overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-05 00:00:00

З даним позовом [PERSON] звернулась до суду 7 жовтня 2014 року, вказуючи, що заповіт від 28.02.2012 року, складений [PERSON] та посвідчений секретарем Іршанської селищної ради Володарсько - Волинського району Житомирської області та зареєстрований в реєстрі за №86 є недійсним так як зміст заповіту не є реальним до виконання, так як заповітом визначено конкретність спадщини, не визначено конкретність внуків, хто їм буде надавати кошти, яким чином, гаражу, дачі, меблів. Дані позовні вимоги [PERSON], її представник [PERSON] та третя особа приватний нотаріус [PERSON] підтримали в повному обсязі і просили позов задовольнити. Представники відповідачів [PERSON] та [PERSON] позов не визнали, вказуючи, що він зрозумілий, складений у відповідності з діючим законодавством, а тому просять суд позов залишити без задоволення. Заслухавши сторін, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до слідуючого. Відповідно до ст.203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Як встановлено у судовому засіданні дані норми цивільного законодавства були дотримані. Свідок [PERSON] суду пояснив, що [PERSON] знає тривалий час. Під час життя при спілкуванні [PERSON] висловлювала думку про те, що квартиру в [ADDRESS] з гаражем залишить сину [PERSON] Заповіт - це розпорядження фізичної особи щодо визначення нею долі свого майна на випадок смерті, яке повинно бути зроблено в письмовій формі з нотаріальним посвідченням, що й було зроблено з волі [PERSON] Згідно ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. У судовому засіданні встановлено, що дані вимоги діючого законодавства на момент посвідчення заповіту сторонами було дотримано. Заповіт зрозумілий і підлягає до виконання. Позивачкою суду не надано жодного доказу про порушення вимог цивільного законодавства в момент вчинення правочину, а тому суд вважає, що позов [PERSON] є безпідставним, а тому до задоволення не підлягає.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-12 00:00:00

З даним позовом [PERSON] звернулась до суду, вказуючи, що під час спільного проживання придбали житловий будинок з надвірними будівлями, вартістю 29530 гривень; мотоблок «Дифіант», вартістю 7800 гривень; плуг до мотоблока, вартістю 400 гривень; фрезу до мотоблока, вартістю 2000 гривень; гужову повозку, вартістю 2000 гривень; меблевий м'який куток, вартістю 1800 гривень; три меблевих шафи, вартістю на суму 1700 гривень; корову, вартістю 5000 гривень і корову, вартістю 4000 гривень. Свої позовні вимоги [PERSON] в судовому засіданні підтримала, вказуючи, що від розподілу корів відмовляється, так як одна корова лишилася у неї, а інша у відповідача. Вартість м'якого куточка оцінює в 1700 гривень. Відповідач [PERSON] позов не визнав, вказуючи, що мотоблок «Дифіант», плуга і фрезу він придбав за свої кошти після розірвання шлюбу. Дійсно одну корову забрав, а інша лишилася у позивачки. Оплату експертизи по оцінці житлового будинку і надвірних будівель не провів із-за відсутності коштів. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до слідуючого. Згідно ст.60 СК України спільною сумісною власністю є майно, набуте подружжям за час шлюбу. Відповідно до ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У судовому засіданні достовірно встановлено, що мотоблок марки «Дифіант», плуга і фрезу до мотоблока [PERSON] придбав після розірвання шлюбу, що не заперечувала [PERSON] і що слідує з документів /а.с. 42/. Під час судового розгляду справи, позивачка стверджувала, що фрезу до мотоблоку купувала вона, але підтверджуючих документів не надала так як загубила. Розподілу підлягає майно яке є в натурі. Гужова повозка відсутня, так як вона була продана під час спільного проживання, оцінити її не можливо, а тому вона до розподілу не підлягає. Розділити житловий будинок в натурі не має можливості, так як для цього потрібен висновок експерта, але сторони по справі відмовилися від проведення експертного дослідження, а тому позов в цій частині також повинен бути залишений без задоволення. До розподілу підлягає металевий м'який куток, вартістю 1700 гривень, ціну якого сторони погодили, і який необхідно виділити відповідачу, так як він у нього знаходиться, а позивачці виділити три меблевих шафи, вартістю 1700 гривень. З відповідача необхідно стягнути судовий збір в мінімальному розмірі в сумі 229 гривень 40 копійок, так як її позовні вимоги задоволені частково.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-26 00:00:00

