Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-17 00:00:00

Звертаючись до суду, позивач в обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що він, [PERSON] , є власником будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.04.1998 року, зареєстрованого в реєстрі за №1-1113 державним нотаріусом 2-ої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори Ісаковою Л.В. Право власності на будинок зареєстровано за ним обласним комунальним підприємством «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» 07.02.2011 року за реєстраційним номером 32830262 за номером запису №17241 в книзі 96. Даний будинок, в цілому, належить йому. В даному будинку зареєстровано 3 особи: він - [PERSON] , його син [PERSON] (далі відповідач-1) та син відповідачів, його онук, - [PERSON] , [INFO] . В свідоцтві про народження малолітнього [PERSON] серії [NUMBER] батьком дитини записаний відповідач-1 [PERSON] , матір`ю дитини записана [PERSON] (далі - відповідач-2). За рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24.04.2017 року по справі №333/1181/17-ц шлюб між відповідачем-1 та відповідачем-2 розірваний. Після розірвання шлюбу між відповідачем-1 та відповідачем-2, їх малолітня дитина продовжує проживати разом з матір`ю - відповідачем-2 в м. Запоріжжі. Відповідач-2 після розірвання шлюбу уклала шлюб з іншим чоловіком і змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Починаючи з дня народження - з 05.01.2016 року його онук ніколи не проживав у його будинку. Його реєстрація у будинку відбулася на підставі норми ст.156 ЖК УРСР, відповідно до якої на вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потребує. Він неодноразово намагався вирішити це питання, звернувшись до відповідачів з проханням зняти дитину з реєстрації в його будинку і зареєструвати онука за фактичним місцем його проживання. Відповідач-1 погоджується на це, але відповідач-2 відмовилася у категоричній формі, причини такої відмови відповідач-2 не пояснює. При цьому, відповідач-2 разом з дитиною постійно проживає разом зі своїм чоловіком у м.Запоріжжя. Онука відповідач-2 ніколи не привозила до нього. Відповідач-1 теж зареєстрований в його будинку, але починаючи з початку 2017 року не проживає за адресою своєї реєстрації. Він намагався вирішити питання шляхом досудового врегулювання спору, але відповідач-2 без будь-яких пояснень відмовляється зняти дитину з реєстрації в його будинку, відповідач-1 також відмовляється самостійно знятися з реєстрації в його будинку. Враховуючи, що дитина зареєстрована у його будинку, має батька та матір, а мати має ще і чоловіка, з яким перебуває у зареєстрованому шлюбі, він не може оформити субсидію, оскільки у Декларації про доходи він має зазначити доходи відповідача-2, її чоловіка в тому числі. Йому відомо, що за сукупним їх доходом він не зможе отримати субсидію, а значить відповідач-2, як законний представник дитини, перешкоджає йому у користуванні його власністю. Вважає, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] втратили право користування його житловим будинком, внаслідок їх відсутності без поважних причин більше 2-х років поспіль. На підставі зазначеного позивач просив усунути перешкоди у здійсненні ним права власності щодо будинку [ADDRESS] ; визнати [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право користування будинком [ADDRESS] та зняти його з реєстраційного обліку в цьому будинку; визнати [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право користування будинком [ADDRESS] . В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав зазначених у позовній заяві, додатково пояснив, що його онук [PERSON] з народження жодного дня не проживав у його будинку. Він проживає разом зі своєю матір`ю у м. Запоріжжя, де вона зареєстрована. Його син [PERSON] також з ним не проживає з січня 2017 року, з дому пішов сам, проживає зі своєю родиною - другою дружиною та другою дитино.. Особистих речей ні онука, ні сина в його будинку немає. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав зазначених у позовній заяві, додатково зазначила, що права малолітньої дитини не будуть порушені, так як дитина не проживає і ніколи з народження не проживала в будинку позивача жодного дня, речей дитини у будинку позивача не має, і онук ніколи дідуся навіть не відвідував. Мати дитини зареєстрована у м. Запоріжжя, вийшла вдруге заміж, з відповідача 1 на користь відповідача 2 стягнуто аліменти на утримання дитини та на утримання матері дитини до досягнення дитиною трирічного віку. Представник третьої особи - органу опіки та піклування адміністрації Південного району Кам`янської міської ради Посунько О.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, пояснила, що під час проведення обстеження будинку [ADDRESS] , жодних речей або іграшок дитини в будинку виявлено не було. Мати малолітнього [PERSON] має інше місце реєстрації, дитина повинна бути зареєстрована за місцем реєстрації матері, оскільки батько підлягає визнанню таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Представник третьої особи - відділу реєстрації фізичних осіб та місця їх перебування адміністрації Південного району Кам`янської міської ради у судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутністю, ніяких заперечень на позов не надано. Справу просили вирішити відповідно до діючого законодавства. Представник третьої особи - органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району у судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутністю, у задоволенні позову просив відмовити у повному обсязі, оскільки визнання малолітньої дитини [PERSON] , 2016 р.н., таким, що втратив право користування житловим приміщенням призведе до порушень його прав користування на житло, що визначені та охороняються чинними нормативно-правовими актами України та міжнародними угодами, тобто суттєво призведе до порушення права дитини на збереження житлових прав (у тому числі на право проживання). Відповідач-1 [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги позивача та обставини, якими вони обґрунтовані, визнав у повному обсязі. Підтвердив той факт, що дійсно його батько є власником будинку [ADDRESS] . Зазначив, що він (відповідач1) справді тривалий час не мешкає за місцем своєї реєстрації, а фактично проживає за місцем реєстрації жінки, з якою він мешкає однією родиною. За місцем своєї реєстрації він не з`являється, його речей у будинку батька не має, але добровільно знятися з реєстрації не має можливості, так як працює кожного дня в іншій місцевості і подати заяву до органу реєстрації про зняття його з реєстрації він не має можливості. Що стосується його малолітнього сина [PERSON] , то дитина постійно проживає зі своєю матір`ю у м.