Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-09 00:00:00

Звернувшись до суду з даним позовом, АТ Комерційний банк «ПриватБанк» просить стягнути з відповідача [PERSON] суму заборгованості в розмірі 27\~743,12 грн. за кредитним договором № б/н від 08.12.2016 року, яка складається з наступного: 11\~807,60 грн. тіло кредиту; 8007,28 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 6130,95 грн. заборгованість за пенею, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 1297,29 грн. штраф (процентна складова), а також судові витрати, посилаючись на те, що 08.12.2016 року [PERSON] отримав кредит в розмірі 14 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Пунктом 1.1.3.2.4 Договору передбачена можливість зміни Тарифів та інших невідємних частин Договору, при цьому у сторін Договору виникають обовязки: у кредитора інформування позичальника щодо внесених змін шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 1.1.3.1.9 Договору; у позичальника отримання виписки про стан та по здійснені операції по карткових рахунках (п. 1.1.2.1.5 Договору). На підставі п. 1.1.5.2 Договору, неотримання або несвоєчасне отримання клієнтом виписок про стану рахунків не звільняє його від виконання його зобовязань за даним Договором. Згідно п. 2.1.1.12.2 Договору в разі непогашення клієнтом боргових зобовязань за кредитом до 24 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати, за користування кредитом клієнт сплачує банку проценти в розмірі, зазначеному в Тарифах, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті, з розрахунку 365/366 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 Договору. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобовязання за Договором виконав в повному обсязі, а саме: надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач, в порушення умов договору та вимог діючого законодавства, своєчасно не надав банку кошти для погашення заборгованості за борговими зобовязаннями, внаслідок чого станом 12.09.2018 року має заборгованість 27\~743,12 грн., яка складається з наступного: 11\~807,60 грн. тіло кредиту; 8007,28 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 6130,95 грн. заборгованість за пенею, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 1297,29 грн. штраф (процентна складова). Представник позивача за довіреністю [PERSON], будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, у судове засідання не зявився, зазначивши у позовній заяві про розгляд справи без його участі у випадку неявки до судового засідання відповідача. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, у судове засідання не зявився, надавши клопотання про розгляд справи без його участі. У відзиві на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 08 лютого 2019 року, відповідач зазначив, що просить: у задоволенні позову відмовити повністю; визнати кредитний договір № б/н від 08.12.2016 року, укладений з недодержанням письмової форми, нікчемним; у вимогах щодо нарахованої неустойки на загальну суму 12\~597,69 грн. відмовити повністю; визнати строк позовної давності щодо позовних вимог про стягнення з відповідача неустойки (нараховано відсотків на заборгованість за кредитом) на загальну суму 1865,13 грн., яка перебуває за межами 1-річного строку позовної давності. Так, 08 грудня 2016 року він звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою оформлення карти «Універсальна/GOLD», яку отримав за № 2168 7423 3468 5124 зі строком дії 01.2018. Вказану картку [PERSON] отримував з метою зручності щодо банківського обслуговування, а не з метою отримання кредитних послуг. Враховуючи, що анкета-заява до приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, яка була заповнена відповідачем, не містить інформації про те, що її підписання є укладенням кредитного договору, оскільки в ній не зазначені: розмір узгодженого ліміту, згода на встановлення ліміту, розмір наданого кредиту, розмір процентів за користування кредитом, тип кредитної картки, позначення про отримання [PERSON] памятки клієнта, вважає, що сторони не досягли умов договору, а тому договір не був укладений, як і не була додержана письмова форма договору, що дає підстави вважати його нікчемним. При цьому, на думку відповідача, позовна заява не містить посилання на доказ, який підтверджує ту обставину, що він порушив обовязок повернення кредиту, а позивач не надав суду доказів того, що [PERSON] взагалі отримував кредит, як і не надав оригінал кредитного договору, виписку з особового рахунку, первинні бухгалтерські документи, що б підтверджувало наявність заборгованості у розмірі, вказаному в розрахунку. Також вважає незаконними вимоги про стягнення з нього пені та штрафу, оскільки одночасне застосування пені та штрафу за одне й те саме порушення грошових зобовязань свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення. Також [PERSON] заявлено про застосування строку спеціальної позовної давності щодо позовних вимог про стягнення з нього неустойки (нарахованих відсотків на заборгованість за кредитом), оскільки позивач звернувся до суду із позовом 29.11.2018 року, а відтак до суми неустойки за період з 09.12.2016 року по 27.11.2017 року, яка становить 1865,13 грн., та перебуває поза межами 1-річного строку позовної давності. Скориставшись своїм правом на подання відповіді на відзив, передбаченим статтею 179 ЦПК України, до суду 04 березня 2019 року надійшла відповідь на відзив, підписана представником позивача [PERSON], згідно якої представник позивача просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. З доданих відповідачем до відзиву: копії опису вкладення цінного листа та квитанції ПАТ «Укрпошта» вбачається, що відзив на позовну заяву [PERSON] направлявся на адресу позивача 06 лютого 2019 року. При цьому, у відповіді на відзив зазначена дата вихідного номеру від 15 лютого 2019 року, проте фактично відповідь на відзив згідно поштового штемпеля, наявного на поштовому конверті, відправлена на адресу суду 27 лютого 2019 року, з огляду на що суд приходить до висновку, що вона подана вочевидь поза межами строку, встановленого для її подання ухвалою про відкриття провадження у справі, а тому суд не може приймати її до уваги при ухваленні рішення по справі. Дослідивши всі обставини у справі та перевіривши їх доказами, суд вважає, що предявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 08 грудня 2016 року [PERSON] підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, у якій зазначено, що він погоджується з тим, що вказана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, загальними умовами обслуговування та кредитування, які містяться у рекламному буклеті, складають між клієнтом та банком договір про надання банківських послуг, ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладення та погоджується з його умовами, зобовязався виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно самостійно ознайомлюватись з їх змінами на сайті ПриватБанку (а.с. 9). Згідно із ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Як вбачається з матеріалів справи, саме такий договір приєднання був укладений між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON], оскільки в анкеті-заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку від 08 грудня 2016 року відповідач своїм підписом погодився з тим, що вказана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, загальними умовами обслуговування та кредитування, які містяться у рекламному буклеті, складають між клієнтом та банком договір про надання банківських послуг. Положеннями\~статті 204 ЦК України\~закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню. При цьому, відповідачем не надано суду доказів того, що спірний договір від 08 грудня 2016 року, укладений між [PERSON] та АТ КБ «ПриватБанк», ним у судовому порядку оспорювався та/або визнавався недійсним. Суд також звертає увагу на те, що у вказаній анкеті-заяві мається підпис відповідача, а у відзиві на позовну заяву [PERSON] також визнається те, що він 08 грудня 2016 року звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою оформлення карти «Універсальна/GOLD», яку отримав за № 2168 7423 3468 5124, та активно користувався нею на споживчі потреби, що спростовує доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, про те, що він не отримував кредит. Таким чином, суд приходить висновку про те, що зазначений договір є укладеним, оскільки сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, відповідач підписав заяву-анкету, згідно якої ознайомлений з умовами надання банківських послуг, згоден з тим, що вказана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, загальними умовами обслуговування та кредитування, які містяться у рекламному буклеті, складають між клієнтом та банком договір про надання банківських послуг, та у відповідності до п. 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року зазначений правочин не є нікчемним. [PERSON] взяті на себе зобовязання за договором належним чином не виконав, останній черговий платіж здійснив 27.12.2017 року (а.с. 8), що також визнається і самим відповідачем у відзиві на позовну заяву. З розрахунку заборгованості за договором від 08.12.2016 року вбачається, що заборгованість за кредитом станом на 12.09.2018 року становить 27\~743,12 грн. та складається з наступного: 11\~807,60 грн. тіло кредиту; 8007,28 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 6130,95 грн. заборгованість за пенею, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 1297,29 грн. штраф (процентна складова) (а.с. 6-8). Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України зобов'язання повинне виконуватись у строк, що встановлений у договорі. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 525 ЦК України передбачено неможливість односторонньої відмови від виконання зобов'язання або його зміна, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути грошові кошти та сплатити проценти. Відповідно до ст. 536 ЦК України боржник зобов'язаний сплачувати проценти за користування чужими грошовими коштами. Статтею 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві таку ж суму грошей у строк і в порядку встановленому договором. Відповідно п. 1.1.2.1.7 умов та правил надання банківських послуг відповідач зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитратою платіжного ліміту, також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. З розрахунку заборгованості вбачається, що під час укладення кредитного договору діяла процента ставка за кредитом в розмірі 42 % на рік (3,5), яка не змінювалась. У відзиві на позовну заяву [PERSON] заявлено клопотання про застосування строку спеціальної позовної давності щодо позовних вимог про стягнення з нього неустойки (нарахованих відсотків на заборгованість за кредитом), оскільки позивач звернувся до суду із позовом 29.11.2018 року, а відтак до суми неустойки за період з 09.12.2016 року по 27.11.2017 року, яка становить 1865,13 грн., та перебуває поза межами 1-річного строку позовної давності, просить застосувати строк спеціальної позовної давності щодо позовних вимог про стягнення з нього неустойки повністю. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Правилами користування платіжною карткою визначено, що граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на лицевій стороні картки, і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (поле MONTH). З доданої [PERSON] до відзиву на позовну заяву фотографії картки ПриватБанку MasterCard Gold № 5168 7423 3468 5124 вбачається, що строк її дії встановлений до 01 місяця 2018 року (а.с. 79). При цьому представником позивача не було спростовано той факт, що саме ця картка була видана відповідачу для користування кредитом. Таким чином, судом встановлено, що кредитна картка № 5168 7423 3468 5124, що була видана [PERSON] 08 грудня 2016 року була дійсна по 31 січня 2018 року включно, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці, а також, що останній платіж в сумі 276,13 грн. [PERSON] здійснив 27 грудня 2017 року. Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Відповідач останній платіж здійснив 27 грудня 2017 року, а АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом про захист свого порушеного права 01 грудня 2018 року, що вбачається з копії поштового штемпелю на конверті (а.с. 55), тобто без пропуску установленого статтею 257 ЦК України строку позовної давності, у звязку з чим клопотання [PERSON]\~про застосування\~строку спеціальної\~позовної давності\~щодо позовних\~вимог про\~стягнення з\~нього неустойки\~(нарахованих\~відсотків на\~заборгованість за\~кредитом) задоволенню не підлягає. Судом при розгляді справи були створені всі необхідні умови для повного та всебічного розгляду справи, проте, відповідач не скористався своїм правом щодо надання альтернативного розрахунку заборгованості за кредитом, а тому суд, з додержанням принципу диспозитивності та змагальності сторін, приймає до уваги розрахунок заборгованості, наданий позивачем, в частині заборгованості за тілом кредиту на процентів за користування кредитом. При цьому, надаючи оцінку аргументам відповідача щодо не доведення позивачем належними та допустимими доказами наявності заборгованості у розмірі, вказаному у розрахунку, оскільки АТ КБ «ПриватБанк» не додав до позову оригіналу кредитного договору, виписки з особового рахунку [PERSON], первинні бухгалтерські документи, які підтверджують факт надання кредиту, суд вважає їх неспроможними, оскільки клопотання про витребування вказаних доказів суду відповідачем під час розгляду справи не заявлялось. В свою чергу, суд вважає неправомірним нарахування позивачем за даним Кредитним договором штрафів у розмірі 1797,29 грн. та пені у розмірі 6130,95 грн., оскільки 02 вересня 2014 року Верховною Радою України прийнято Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», який набув чинності з 15 жовтня 2014 року (далі - Закон № 1669 -VII). Відповідно до ст. 2 Закону № 1669-VII на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому КМУ переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особа підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому КМУ переліку, де проводилася антитерористична операція (ч.1). Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції (ч.2). Відповідно до ч.1, ч.2 ч.3 ст. 11 Закону України «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1669-VII цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування і втрачає чинність через шість місяців з дня завершення антитерористичної операції, крім пункту 4 ст.11 «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону. На виконання абзацу 3 п. 5 ст. 11 Закону України «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 року № 1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року № 1079-р зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 року № 1053 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція» 02 грудня 2015 року Кабінетом Міністрів України прийнято розпорядження № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України». Пунктом 1 та 3 вказаного розпорядження, затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком та визнано такими, що втратили чинність: розпорядження Кабінету Міністрів від 30 жовтня 2014 року № 1053 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція; розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079 «Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 р. № 1053». Як встановлено судом, відповідач зареєстрований в [INFO], яке відповідно до розпоряджень КМУ від 30.10.2014 року та від 02.12.2015 року входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. За таких обставин, суд що вважає, що відповідач звільняється від сплати штрафів у розмірі 1797,29 грн. та пені у розмірі 6130,95 грн. на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитним договором б/н від 08.12.2016 року. Таким чином, без врахування нарахованої пені та штрафу, загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором б/н від 08.12.2016 року становить 19\~814,88 грн. та складається з такого: 11\~807,60 грн. заборгованість за тілом кредиту; 8007,28 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом. Тож, позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» слід задовольнити частково. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог судовий збір у розмірі 1258,47 грн.

Outcome: partial