Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-22 00:00:00

З позовної заяви [PERSON] вбачається, що вона є власником земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 3,1937 га ріллі, яка знаходиться на території Багачанської Першої сільської ради Великобагачанського району Полтавської області, кадастровий номер [NUMBER] . 01 січня 2005 року між нею, [PERSON] та ПП «Комунар» було підписано договір оренди землі на п`ять років площею 3,19 га ріллі, яка знаходиться на території Багачанської Першої сільської ради, договір був зареєстрований у Великобагачанському відділі Полтавської регіональної філії ДП Центр ДЗК, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 20.12.2005 року №0405551000059 (далі по тексту Договір). 22.07.2008 року сторони уклали Угоду про зміну умов договору оренди землі від 01.01.2005 року, зареєстрованого у Великобагачанському відділі Полтавської регіональної філії ДП Центр ДЗК, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 20.12.2005 року №040555100059 (далі по тексту Угода). Позивач вказує на існуючі відмінності між текстом Договору та Угоди, які дійсно змінили умови договору та зазначає, що у Договорі та Угоді містяться визначення відмінних строків дії договору, а також з`явилась реєстрація Угоди, тому виникло питання про дату припинення дії Договору, так як позивачу незрозуміло з якої дати тлумачить строк дії договору 14 років. Позивач вказує, що вона звернулася до відповідача з листом-вимогою про узгодження дати припинення Договору оренди землі від 01.01.2005 року (з врахуванням Угоди про зміну умов договору оренди землі від 01.01.2005 року, зареєстрованого у Великобагачанському відділі ДП «Центр ДЗК» за №040555100059, яка зареєстрована у ПРФ ДП «Центр ДЗК» за №040855100231 27.08.2008 року) та витребування інформації по відповідним питанням, в т.ч. просила дати з боку ПП «Комунар» тлумачення строку дії Договору з посиланням на норми законодавства та умови договору та зазначити дату його припинення. Позивач [PERSON] вказує, що з вказаного вище та дати державної реєстрації первісного договору (20.12.2005 року) вбачаються дві неоспоримі сторонами дати припинення дії договору: 20.12.2019 року - якщо рахувати 14 років з дати державної реєстрації первісного договору та 27.08.2022 року - якщо рахувати 14 років з дати державної реєстрації Угоди. Однак, як вказується у доводах позовної заяви, ПП «Комунар» відмовилося узгодити сторонами договору дату припинення дії договору та запропонувало самому позивачу протлумачити строк дії договору. Як вказує позивач в обґрунтуванні позовних вимог, судова практика склалась, що договір діє з моменту його державної реєстрації (п.14.1 договору), тому виникло питання- договір припиняє дію: 20.12.2019 року - від дати реєстрації Договору чи 27.08.2022 року - від дати реєстрації Угоди. Зазначає, що згідно п.3.1 Договору, п.8 Угоди та ст.33 Закону України «Про оренду землі» дата припинення дії договору має суттєве значення для визначення строку припинення прав та обов`язків сторін договору та умов розірвання (припинення) або поновлення дії договору. Посилаючись на вищевикладені обставини та доводи, положення ряду статей ЦК України та наводячи доводи позовної заяви щодо трьох рівнів тлумачення відповідних умов договору та угоди, позивач у справі [PERSON] звернулася до суду з позовом до ПП «Комунар», в якому просила «Витлумачити п.8 договору оренди землі від 01.01.2005 року, укладеного між [PERSON] та Приватним підприємством «Комунар», який зареєстрований у Великобагачанському відділі Полтавської регіональної філії ДП «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 20.12.2005 року за №040555100059 з врахуванням умов Угоди від 22.07.2008 року про зміну умов договору оренди землі від 01.01.2005 року, зареєстрованого у Великобагачанському районному відділі ДП «Центр ДЗК» за №040555100059, який слід розуміти наступним чином «Договір укладено на 14 (чотирнадцять) років і діяти він розпочав з дати державної реєстрації договору - з 20 грудня 2005 року»; також просила судові витрати покласти на відповідача (а.с.а.с.2-5). Вимога, вказана у п.2 прохальної частині позовної заяви в розумінні норм ЦПК України не є позовною вимогою як такою, а стосується надання доказів та самого порядку доказування (глава 5 ЦПК України, параграф 2 - показання свідків). Загальне позовне провадження у справі відкрито ухвалою суду від 03.12.2018 року і підготовче засідання у справі призначено на 17.01.2019 року (а.