Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-27 00:00:00

Зміст позовних вимог, пояснення сторін. 31 липня 2020 позивачка звернулась до суду з позовом в інтересах малолітнього сина [PERSON] , в якому просить суд надати дозвіл на реєстрацію місця проживання [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] без згоди батька - [PERSON] , [INFO] та стягнути з останнього на її користь судові витрати по справі. В обґрунтування позову вказує, що перебувала у фактичних шлюбних стосунках з відповідачем. [INFO] у них народився син [PERSON] . З листопада 2015 року відносини з відповідачем припинені. З метою належного оформлення місця проживання дитини та місця реєстрація позивачка звернулась до Левківської сільської ради за місцем її проживання , однак їй було відмовлено у реєстрації місця проживання дитини, оскільки відсутня згода письмова згода батька на проведення реєстрації місця проживання дитини за адресою матері. Домовить з відповідачем про надання згоди на реєстрацію місця проживання їх спільної дитини за місцем проживання позивачки не можливо, тому позивач змушена звернутися з відповідною заявою до суду. Позивачка в судове засідання не з`явилась, через канцелярію суду надала письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить їх задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у разі повторної неявки відповідача в судове засідання. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, місце і час розгляду справи повідомлявся належним чином, заяви про розгляд справи без його участі суду не надавав, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов до суду не надсилав. Представник Левківської сільської ради Ізюмського району Харківської області в судове засідання не з`явилися, через канцелярію суду надали письмову заяву про розгляд справи без їх участі , проти позову не заперечують. Представник третьої особи Служби у справах дітей Ізюмської райдержадміністрації Харківської області особи у судове засідання не з`явилася, про дату час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надали заяву про розгляд справи без їх участі, будь-яких заперечень щодо позовних вимог не мають. Відповідно до ст. 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом з таких підстав неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. В силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] є: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , що підтверджуєтеся копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Капитолівською сільською радою Ізюмського району Харківської області 13 лютого 2015 року (а.с.11). [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] разом з нею проживає син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією довідки Виконавчого комітету Левківської сільської ради Ізюмського району від 30.06.2020 року за № 663 ( а.с.13). Із інформації наданої Виконавчим комітетом Левківської сільської ради Ізюмського району від 17.03.2020 року за № 02-20/163 вбачається, що позивачці відмовлено у реєстрації місця проживання її малолітнього сина за місцем її реєстрації через відсутність згоди батька ( а.с.12). Норми права, що регулюють правовідносини під час розгляду справи. Частиною 4 статті 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ч.2 ст. 154 СК України батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини, а також непрацездатних сина, дочки як їх законні представники без спеціальних на те повноважень. Згідно з ч.1 cт.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом (ч.1 ст. 161 СК України). Відповідно до cт.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Згідно п.18 розділу «Реєстрація місця проживання Правил реєстрації місця проживання затверджених постановою КМУ від 02.03.2016 року № 207 у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків(крім випадків коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Статтею 3 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989 року із змінами, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року №789-ХІІ, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Таким чином, вирішуючи спір щодо надання дозволу на реєстрацію місця проживання дітям без згоди батька, враховуючи, позицію відповідачів, які не цікавляться розглядом справ, а також те, що діти залишаються без реєстрації місця проживання, чим порушується їх права, з урахуванням всіх обставин, досліджених в судовому засіданні, суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір в сумі 840,80 грн. стягнути з відповідача на користь позивачки. Згідно з ч. 3, ч. 4 ст. 137 ЦПК для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Також, стягувач просить стягнути з відповідача понесені ним витрати на правничу допомогу у сумі 100,00 грн., за складення позовної заяви, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, збирання доказів, складання процесуальних документів правового характеру, пов`язаних із цивільною справою. На підтвердження вказаних витрат надано договір про надання юридичних послуг та іншої правничої допомоги № 22 від 09.07.2020, укладеного з адвокатом, додаткова угода № 1 до договору про надання правничої допомоги адвоката та інших юридичних послуг № 22 від 09.07.2020 року, акт здачі - приймання наданих послуг від 09.07.2020, копія квитанції до прибуткового ордеру № 22 від 09.07.2020 про сплату витрат у сумі 1000,00 грн. Враховуючи зазначене, суд вважає за необхідне стягнути з боржника на користь стягувача витрати на професійну правничу допомогу у сумі 1000,00 гривень.

Outcome: approved