З даним позовом [PERSON] звернулася до суду 11 березня 2016 року, вказуючи, що їх спільна дочка [PERSON], [INFO] в даний час навчається в Житомирському державному університеті імені [PERSON] на денній формі навчання і плата за навчання становить 40200 гривень. Відповідач на утримання дочки коштів не надає, а тому змушена була звернутися до суду з даним позовом. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] позов визнав частково в сумі 500 гривень, а в остальній частині позову просив відмовити за безпідставністю. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до слідуючого. Згідно ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до статті 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платник аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. [PERSON], [INFO] є дитиною відповідача - [PERSON], що слідує з копії свідоцтва про її народження /а.с. 3/. Дитина [PERSON] буде навчатися з 1 вересня 2015 року по [INFO] року, що підтверджується довідкою навчального закладу №1093 від 19 січня 2016 року /а.с. 4/. Загальна вартість освітньої послуги становить 40200 гривень згідно договору про надання освітніх послуг №882 від 14 серпня 2015 року /а.с. 6/. При визначенні розміру аліментів на утримання дитини суд повинен враховувати наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних членів сім`ї, родичів, яких він зобов'язаний утримувати відповідно до Сімейного кодексу України. Максимальний розмір аліментів закон не встановлює, оскільки у кожному випадку він визначається судом з урахуванням потреб дитини і можливості її матері, батька. Відповідач [PERSON] має постійний заробіток згідно якого він має можливість утримувати дитину [PERSON], яка навчається, з урахуванням того що він має на своєму утриманні малолітню дитину. Приймаючи до уваги матеріальний стан [PERSON], те що дочка [PERSON] сплачує три тисячі гривень за проживання в гуртожитку, суд вважає що відповідач може надавати матеріальну допомогу в межах заявлених позовних вимог, а тому позов підлягає до задоволення в повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-26 00:00:00

З даним позовом [PERSON] звернулася до суду 11 березня 2016 року, вказуючи, що їх спільна дочка [PERSON], [INFO] в даний час навчається в Житомирському державному університеті імені Івана Франка на денній формі навчання і плата за навчання становить 40200 гривень. Відповідач на утримання дочки коштів не надає, а тому змушена була звернутися до суду з даним позовом. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] позов визнав частково в сумі 500 гривень, а в остальній частині позову просив відмовити за безпідставністю. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до слідуючого. Згідно ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до статті 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платник аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. [PERSON], [INFO] є дитиною відповідача - [PERSON], що слідує з копії свідоцтва про її народження /а.с. 3/. Дитина [PERSON] буде навчатися з 1 вересня 2015 року по 30 червня 2019 року, що підтверджується довідкою навчального закладу №1093 від 19 січня 2016 року /а.с. 4/. Загальна вартість освітньої послуги становить 40200 гривень згідно договору про надання освітніх послуг №882 від 14 серпня 2015 року /а.с. 6/. При визначенні розміру аліментів на утримання дитини суд повинен враховувати наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних членів сім`ї, родичів, яких він зобов'язаний утримувати відповідно до Сімейного кодексу України. Максимальний розмір аліментів закон не встановлює, оскільки у кожному випадку він визначається судом з урахуванням потреб дитини і можливості її матері, батька. Відповідач [PERSON] має постійний заробіток згідно якого він має можливість утримувати дитину [PERSON], яка навчається, з урахуванням того що він має на своєму утриманні малолітню дитину. Приймаючи до уваги матеріальний стан [PERSON], те що дочка [PERSON] сплачує три тисячі гривень за проживання в гуртожитку, суд вважає що відповідач може надавати матеріальну допомогу в межах заявлених позовних вимог, а тому позов підлягає до задоволення в повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-29 00:00:00