с.19). Копія позовної заяви з додатками в порядку, передбаченому ЦПК України була направлена відповідачу у справі ПП «Комунар» та встановлено строк для подання відзиву на поданий цивільний позов. Також, даною ухвалою суду зобов`язано відділ у Великобагачанському районі Головного управління ДГК у Полтавській області надати інформацію про реєстрацію договору оренди земельної ділянки між [PERSON] та ПП «Комунар» від 01.01.2005 року з урахуванням Угоди про зміну істотних умов договору оренди землі від 01.01.2005 року, зареєстрованого у Великобагачанському відділі ДП «Центр ДЗК» за №040555100059, що зареєстрована у ПРФ ДП «Центр ДЗК» за №040855100231 27.08.2008 року та надати витяг з Книги реєстрації даних договорів. З матеріалів справи вбачається, що відповідач у справі ПП «Комунар» 07.12.2018 року отримав копію позовної заяви [PERSON] з усіма додатками до неї (а.с.25). 03.01.2019 року до Великобагачанського районного суду Полтавської області представником відповідача у справі ПП «Комунар» адвокатом Масло А.В. подано Відзив на позовну заяву [PERSON] з відповідними додатками, які приєднано до матеріалів справи (а.с.а.с.26-37). Відповіді на відзив відповідача стороною позивача не подавалося. 04.01.2019 року до суду надійшла інформація з Відділу у Великобагачанському районі ГУ ДГК у Полтавській області, яка приєднана до матеріалів справи (а.с.а.с.38-39). 16.01.2019 року до суду надійшла заява свідка - директора ПП «Комунар» [PERSON] в порядку ст.93 ЦПК України, яка приєднана до матеріалів даної цивільної справи (а.с.43). За клопотання сторони відповідача, підготовче засідання у справі було відкладено на іншу дату - 25.02.2019 року (а.с.46). У зв`язку з відсутністю судді з поважних причин (перебування на лікарняному), з учасниками справи секретарем суду була узгоджена дата проведення підготовчого засідання 09.04.2019 року. 09.04.2019 року у справі проведено підготовче засідання і по даній справі призначено судовий розгляд по суті (а.с.64). В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат Сенкевич Володимир Іванович заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, в своїх поясненнях посилалися на обставини та доводи, які викладені в обґрунтуванні позову та просили позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача ПП «Комунар» адвокат Масло Анастасія Володимирівна позовні вимоги позивача не визнала, в своїх поясненнях посилалася на обставини та доводи, які викладені у відзиві на позовну заяву та вважала, що підстави для задоволення позову відсутні. Суд, заслухавши пояснення позивача [PERSON] , пояснення та доводи її представника адвоката Сенкевича Володимира Івановича, представника відповідача ПП «Комунар» адвоката Масло Анастасії Володимирівни, дослідивши письмові докази по справі, надані особами, що беруть участь у справі на засадах змагальності та диспозитивності, вивчивши заяви по суті справи, які подані учасниками справи, та всі докази в їх сукупності і давши цим доказам в їх сукупності та взаємозв`язку відповідну оцінку приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Приватного підприємства «Комунар» про тлумачення правочину задоволенню не підлягають, виходячи з таких підстав. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Стаття 15 ЦК України (норма матеріального права) передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Про це вказується у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.05.2018 року. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України). Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У розумінні цивільно-процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача, стосовно якої він просить ухвалити рішення, у матеріальному розумінні - це певна річ (об`єкт), щодо якої виник спір. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи (ст.76 ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України). Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин 5,6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що позивач у справі [PERSON] є власником земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 3,1937 га ріллі, яка знаходиться на території Багачанської Першої сільської ради Великобагачанського району Полтавської області, кадастровий номер [NUMBER] (а.с.11). 01 січня 2005 року між нею, [PERSON] та Приватним підприємством «Комунар» в селі Степанівка Великобагачанського району Полтавської області було укладено договір оренди землі площею 3,19 га ріллі, яка знаходиться на території Багачанської Першої сільської ради, який був зареєстрований у Великобагачанському відділі Полтавської регіональної філії ДП Центр ДЗК, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 20.12.2005 року №0405551000059 (а.с.а.с.6-8). Додатком до даного договору є Акт про передачу та прийом вищевказаної земельної ділянки від 06.01.2005 року, який підписаний [PERSON] та директором ПП «Комунар» [PERSON] (а.