Запоріжжя. Мати дитини повторно уклала шлюб з іншим чоловіком. Жодного дня, починаючи з 05.01.2016 року, дитина не проживає у будинку його батька. Відповідачка 2 - мати дитини не привозить [PERSON] на побачення до діда та бачитися йому та позивачу з дитиною не дає (ар.с.88-89). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Заяву про слухання справи за її відсутністю не надала. Про причини неявки суд не повідомила. Про час і місце слухання справи повідомлена належним чином - у відповідності до вимог ч. 6, п. 2 ч. 7 ст. 128, ч. 9 ст. 130 ЦПК України, судовими повістками про виклик за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання. Відповідач не надала суду ні відзиву, ні заперечень за позовом. Суд, заслухавши позивача, представника позивача, представника третьої особи, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, оцінивши кожний доказ окремо, а також докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків: Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В судовому засіданні досліджені всі докази, подані учасниками справи. Клопотання про витребування і дослідження інших доказів до суду не надходило. Суд постановляє рішення на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. У судовому засіданні при розгляді справи були встановлені наступні обставини. Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.04.1998 року зареєстрованого в реєстрі за №1-1113 посвідченого державним нотаріусом 2-ої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори Ісаковою Л . В. - [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] (ар.с.7). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 26.09.2018 року право власності на будинок [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] за реєстраційним номером [NUMBER] за номером запису № [NUMBER] в книзі 96 (ар.с.5). Відповідно до копії Витягу обласного комунального підприємства «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» № 28915333 від 07.11.2011 року власником будинку [ADDRESS] є [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.04.1998 року (ар.с.6). Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 04.03.2019 року № 105/6 виданої головою квартального комітету № 6 Південного району м.Кам`янське [PERSON] , в будинку [ADDRESS] зареєстровані: власник - [PERSON] , [INFO] , його син [PERSON] , [INFO] та онук [PERSON] , [INFO] (ар.с.95). Факт реєстрації відповідача-1 в будинку [ADDRESS] підтверджено довідкою з адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС Дніпропетровської області від 07.11.2018 року (ар.с.26). Відповідно до акту про фактичне проживання (не проживання) осіб від 04 березня 2019 року № 106/6, виданого головою квартального комітету № 6 Південного району м.Кам`янське [PERSON] в будинку [ADDRESS] проживає лише [PERSON] (ар.с.94). Відповідно до акту про фактичне проживання (не проживання) осіб від 22 травня 2019 року № 252/6, виданого головою квартального комітету № 6 Південного району м.Кам`янське [PERSON] в будинку [ADDRESS] проживає лише [PERSON] . [PERSON] , [INFO] в будинку не проживає з січня 2017 року, [PERSON] , [INFO] не проживає в будинку з 05.01.2016 року (ар.с.99). Відповідно до акту обстеження умов проживання від 26.09.2018р., складеного службою у справах дітей Адміністрації Південного району Кам`янської міської ради, було проведено обстеження будинку за адресою [ADDRESS] . При відвідуванні зазначеної адреси з`ясовано, що в будинку відсутнє дитяче ліжечко, дитячі речі, іграшки. З 2016 року дитина [PERSON] разом з матір`ю проживає у м.Запоріжжя (ар.с.10). Відповідно до рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 25 вересня 2017 року з Відповідача 1 [PERSON] на користь Відповідача 2 [PERSON] були стягнуті аліменти на утримання дитини та коштів на утримання матері дитини до досягнення дитиною трьох років (ар.с.15-20). Даним рішенням суду також було встановлено, що дитина мешкає разом з матір`ю. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16, за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України Верховний суд України дійшов до висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. Згідно ст. 405 ЦК України 2003 року члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як було встановлено у судовому засіданні відповідач [PERSON] , не проживає в будинку [ADDRESS] з січня 2017 року, дитина [PERSON] , [INFO] не проживає в будинку з [INFO] року тобто з самого народження, а проживає разом з матір`ю [PERSON] у м. Запоріжжя. Таким чином [PERSON] втратив право користування в будинку [ADDRESS] . Що стосується [PERSON] , то він ніколи не проживав в будинку позивача, а його мати [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою з адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС Запорізької області від 22.10.2018 року (ар.с.24), а отже втратив право користування зазначеним будинком. Частиною четвертою ст. 29 Цивільного кодексу України визначено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Таким чином, цією нормою права встановлено вичерпний перелік осіб, місце проживання (місцезнаходження) яких може вважатися місцем проживання дитини, яка не досягла десяти років: батько, мати, опікун дитини, навчальний заклад чи заклад охорони здоров`я, в якому проживає дитина. Дана правова позиція висловлена в постанові Верховного суду від 14.11.2018 по справі № 299/941/17. У даному випадку малолітній [PERSON] повинен бути зареєстрований разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , тобто за місцем реєстрації матері, оскільки батько підлягає визнанню таким, що втратив право користування житловим приміщенням. За таких обставин, слід вважати доведеними факти, на які посилаються позивач, як на підставу своїх вимог, тому, позов в частині визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням підлягає задоволенню. Однак вимоги позивача щодо зняття відповідачів з реєстраційного обліку не підлягають задоволенню, так як вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням згідно з нормами житлового і цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК України; стаття 405 ЦК України). Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зняття особи з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Враховуючи викладене, за наявності рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням окремого рішення суду щодо зняття особи з реєстрації місця проживання не потребується. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача.

Outcome: partial