З даним позовом [PERSON] звернулася до суду 12 грудня 2013 року вказуючи, що [INFO] помер її брат [PERSON] . Після його смерті в управління майном вступив його син [PERSON], але не оформив своїх спадкових прав, так як [INFO] року трагічно загинув. В силу норм ЦК Української РСР (1963 року), який діяв на час відкриття спадщини, після смерті [PERSON], спадкоємців, які б за законом мали право на спадкування у померлого не було. Будучи рідною тіткою померлого [PERSON] не мала права на спадкування, хоча й була єдиним живим родичем [PERSON], розпоряджалась належними йому особистими речами, підтримувала спадкове житло в придатному стані, проводила поточний ремонт, обробляла земельну ділянку біля будинку, що робить і в даний час. Відповідно до ЦК України (2003 року) набули право на спадкування за законом у третю чергу рідні дядько та тітка спадкодавця. Просить встановити право власності на спадкове майно. Свої позовні вимоги [PERSON] в судовому засіданні підтримала в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] позов визнав, вказуючи, що факти, викладені позивачкою мали місце. Квартира [ADDRESS] перейшла в спадщину [PERSON] після смерті його батька [PERSON] . Позивачка [PERSON] весь час доглядає за будинком, обробляє земельну ділянку біля будинку. Крім того, згідно свідоцтва про смерть [PERSON] і [PERSON] є однією ж тією особою, а саме племінником [PERSON] . Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до слідуючого. Згідно інформаційної довідки зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) слідує, що інформація про спадкоємців по параметру запиту: [PERSON] відсутній. Відповідно до ЦК України (2003 року) право на спадкування отримали родичі до шостого ступеня споріднення включно. Коло спадкоємців істотно розширено, і ті спадкоємці, які за ЦК Української РСР (1963 року) не мали права на спадкування, за ЦК України (2003 року) його отримали. - 2 - У відповідності до ст.1263 ЦК України, в третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. Відповідно до абз.1 п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Позивачка [PERSON] фактично прийняла спадщину після смерті [PERSON], що підтверджується довідкою Володарсько-Волинської селищної ради №1123-1 від 05 червня 2013 року. На підставі викладеного суд приходить до переконання, що позов [PERSON] про визнання права власності на квартиру [ADDRESS] підлягає до задоволення, так як знайшов своє підтвердження. Позов в частині встановлення факту, що [PERSON] і [PERSON] є однією ж тією особою до задоволення не підлягає, так як такі факти не встановлюються.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-27 00:00:00

З даним позовом [PERSON] звернулася до суду 14 березня 2016 року, вказуючи, що 20 січня 2016 року державним виконавцем Першиним С.В. було описано та арештоване її майно, а саме телевізор марки RAINFORD в рахунок погашення боргу [PERSON] Вважає, що дії державного виконавця не правомірні, так описане майно її сину [PERSON] не належить, так як він зареєстрований і проживає в іншому місці. Позивач і її представник позов підтримали і просили задовольнити його в повному обсязі. Відповідач [PERSON] позов не визнав і просив у позові відмовити за безпідставністю. Державний виконавець Першин С.В. покладається на думку суду. Дослідивши матеріали справи, заслухавши сторін, допитавши свідків, суд приходить до слідуючого. Відповідно до ч.1 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно не яке накладено арешт належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом (ст.328 ЦК України). Статтею 41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. У судовому засіданні достовірно встановлено, що [PERSON] зареєстрований в [INFO] Волинського району, але постійного місця проживання не має. Спірне майно для [PERSON] придбав її син [PERSON] Дані обставини підтвердили допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] За таких обставин суд вважає, що заявлений позов [PERSON] є обґрунтованим, наведені в позовній заяві обставини знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому позов підлягає до задоволення в повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-21 00:00:00

З даним позовом [PERSON] звернулася до суду 14 березня 2016 року, вказуючи, що між ПАТ «[PERSON] Аваль» і ППФ «Олфарм» було укладено кредитний договір на суму 325000 гривень, який ППФ «Олфарм» на даний час погасило. Між відповідачами було укладено договори іпотеки. Після погашення суми кредиту вона (позивач) просила відповідачів припинити право застави на майно по іпотеці, але вони цього добровільно не зробили. ППФ «Олфарм» має борг перед нею по стягненню по рішенню Володарсько Волинського районного суду заробітної плати 1150 гривень, заробітку при затримці розрахунку в сумі 23203 гривні 94 копійки та моральної шкоди 500 гривень. Вважає, що відповідачі навмисно не вчиняють дій по припиненні іпотеки і знятті заборони на майно, чим порушують її право на відшкодування боргу. Свої позовні вимоги [PERSON] підтримала в повному обсязі. Представник відповідача ППФ «Олфарм» [PERSON] позов не визнав, вказуючи, що [PERSON] ніяких відносин по іпотеці з ним не має. На його інше майно накладено арешт виконавчою службою, але воно не виконується. При закінченні слухання справи [PERSON] в судове засідання не зявився, хоч був повідомлений належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомив. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до слідуючого. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У відповідності до листа ПАТ «[PERSON] Аваль» від 10 листопада 2015 року /а.с. 5/ і довідки №601/Д1-В/21/6 від 1 червня 2016 року /а.с. 89/ заборгованість ППФ «Олфарм» за кредитним договором №012/110/708 від 24 жовтня 2007 року станом на 1 червня 2016 року відсутня. Статтею 17 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека припиняється у разі припинення основного зобовязання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди); з інших підстав, передбачених Законом. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. На підставі викладеного суд приходить до переконання, що позов [PERSON] підлягає до задоволення, оскільки він знайшов своє підтвердження в повному обсязі і невиконання відповідачами вимог діючого законодавства порушує право [PERSON] на відновлення порушених її законних прав згідно діючого законодавства.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-13 00:00:00