с.8 зворот). Укладення даного договору та його належна державна реєстрація підтверджується Архівним витягом з Книги записів державної реєстрації договорів оренди землі (а.с.а.с.38-39). Даний договір оренди землі від 01.01.2005 року містить наступні розділи: 1 - предмет договору, 2 - об`єкт оренди, 3 - строк дії договору, 4 - орендна плата, 5 - умови використання земельної ділянки, 6 - умови і строки передачі земельної ділянки в оренду, 7 - умови повернення земельної ділянки, 8 - обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки, 9 - інші права та обов`язки сторін, 10 - ризик випадкового зміщення або пошкодження об`єкта оренди чи його частини, 11 - страхування об`єкта оренди, 12 - зміна договору і припинення його дії, 13 - відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання договору, 14 - прикінцеві положення, 15 - реквізити сторін та 16 - підписи сторін (а.с.а.с.6-8). У відповідності до положень п.1.1 договору оренди землі від 01.01.2005 року, орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Багачанської Першої сільської ради. Згідно п.3.1 даного договору, договір укладено на 5 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення на новий строк. У цьому році (буквально вказано) орендар повинен не пізніше ніж за 90 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. Відповідно до п.12.1 цього договору, зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін; у разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір розв`язується у судовому порядку. Як вказано в п.14.1 даного договору, цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. Сторонами у справі не заперечується, що даний договір виконувався його сторонами. 22 липня 2008 року в с. Степанівка Великобагачанського району Полтавської області між орендодавцем [PERSON] та Приватним підприємством «Комунар» було укладено Угоду про зміну умов договору оренди землі від 01 січня 2005 року, зареєстрованого у Великобагачанському відділі ДП «Центр ДЗК» за №040555100059 (а.с.а.с.9-10). Вказана Угода про зміну умов договору зареєстрована у Великобагачанському районному відділі Полтавської регіональної філії ДП «Центр ДЗК», про що у книзі записів державної реєстрації договорів оренди вчинено запис за № 040855100231 від 27.08.2008 року-реєстратор Левченко. Укладення даної Угоди та її належна державна реєстрація підтверджується Архівним витягом з Книги записів державної реєстрації договорів оренди землі (а.с.а.с.38-39). Та обставина, що вищевказана Угода підписана її учасниками, сторонами у справі не заперечувалося. З преамбули даної Угоди від 22.07.2008 року про зміну умов договору оренди землі від 01 січня 2005 року, зареєстрованого у Великобагачанському відділі ДП «Центр ДЗК» за №040555100059 вбачається, що орендодавець (уповноваженим ним особа) [PERSON] з одного боку та орендар ПП «Комунар» в особі директора [PERSON] , який діє на підставі Статуту з другого боку, в зв`язку зі змінами внесеними до Типового договору оренди землі постановою Кабінету міністрів України №220 від 03.03.2004 року та відповідно до пункту 4 діючого договору оренди землі дійшли згоди щодо зміни умов вищевказаного договору та домовилися викласти зміст договору в наступній редакції (а.с.9). Тобто, з цієї преамбули слідує, що сторони з урахуванням викладеного вище, дійшли згоди саме щодо зміни умов вищевказаного договору та домовилися викласти зміст договору в редакції, яка зазначена в даній Угоді від 22.07.2008 року. Вбачається, що далі за текстом цієї Угоди вказані відповідні розділи цієї Угоди з відповідними пунктами. Так, вказана вище Угода від 22.07.2008 року про зміну умов договору оренди землі від 01 січня 2005 року, зареєстрованого у Великобагачанському відділі ДП «Центр ДЗК» за №040555100059 містить такі розділи: предмет договору; об`єкт оренди; строк дії договору; орендна плата; умови використання земельної ділянки; умови і строки передачі земельної ділянки в оренду; умови повернення земельної ділянки; обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; інші права та обов`язки сторін; ризик випадкового знищення або пошкодження об`єкта оренди чи його частини; зміна умов договору і припинення його дії; відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання договору; прикінцеві положення; реквізити сторін; підписи сторін (а.с.а.с.9-10). Відповідно до п.1 Угоди від 22.07.2008 року про зміну умов договору оренди землі від 01 січня 2005 року, зареєстрованого у Великобагачанському відділі ДП «Центр ДЗК» за №040555100059, орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Багачанської Першої сільської ради. Як вказано в п.8 даної Угоди, договір укладено на 14 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 20 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. Відповідно до п.34 цієї Угоди, зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін; у разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір розв`язується у судовому порядку. Згідно п.41 Угоди, ця угода набирає чинності після підписання сторонами та її державної реєстрації. Сторонами у справі не заперечується, що дана Угода від 22.07.2008 року про зміну умов договору оренди землі від 01.01.2005 року виконувалася та продовжує виконуватися її учасниками. 