Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-26 00:00:00

Звернувшись до суду, позивач зазначає, що з серпня 2012 року перебувала з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах. У грудні 2012 року вирішили придбати автомобіль, щоб відповідач зміг працевлаштуватися. На придбання автомобіля вона позичила в матері грошові кошти в розмірі 600 доларів США, розраховуючи на те, що відповідач буде працювати і віддавати борг. Але коштів не вистачало та 28 серпня 2013 року вона оформила на себе кредит в АТ Дельта Банк на суму 5000 грн., еквівалентну 600 доларам США. Також вказує, що цього ж дня, 28 серпня 2013 року, між нею та відповідачем був укладений усний договір позики на суму 4785 грн. 80 коп., згідно з яким відповідач зобовязався повернути їй борг у сумі, що еквівалентна 600 доларам США, до 1 грудня 2013 року. 7 вересня 2013 року зареєстрували шлюб з відповідачем, а з червня 2015 року проживають окремо. В лютому 2016 року дізналася, що чоловік продав автомобіль, борг за який їй не повернув та кредит за який вона самостійно сплачує дотепер. Діями відповідача, які виявилися в неповерненні боргу, їй завдано моральну шкоду. За цих підстав позивач просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість за усним договором позики від 1 грудня 2013 року в сумі 16113 грн. 42 коп., 3 % річних від простроченої суми в розмірі 1087 грн. 65 коп., моральну шкоду в розмірі 10 000 грн., а також витрати на правову допомогу адвоката в розмірі 1000 грн. та сплату судового збору в розмірі 1378 грн., а всього 29579 грн. 07 коп. У судове засідання сторони не з'явилися, про час і місце судового розгляду були повідомлені належним чином, надали заяву, в якій просили судовий розгляд провести в їх відсутність. Суд, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають за наступних підстав: Судом встановлено, що сторони є подружжям та перебувають у зареєстрованому шлюбі з 7 вересня 2013 року. Як вбачається зі змісту позовної заяви [PERSON], заявляючи вимоги про стягнення з відповідача боргу, позивач посилається на те, що до укладення шлюбу під час перебування з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах з метою придбання автомобіля для відповідача 1 грудня 2012 року отримала позику в розмірі 600 доларів США та 28 серпня 2013 року в розмірі 5000 грн. 28 серпня 2013 року між нею та відповідачем був укладений усний договір позики на суму 4785 грн. 80 коп., згідно з яким відповідач зобов'язався повернути їй борг у сумі, що еквівалентна 600 доларам США, до 1 грудня 2013 року. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно зі статтею 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір\~неоподатковуваного мінімуму\~доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості\~речей. Отже, договір позики на суму, що у десять разів перевищує встановлений законом розмір\~неоподатковуваного мінімуму\~доходів громадян, тобто 170 гривень, має укладатися у письмовій формі. Статтями 10, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини 1 статті 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з частиною 2 статті 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Разом із тим, позивач не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту укладення між нею та відповідачем 28 серпня 2013 року договору позики. Розписку або інший документ, який би посвідчував передання відповідачу грошових коштів у сумі 4785 грн. 80 коп., як того вимагають норми ст. 1047 ЦК України, не представила та в своєму позові сама зазначає, що договір позики укладався в усній формі. Посилання позивача в позовній заяві, що її вимоги можуть бути підтверджені показаннями свідків, суд до уваги не бере, оскільки в разі, якщо договір позики мав бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Також суд не може прийняти до уваги надану позивачем розписку про отримання відповідачем від неї 26 травня 2016 року грошових коштів у сумі 700 доларів США, які він зобов'язується повернути до 31 жовтня 2016 року, оскільки вона не стосується предмету спору. Суд вважає, що в даному випадку позов викликаний бажанням позивача перекласти на відповідача свої боргові зобов'язання, для чого позивачем обрано неналежний спосіб захисту. Враховуючи, що позовні вимоги не доведено, в задоволенні позову [PERSON] про стягнення з відповідача на її користь суми боргу за усним договором позики, 3 % річних від простроченої суми та відшкодування моральної шкоди слід відмовити. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України у зв'язку з відмовою в позові судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Outcome: dismissed