З даним позовом [PERSON] звернулася до суду 26 лютого 2014 року, вказуючи, що [INFO] померла її мати [PERSON] Після її смерті залишилося нерухоме майно: ? частина приватизованої квартири, яка знаходиться в [ADDRESS]. В позовній заяві [PERSON] вказує, що заповіт на її ім`я знайшла в січні 2014 року, який посвідчений 2 серпня 1996 року, на спадкове майно вона не претендувала. Вважає, що в установлений строк вона не могла передати заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини, так як не мала наміру приймати спадщину і вважає, що пропущений строк для прийняття спадщини з поважних причин. В позовній заяві вказала, що просить справу розглядати без її участі, позов підтримує повністю. Згідно довідки про доставку SMS слідує, що повістка позивачці доставлена 5 березня 2014 року, проте в судове засідання [PERSON] не з'явилась, а тому суд вважає за необхідне прийняти рішення в її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоч про час і місце слухання справи був повідомлений належним чином, просить в листі розглянути справу у відсутності представника відповідача, позов підтримують. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позов до задоволення не підлягає за безпідставністю. Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно до абз.6 п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови, що слідує з інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16 травня 2013 року №24-753/04-13. Позивачка в позовній заяві вказувала на те, що пізно дізналась про існування заповіту, на спадкове майно не претендувала, наміру на прийняття спадщини не мала і вважає, що дані обставини є поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини. З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що вказані позивачкою обставини в позовній заяві про поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини є не обґрунтованими і не можуть бути прийняті судом як поважними.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-24 00:00:00

З даним позовом [PERSON] звернулася до суду в березні 2016 року, вказуючи, що з травня 2012 року перебуває з відповідачем в незареєстрованому шлюбі. Сторони мають дитину - [PERSON], [INFO], що слідує із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER]. Відповідач сім`ю не утримує, вона (позивач) перебуває в декретній відпустці по догляду за дитиною, а тому також потребує матеріальної допомоги на її утримання. В заяві, поданій до суду просила позов задовольнити, а справу розглянути у її відсутності, так як має малолітню дитину. Відповідач направив до суду заяву, в якій позов визнає та просить справу розглянути без його участі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення. Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч.2 ст.84 СК України слідує, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. В судовому засіданні встановлено, що відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини і дружини не надає, позов визнав, працює, має постійний заробіток, а тому суд вважає за можливе стягувати з відповідача аліменти на сина [PERSON] в розмірі ? частини всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до його повноліття. На дружину необхідно стягнути аліменти в розмірі 1/6 частини заробітку відповідача, щомісячно і до 12 лютого 2018 року тобто до досягнення дитиною [PERSON] трьохрічного віку. Згідно ст.88 ЦПК України підлягає до стягнення з відповідача судовий збір на користь держави в сумі 551 гривня 20 копійок.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-15 00:00:00

З даним позовом [PERSON] звернулася до суду в листопаді 2015 року, вказуючи, що з 7 лютого 2015 року перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії І-ТП №121926, актовий запис №5. Сторони мають дитину [PERSON], [INFO], що слідує із копії свідоцтва про народження серії І-ТП №238150. Відповідач сім`ю не утримує, вона (позивач) перебуває в декретній відпустці по догляду за дитиною, а тому також потребує матеріальної допомоги на її утримання. В заяві, поданій до суду просила позов задовольнити, а справу розглянути у її відсутності, так як має малолітню дитину. Відповідач позов визнав частково, вказуючи, що згідний сплачувати аліменти на дитину і дружину в розмірі 1/3 частини заробітку, так як має борг по кредиту для придбання меблів, сплачує щомісячно орендну плату за утримання квартири. Заслухавши відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення частково. Згідно ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч.2 ст.84 СК України слідує, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. В судовому засіданні встановлено, що відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини і дружини не надає, позов визнав частково, працює, має постійний заробіток, а тому суд вважає за можливе стягувати з відповідача аліменти на доньку [PERSON] в розмірі ? частини всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до її повноліття. На дружину необхідно стягнути аліменти в розмірі 1/6 частини заробітку відповідача, щомісячно і до 2 червня 2018 року тобто до досягнення дитиною [PERSON] трьохрічного віку. Згідно ст.88 ЦПК України підлягає до стягнення з відповідача судовий збір на користь держави в сумі 487 гривень 20 копійок. В остальній частині позов залишити без задоволення за безпідставністю.

Outcome: partial