28 вересня 2018 року [PERSON] звернулася до ПП «Комунар» з листом-вимогою про узгодження дати припинення Договору оренди землі від 01.01.2005 року (з врахуванням Угоди про зміну умов договору оренди землі від 01.01.2005 року, зареєстрованого у Великобагачанському відділі ДП «Центр ДЗК» за №040555100059, яка зареєстрована у ПРФ ДП «Центр ДЗК» за №040855100231 27.08.2008 року) та витребування інформації по відповідним питанням (а.с.12). В даному листі-вимозі вона, крім іншого, просила дати з боку ПП «Комунар» тлумачення строку дії Договору з посиланням на норми законодавства та умови договору та зазначити дату його припинення. З листа адвоката ПП «Комунар» №42 від 04.10.2018 року на ім`я [PERSON] вбачається, що підприємство не має наміру тлумачити зміст укладеного договору щодо дати припинення дії договору та було запропоновано заявнику протлумачити строк дії договору (а.с.13). З доводів позовної заяви [PERSON] вбачається, що з дати державної реєстрації первісного договору (20.12.2005 року) вбачаються дві дати припинення дії договору: 20.12.2019 року, якщо рахувати 14 років з дати державної реєстрації первісного договору та 27.08.2022 року, якщо рахувати 14 років з дати державної реєстрації Угоди; при цьому, у позивача виникло питання про те, коли договір припиняє дію: 20.12.2019 року - від дати реєстрації договору чи 27.08.2022 року - від дати реєстрації угоди. Посилається позивач також на те, що згідно п.3.1 Договору, п.8 Угоди та ст.33 Закону України «Про оренду землі» дата припинення дії договору має суттєве значення для визначення строку припинення прав та обов`язків сторін договору та умов розірвання (припинення) або поновлення дії договору. Також, в п.1 прохальної частини позову, позивачем вказується відповідне тлумачення умов Договору від 01.01.2005 року з урахуванням умов відповідної Угоди від 22.07.2008 року, який, як вказує позивач, слід розуміти наступним чином: «Договір укладено на 14 (чотирнадцять) років і діяти він розпочав з дати державної реєстрації договору - з 20 грудня 2005 року». Заперечуючи проти задоволення позовних вимог позивача, відповідач у справі ПП «Комунар» у відзиві посилається на те, що позивач прохає розтлумачити п.8 договору шляхом його доповнення відповідним положенням про визначення моменту набрання чинності договором; вважає, що спору між сторонами з приводу виконання умов договору як в редакції 01.01.2005 року, так і в редакції від 22.07.2008 року не має і з позовної заяви не вбачається, в чому полягає порушення прав позивача; також посилався на те, що договір між сторонами виконується тривалий час і суперечностей між сторонами щодо його виконання не виникало. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.202 ЦК України). Договір оренди землі як вид правочину відновиться до двосторонніх правочинів. По своїй суті правочин - це вольовий акт і цим відрізняється від подій, що відбуваються незалежно від волі людини. Стаття 203 ЦК України визначає загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Правочин має вчинятися у формі, встановлені законом (ч.4 ст.203 ЦК України). Відповідно до ч.3 ст.203 ЦПК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ст.13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Положення ст.15 Закону України «Про оренду землі» встановлюють, що істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови. В силу ч.1 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають, змінюються і припиняються із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до п.1 ч.2 цієї статті, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори, зміст яких не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; за умови їх вчинення у формі, встановленій законом; особами, які мають необхідний обсяг цивільної дієздатності; за їх вільного волевиявлення, відповідно до їх внутрішньої волі і спрямованих на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними (статті 203-204,215,626 ЦК України). Якщо недійсність договору прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним, то він є правомірним (презумпція правомірності) і підлягає виконанню сторонами, відповідно до встановлених в ньому умов (стаття 204 ЦК України). За нормою та юридичним змістом положень ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За