Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-26 00:00:00

Звертаючись із зазначеним позовом позивачка просить суд визнати за нею право власності на домоволодіння по [ADDRESS] (далі домоволодіння), на підставі статті 344 Цивільного кодексу України по набувальній давності, мотивуючи вимоги позову тим, що в 1982 році її чоловік [PERSON], як працівник Виробничого ремонтного підприємства «Крименергоремонт» Виробничого енергетичного об'єднання «Крименерго» з нею вселився у вказане домоволодіння. Додає, що після смерті чоловіка, яка сталася 21.11.2000 р., вона залишилася проживати там з сім'єю, сплачує комунальні послуги. Наголошує, що рішенням суду за нею визнано право на проживання у зазначеному домоволодінні, проте не може реалізувати своє право на приватизацію домоволодіння у зв'язку з невизначеністю його правового статусу. Пояснює, що у ПАТ «Крименерго», домоволодіння на балансі не знаходиться, натомість за цією адресою на балансі ПАТ «ДТЕК Крименерго» є інший будинок. Кримським республіканським підприємством «Сімферопольське міжміське бюро реєстрації і технічної інвентаризації» інвентаризаційна справа на домоволодіння була заведена лише в 2009 році та за адресою домоволодіння також на обліку інший будинок. Вказує, що територіальна громада не зверталася до суду з позовом про визнання безгосподарним домоволодіння, яке не знаходиться на спеціальному обліку у Фонді майна АР Крим. Підкреслює, що добросовісно заволоділа і користується домоволодінням на протязі останніх 30 років, що підтверджується тим, що вона зареєстрована там, здійснює комунальні платежі. Позивачка та її представник вимоги позову підтримали. Позивачка пояснила суду, що під час усного звернення до посадових осіб відповідача їй пояснили, що у разі визнання домоволодіння безхазяйним, воно має бути прийнято на баланс Сімферопольської міської ради, а питання про визнання за нею права на проживання та подальшу приватизацію цього домоволодіння буде вирішено у відповідності до закону. Представник відповідача вимоги позову не визнав та зазначив, що зі змісту позову неможливо встановити характер правовідносин, що склалися між сторонами, не обґрунтовані причини зазначення Сімферопольської міської ради у якості відповідача. Додав, що у справі не визначений колишній власник майна, а у разі його відсутності це майно має бути прийнято радою на баланс, після чого мають бути вирішені питання, про які йдеться в позові, не виключено що і в позасудовому порядку. Представник Кримського республіканського підприємства «Сімферопольське міжміське бюро реєстрації і технічної інвентаризації» про дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини не явки суду не повідомив (а.с. 42). Заслухавши сторони та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судовим розглядом встановлено, що позивачка приблизно в 1982 році вселилася у домоволодіння у якості члена сім'ї наймача з дозволу адміністрації Сімферопольського підприємства електричних мереж та проживає там зі своєю родиною до теперішнього часу (а.с. 9-10). Договір житлового найму з нею укладено не було, що вона підтвердила під час судового розгляду. На цей час домоволодіння, де проживає і зареєстрована позивачка, на балансі ПАТ «Крименерго» не знаходиться, а інвентаризаційна справа на домоволодіння була оформлена тільки в 2009 році (а.с. 11-12, 16-24, 26-29). Рішенням суду за позивачкою було визнано право на проживання у домоволодінні (а.с. 13-15). З позивачкою укладено договори про оплату комунальних послуг (а.с. 19-20). Після проведення інвентаризації будівлі позивачка до відповідача про визначення статусу домоволодіння не зверталася, що вона не спростувала під час розгляду справи. В роз'ясненнях, що їх дав у своєму листі Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» N 24-150/0/4-13, 28.01.2013, зазначено, що для набуття права власності на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери перебігу строку набувальної давності недостатньо. Умови набувальної давності підтверджуються судовим рішенням. Давнісний володілець повинен довести факти добросовісності, відкритості, безперервності і тривалості свого володіння. Елементи набувальної давності також передбачені статтями 335, 338, 341, 343 ЦК, за положеннями яких після вчинення законодавчо визначених дій та зі спливом певного строку особа може набути право власності на безхазяйне майно, знахідку, бездоглядну домашню тварину чи скарб. Але положення статті 344 ЦК в таких випадках не застосовуються. Добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. При вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. Отже, суд приходить до висновку, що позивачка виходячи з того, що домоволодіння має ознаки притаманні безхазяйній речі, порядок набуття права власності на які визначений статтею 335 ЦК України, звернулася про захист свого порушеного права передчасно. Крім того, суд приймає до уваги, що інвентаризація домоволодіння відбулася лише в 2009 році, що унеможливлює застосування приписів статті 344 ЦК України до розглядуваних правовідносин. Узагальнюючи викладене, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позову.

Outcome: dismissed