ДТП Страховик на підставі договору страхування, ремонтної калькуляції №087/2013 від 05.08.2013, складено страховий акт №17387Р/20/2013 від 12.08.2013. Збиток розраховано згідно умов Полісу, ремонтної калькуляції №087/2013 від 05.08.2013. Зазначена калькуляція виконана за допомогою компютерної програми Audatex та відповідає вимогам встановленим п. 4.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Міністерством юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003. Зміст ремонтної калькуляції не суперечить умовам чинного законодавства про оціночну діяльність та чітко відображає суму завданих збитків, оскільки калькуляція складалась на основі компютерної програми Audatex, яка рекомендована п. 59 додатку 8 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобі. Суд не приймає тверджень відповідача, що ремонтна калькуляція не є належним доказом в підтвердження матеріального збитку виходячи з такого. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Позивач обґрунтовуючи свої вимоги щодо розмірі матеріальної шкоди надає ремонтну калькуляцію №087/2013 від 05.08.2013, відповідно до якої матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля [NUMBER], складає: 6012,13 грн. Відповідач не погоджуючись за даним доказом заявив клопотання про призначення автотоварознавчої судової експертизи для визначення розміру матеріального збитку, завданого автомобілю ДЕУ СЕНС, державний номер [NUMBER], внаслідок дорожньо-транспортної пригоди від 28.07.2013. Представник позивача не заперечував проти призначення даної експертизи, про що надав відповідну заяву. Клопотання задоволено судом та ухвалою призначена відповідна експертиза. Експерт не зміг дати висновок, так як експерту не надійшла оплата від відповідача [PERSON] за проведення експертизи. Суд враховує поведінку відповідача, який заявив клопотання про призначення експертизи, а потім не сплатив її вартість, що призвело до неможливості надання експертом висновку, вважає за необхідне прийняти за доказ ремонтну калькуляцію. На виконання своїх зобовязань за договором добровільного страхування наземного транспорту КП/21 від 24.12.2012 (а.с. 5-12), позивач виплатив [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 5467,72 грн. (а.с. 13-14, 19, 44, 45 ) Згідно ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України „Про страхування передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Оскільки джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, то відповідно до ч.2 ст. 1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Виплата позивача [PERSON] «Страхова група «ТАС», страхового відшкодування підтверджується платіжним дорученням № 105761 від 13.08.2013. Наведене є доказом того, що позивач [PERSON] «Страхова група «ТАС», страховик за Договором добровільного страхування наземного транспорту КП/21 від 24.12.2012, в повному обсязі виконало свої зобовязання, та до нього перейшло право вимоги до [PERSON], тобто право на суброгацію, що передбачено ст.27 Закону України « Про страхування» та ст.993 ЦК України. Суд відхиляє твердження відповідача, що позивач не має права вимоги до відповідача в порядку регресу, оскільки позивачем предявлений позов на підставі ст.. 993 ЦК України та ст.27 Закону України « Про страхування», які надають позивачу право на суброгацію, а саме. При вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика слід розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». У випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні (заміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК України), а також статтею 38 Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК України і статті 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим. При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобов'язанні, тому з урахуванням положення статті 515 ЦК суброгація застосовується лише до майнового страхування. У даній справі право вимоги перейшло до страховика у порядку суброгації, а не регресу, оскільки перехід права вимоги від страхувальника до страховика за договором добровільного страхування є суброгацією. Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку про те, що до позивача, у межах фактично здійсненої страхової виплати, перейшло право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за завдані збитки, а тому кошти в розмірі завданої шкоди підлягають стягненню з відповідача, як винної у ДТП особи. В звязку з чим, позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що клопотання відповідача та його представника про залишення позовної заяви без розгляду за відсутності неодноразово позивача в судовому засіданні є безпідставним, оскільки представник позивача до кожного судового засідання надавала письмові клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, що є її правом закріпленим старим на новим ЦПК України. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, враховуючи ухвалення судом рішення на користь позивача,

Outcome: approved