загальним правилом договір є укладеним з моменту, коли сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, якими вважаються умови визначені в законі, або умови, на погодженні яких наполягає та чи інша сторона. За своєю юридичною характеристикою, істотні умови відображають природу договору, а тому відсутність будь-якої з них не дає змоги сторонам виконати їх обов`язки, які покладаються на них за договором. Якщо сторони досягли згоди за всіма істотними умовами, які визнані такими законом, необхідні для даного виду або на погоджені яких наполягає хоча б одна сторона, то договір вважається укладеним і набуває обов`язкової сили для сторін. Договір є підставою виникнення договірного зобов`язання під яким, відповідно до ст. 509 ЦК України, слід розуміти правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ч.1 ст.627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 637 ЦК України встановлено, що тлумачення умов договору здійснюється відповідно до ст.213 цього кодексу. У відповідності до положень ч.2 ст.213 ЦК України на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. Правила тлумачення змісту правочину визначені в частинах 3, 4 ст.213 ЦК України. Згідно з цими правилами, при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими ч.3 цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення. Отже, з наведеного слід зробити висновок, що підставою для тлумачення судом угоди є наявність спору між сторонами угоди щодо її змісту, невизначеність і незрозумілість буквального значення слів, понять і термінів тексту всієї угоди або її частини, що не дає змогу з`ясувати дійсний зміст угоди або її частини, а волевиявлення сторони правочину не дозволяє однозначно встановити її намір, тлумачення не може створювати, а лише роз`яснює існуючи умови угоди. Тобто, у розумінні наведених положень, на вимогу однієї або двох сторін договору суд може постановити рішення про тлумачення змісту цього договору без зміни його умов. При цьому, зважаючи на те, що метою тлумачення правочину є з`ясування змісту його окремих частин, який складає права та обов`язки сторін, тлумачення слід розуміти як спосіб можливості виконання сторонами умов правочину, тому тлумачення договору можливе до початку виконання сторонами його умов. З огляду на викладене, тлумаченню підлягає зміст угоди або її частина у способи, встановлені статтею 213 ЦК України, тобто, тлумаченням правочину є встановлення його змісту відповідно до волевиявлення сторін при його укладенні, усунення неясностей та суперечностей у трактуванні його положень. Зважаючи на те, що метою тлумачення правочину є з`ясування змісту його окремих частин, який складає права та обов`язки, сторін, тлумачення повинно розумітися як спосіб можливості виконання сторонами умов правочину, тому тлумачення договору можливе до початку виконання сторонами його умов, а не після його тривалого виконання сторонами (зазначене узгоджується з висновками Верховного Суду України, що викладені в постанові від 01 липня 2015 у справі №910/24029/13). Згідно частин 1,2 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд при оцінці наявних у справі доказів повинен виконувати положення ст.89 ЦПК України та враховувати висновки, які викладені у Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 року та у Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року) про те, що суд при оцінці доказів повинен керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом»; таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів. В ході судового розгляду справи встановлено і сторонами у справі не заперечувалося, що Договір оренди землі від 01.01.2005 року виконувався сторонами в обсязі прав та обов`язків, які були визначені в ньому; також, після укладення [PERSON] та ПП «Комунар» Угоди від 22.07.2008 року прозміну умов договору оренди землі від 01 січня 2005 року, зареєстрованого у Великобагачанському відділі ДП «Центр ДЗК» за №040555100059, сторонами виконувалися умови цієї Угоди в обсязі прав та обов`язків, які викладені в ній, тобто, сторони правочинів приступили та виконували умови вказаних відповідних правочинів, відповідно, з урахуванням вищевказаних положень ЦК України щодо підстав та умов тлумачення договору, в суду відсутні підстави для тлумачення умов договору та угоди виключно в межах заявлених позовних вимог. Суд не може погодитися з доводами сторони позивача про те, що у 2008 року орендодавець підписувала незаповнений бланк під назвою «Угода про зміну умов договору оренди землі від «___»______200__р., зареєстрованого у Великобагачанському відділі ДП «Центр ДЗК» за №__ (як про те вказано у листі-вимозі від 28.09.2018 року) та про що вказувалося стороною позивача в судовому засіданні, оскільки будь-яких доказів про це суду не надано; щодо посилань сторони позивача про те, що дана Угода та вказаний у ній строк дії договору (п.8) проставлено іншим кольором кулькової ручки та в інший період (тобто не 22.07.2008 року), то суд, виконуючи положення п.4 ч.5 ст.12 ЦПК України роз`яснював даній стороні процесуальне право заявити клопотання про призначення у справі криміналістичної експертизи, при цьому, таке клопотання стороною позивача не заявлялося. Також, виходячи з положень ст.ст.12,76,77-80 ЦПК України, суд не може погодитися з посиланнями сторони позивача на те, що орендар вніс неузгоджену з нею, орендодавцем [PERSON] , в бланк вищевказаної Угоди інформацію щодо п.8 Угоди, де вказаний термін дії договору 14 років та про те, що копія даної угоди була у позивача відсутня і отримана тільки у 2018 року, оскільки позивачем у справі будь-яких доказів про це суду не надавалося; при цьому, в судовому засіданні позивач у справі не заперечувала, що підпис на Угоді належить їй та те, що умови вищевказаної Угоди від 22.07.2008 року її сторонами виконувалися. З урахуванням сукупності досліджених матеріалів справи, оглянутих оригіналів документів, змісту як договору оренди землі від 01.01.2005 року, так і угоди від 22.07.2008 року про зміну умов договору оренди землі від 01.01.2005 року, не можна погодитися з позицією позивача про те, що Угода стосувалася виключно зміни умов договору оренди землі в частині орендної плати, оскільки в преамбулі угоди від 22.07.2008 року буквально вказується, зокрема, як посилання на п.4 діючого договору оренди землі (даний пункт врегульовував питання орендної плати), так і на те, що орендар та орендодавець дійшли згоди щодо зміни умов вищевказаного договору та домовилися викласти зміст договору в тій редакції, яка вказана в Угоді. Оглянутий в судовому засіданні за клопотання представника позивача лист Головного територіального управління юстиції в Полтавській області від 03.04.2019 року №03-25-354/032/2923 на ім`я Сенкевича В.І. з додатком до нього стосується надання витягу з протоколу засідання оперативного штабу з питань запобігання рейдерству, розглянуті на засіданні відповідного штабу питання в основній мірі стосуються вчинення певних реєстраційних дій за 2017 рік, а також укладення договорів оренди землі з ПП «Комунар» у 2004 році. При цьому, зміст оглянутого протоколу не може спростовувати обставин, які встановлені в ході розгляду даної цивільної справи з урахуванням тих доказів, які сторони у справі надали, виходячи з принципу змагальності та диспозитивності цивільного судочинства. Отже, з урахуванням сукупності вищевикладеного та встановлених обставин, того, що умовами договору оренди землі від 01.01.2005 року, укладеного між [PERSON] та Приватним підприємством «Комунар», який зареєстрований у Великобагачанському відділі Полтавської регіональної філії ДП «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 20.12.2005 року за №040555100059 та умовами Угоди від 22.07.2008 року прозміну умов договору оренди землі від 01 січня 2005 року, зареєстрованого у Великобагачанському відділі ДП «Центр ДЗК» за №040555100059 (в преамбулі якої вказується, що орендодавець та орендар дійшли згоди щодо зміни умов договору та домовилися викласти зміст договору у відповідній редакції), яка зареєстрована у Великобагачанському районному відділі Полтавської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» 27.08.2008 року за №040855100231 визначено обсяг прав та обов`язків сторін, те, що сторони приступили та на даний час виконують умови вищевказаної угоди від 22.07.2008 року (також виконували умови договору оренди землі від 01.01.2005 року до укладення Угоди від 22.07.2008 року прозміну умов договору оренди землі від 01.01.2005 року), а також враховуючи те, що судом встановлено відсутність підстав для тлумачення умов договору та угоди в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про те, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] до Приватного підприємства «Комунар» про тлумачення правочину належить відмовити. З огляду на те, що суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] до ПП «Комунар» про тлумачення правочину, згідно положень ст.141 ЦПК України не підлягають стягненню з відповідача судові витрати у справі на користь позивача. Також, враховуючи те, що представником відповідача у справі ПП «Комунар» адвокатом Масло А.В. не надавалися суду будь-які докази витрат, пов`язаних з розглядом даної цивільної справи та відповідний розрахунок, суд не вбачає підстав для стягнення з позивача у справі [PERSON] витрат відповідача, пов`язаних з розглядом даної справи згідно прохальної частини відзиву на позов. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed