Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-24 00:00:00

І. Виклад позиції позивача 05 червня 2020 року позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою до відповідачів про визнання незаконним та скасування рішення, у якій з урахуванням заяви від 18.08.2020 року просив: - визнати незаконним рішення Херсонської міської ради від 27.05.2020 року №2354 в частині затвердження проекту землеустрою [PERSON] , щодо відведення в оренду земельної ділянки, площею 0,0620 га, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки) за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 6510136600:11:003:0049 та передачі вказаної земельної ділянки їй у оренду; - визнати недійсним договір оренди землі від 05.08.2020 серія та номер 01200062, укладений між орендодавцем Херсонською міською радою та орендарем [PERSON] про оренду земельної ділянки площею 0,0620 га, по [ADDRESS] , кадастровий номер 6510136600:11:003:0049, строком до 27.05.2025, зареєстрованого на підставі рішення державного реєстратора Станіславської сільської ради Білозерського району, Херсонської області Суханова Дмитра Миколайовича - про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 53489412 від 06.08.2020 14:16:24; - скасувати запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права оренди земельної ділянки за номером 37651829, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2140517965101, на об`єкт нерухомого майна земельну ділянку кадастровий номер 6510136600:11:003:0049, площею 0,0620 га, за адресою [ADDRESS] , який винесений на підставі рішення державного реєстратора Станіславської сільської ради Білозерського району, Херсонської області Суханова Дмитра Миколайовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 53489412 від 06.08.2020 14:16:24. В обґрунтування позовних вимог вказав, що у січні 2018 року звернувся до ХМР з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, орієнтовною площею 0, 0620 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: [ADDRESS] (далі по тексту - спірна земельна ділянка)). В подальшому позивач розробив проект землеустрою на спірну земельну ділянку, який станом на час звернення до суду з позовом ХМР не було розглянуто. Ухвалою 5ААС від 27.05.2020 року у справі №540/2813/19 ХМР заборонено вчиняти будь-які дії щодо спірної земельної ділянки до набрання законної сили рішенням суду у справі. Того ж дня ХМР прийнято рішення щодо передачі спірної земельної ділянки в оренду [PERSON] . У серпні 2020 року позивач дізнався, що за договором оренди землі від 05.08.2020 року ХМР передала в оренду спірну земельну ділянку [PERSON] строком до 27.05.2025 року. Вчинені відповідачами дії позивач вважає протиправними та такими, що порушують його цивільне право. У зв`язку з тим, що на спірній земельній ділянці відсутні будь-які об`єкти нерухомого майна, право оренди на неї у відповідності до ЗК України підлягає на конкурсних засадах. Оскільки рішення щодо передачі спірної земельної ділянки в оренду [PERSON] прийнято в порушення заборони ухвали 5ААС від 27.05.2020 року у справі №540/2813/19, а договір оренди, що укладений між відповідачами укладено з порушенням встановленої законом процедури, тому і запис про державну реєстрацію права оренди спірної земельної ділянки має бути скасований. За таких обставин та посилаючись на норми ЦК України, Земельного Кодексу України, ЗУ «Про оренду землі», ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» просив позов задовольнити. ІІ. Виклад позиції відповідача Херсонської міської ради 27 жовтня 2020 року [PERSON] діючи в інтересах ХМР подав відзив на позовну заяву, у якому просив у задоволенні позову відмовити. Вказав, що прийняття рішення про надання земельних ділянок комунальної власності у власність чи в оренду є виключним правом органів місцевого самоврядування. У серпні 2015 року [PERSON] звернулася до ХМР із клопотанням про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) в натурі (на місцевості) меж спірної земельної ділянки, яка перебувала в оренді за договором від 06.12.2007, з метою реєстрації земельної ділянки. Рішенням міськради від 26.10.2015 №2062 [PERSON] надано дозвіл на розроблення технічної документації. На підставі цього рішення замовлено технічну документацію із землеустрою та присвоєно спірній земельній ділянці кадастровий номер 6510136600:11:003:0049. В подальшому оскаржуваним рішенням спірну земельну ділянку передано в оренду [PERSON] з дотриманням положень ЗК України та ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні». Додатково вказав, що рішенням ХМР від 05.06.2018 року №1453 відмовила позивачу в дозволі на розроблення проектів землеустрою щодо відведення у власність вільних земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель та споруд (присадибні ділянки) у зв`язку з наявністю нерухомого майна іншої особи на земельній ділянці. ІІІ. Виклад позиції відповідача [PERSON] 11 грудня 2020 року представник відповідача [PERSON] подав відзив на позов, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Вказав, що позивачем не обґрунтовано порушення його речового права. Розроблений позивачем проект землеустрою у відповідності до ЗУ «Про землеустрій» не дає йому право претендувати на отримання її у власність. Крім того, відповідачка є власницею житлового будинку [ADDRESS] та земельної ділянки за цією адресою з кадастровим номером 6510136600:01:001:0808. Спірна земельна ділянка перебувала в оренді за договором від 06.12.2007 під розширення присадибної ділянки у попереднього власника (до [PERSON] ) земельної ділянки з кадастровим номером 6510136600:01:001:0808. Дії ХМР щодо затвердження їй технічної документації щодо встановлення меж спірної земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачі її в оренду вважає законними. ІV. Процесуальні дії суду у справі. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 05.08.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 10.09.2020 року. 18.08.2020 року представник позивача подав уточнену позовну заяву та клопотання про витребування доказів. У зв`язку з перебуванням головуючої судді у відпустці розгляд справи не відбувся, призначено на 13.10.2020 року. За клопотанням відповідача [PERSON] розгляд справи не відбувся, судове засідання відкладено на 17.11.2020 року. 27.10.2020 року [PERSON] діючи в інтересах ХМР подав відзив на позовну заяву. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 17.11.2020 року клопотання представника Херсонської міської ради за довіреністю Фокіна А.А. про зупинення провадження у цивільній справі залишено без задоволення. Судове засідання відкладена на 01.12.2020 року. 11.12.2020 року представник відповідача [PERSON] подав відзив на позов. За клопотанням представника ХМР розгляд справи відкладено на 16.12.2020 року. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 16.12.2020 року клопотання представника відповідача [PERSON] про розгляд справи за правилами загального позовного провадження залишено без задоволення. Оголошено перерву у судовому засідання до 02.02.2021 року. Ухвалою від 02.02.2021 року без виходу до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання постановлено залишено без розгляду клопотання представника позивача про витребування доказів. Ухвалою від 02.02.2021 року без виходу до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання постановлено задовольнити клопотання представника ХМР про долучення доказів. У судовому засіданні представник позивача викладені у позовній заяві та додатково поданих заявах підтримав заявлені вимоги, виклав обставини та надав пояснення, що ідентичні письмово викладеним обставинам. Вважав позовні вимоги законними та обґрунтованими, просив позов задовольнити. Представник ХМР заперечував проти задоволення позовних вимог, надав суду пояснення за обставинами викладеними у письмово поданому відзиві на позовну заяву. Просив відмовити у задоволенні позову. Представник [PERSON] , діючи в інтересах [PERSON] та відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, просили відмовити у задоволенні позову. Після наданих сторонами пояснень у судовому засіданні 02.02.2021 року оголошено перерву до 17.03.2021 року. У зв`язку з перебуванням головуючої судді у нарадчій кімнаті з розгляду іншої цивільної справи розгляд справи не відбувся, судове засідання призначено на 20.04.2021 року. 16.04.2021 року [PERSON] діючи в інтересах ХМР подав заяву про залучення доказів до матеріалів справи. У час призначений для розгляду справи представник позивача та позивач не прибули, у судовому засіданні продовжено перерву, для повторного виклику сторони позивача, судове засідання призначено на 25.05.2021 року. Позивач в судове засідання не з`явився, 24.05.2021 року адвокат Верещака О.М. діючи в його інтересах подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити. Представник ХМР у судове засідання не з`явився, 25.05.2021 року подав заяву про розгляд справи та її завершення за його відсутності, заперечував проти задоволення позовних вимог. Відповідач [PERSON] та її представник в судове засідання не з`явилися, 25.05.2021 року адвокат Карасьов І.О. діючи в її інтересах подав заяву про завершення розгляду справи за його відсутності та відсутності [PERSON] , заперечував проти задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Таким чином, враховуючи, що учасниками справи надано письмові заяви, надано у судовому засіданні пояснення за суттю спору, згоду представників позивача та відповідачів(представників) на завершення розгляду справи у їх відсутності, суд вважає за можливе дослідити докази, що наявні в матеріалах справи та завершити розгляд справи за відсутності учасників справи, крім того, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. З`ясувавши фактичні обставини, заслухавши пояснення учасників справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані сторонами, пояснення, докази та повідомлені ними обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. V. Фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст правовідносин. Згідно договору оренди земельної ділянки від 06.12.2007 року ХМР передала в оренду [PERSON] земельну ділянку площею 0, 0620 га під розширення присадибної ділянки, яка знаходиться у [ADDRESS] із земель запасу строком до 05.10.2012 року. Рішенням ХМР XІVI сесії міської ради VI скликання від 26.10.2015 року №2062 [PERSON] надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж спірної земельної ділянки в натурі (на місцевості) під розширення присадибної ділянки. [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 11.12.2014 року належить на праві власності земельна ділянка з кадастровим номером 6510136600:01:001:0808 площею 0, 0833 га по [ADDRESS] , що підтверджено витягом з ДРРП №30833530 від 11.12.2014 року. [PERSON] належить на праві власності житловий будинок на земельній ділянці з кадастровим номером 6510136600:01:001:0808 по [ADDRESS] , що підтверджено витягом з ДРРП №134314906 від 14.08.2018 року. 23.01.2018 року [PERSON] звернувся до Херсонської міської ради з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, орієнтовною площею 0,0620 га. для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: [ADDRESS] . Рішенням ХМР XХI сесії міської ради VІI скликання від 05.06.2018 року №1453 [PERSON] відмовлено у дозволі на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність вільної земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) - орієнтовною площею 620 кв.м., по [ADDRESS] на підставі ч. 7 ст. 118 ЗК України (на земельній ділянці наявне нерухоме майно інших осіб). На замовлення [PERSON] від 27.02.2018 року КТ НВФ «Нові технології» розроблено проект землеустрою щодо відведення йому у власність спірної земельної ділянки, що підтверджується матеріалами справи. Згідно витягу з ДЗК про земельну ділянку №НВ-6506362282019 від 29.05.2019 року, спірна земельна ділянка перебуває в комунальній власності, 24.01.2008 року зареєстрована ХМФ ДП «Херсонський регіональний центр ДЗК». 14.06.2019 року [PERSON] подав до ХМР клопотання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки у власність та передачу її у власність. Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27.05.2020 року у справі №540/2813/19 заборонено вчиняти будь-які дії щодо спірної земельної ділянки до набрання законної сили рішенням суду у даній справі. Рішенням ХМР XXXIV сесії міської ради VII скликання від 27.05.2020 року №2354 «Про затвердження землевпорядної документації щодо відведення у власність, спільну сумісну власність та в оренду земельних ділянок для будівництва і обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки), під розширення присадибної ділянки, під гаражі та передачу земельних ділянок у власність, спільну сумісну власність та в оренду, та внесення змін до рішень міської ради» [PERSON] із земель комунальної власності (перебували в оренді у іншої особи) передано спірну земельну ділянку під розширення присадибної ділянки в оренду строком на 5 років. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна індексний №219799410 від 11.08.2020 року спірна земельна ділянка за договором оренди землі №01200062 від 05.08.2020 року передана в оренду [PERSON] зі строком дії до 27.05.2025 року з правом пролонгації. Згідно договору оренди земельної ділянки від 05.08.2020 року ХМР на підставі п. 82 рішення від 27.05.2020 року №2354 передала в оренду [PERSON] спірну земельну ділянку, на якій не розміщені об`єкти нерухомого майна, а також інші об`єкти інфраструктури, строком до 27.05.2025 року. Факт передачі спірної земельної ділянки на підставі вказаного договору оренди підтверджується актом приймання-передачі земельної ділянки. Постановою КАС у складі ВС від 07.04.2021 року у справі №540/2813/19 зобов`язано Херсонську міську раду розглянути по суті клопотання [PERSON] про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та передання її у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), із земель комунальної власності в межах населеного пункту, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , площею 0,0620 га, кадастровий номер земельної ділянки 6510136600:11:003:0049, та прийняти рішення з урахуванням висновків суду, викладених у цій постанові. VІ. Оцінка Суду. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При вирішенні цивільного спору суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. Частиною 1 статті 21 ЦК України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно ч. 3 ст. 24 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції. Згідно із п. п. «а», «в» ч. 1 ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу. Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 78 ЗК України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Як встановлено ч. 2 ст. 93 ЗК України земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об`єднанням і організаціям, а також іноземним державам. Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. За змістом ст. 122 ЗК України міські ради передають земельні ділянки у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЗК України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Нормами статті 20 ЗК України врегульовано, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу. За приписами ч. 4 ст. 123 Земельного Кодексу України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу. Згідно з ч. 3 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 134 ЗК України не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі розташування на земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб. За ч. 1 ст. 135 ЗК України земельні торги проводяться у формі аукціону, за результатами проведення якого укладається договір оренди земельної ділянки з переможцем земельних торгів, який запропонував найвищу плату за користування нею. Отже, за загальним правилом, законом передбачено, що набуттю права на оренду земельної ділянки комунальної власності передує проведення земельних торгів, за результатами яких приймається рішення органом місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, чи укладається договір купівлі-продажу права оренди з наступним укладенням договору оренди земельної ділянки. При цьому розробка проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є однією із передумов для надання у користування такої земельної ділянки із земель комунальної власності. З огляду на це, рішення органу місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених ст. 122 ЗК України, про надання певній особі дозволу на розробку проекту землеустрою щодо складання договору оренди землі також повинно ґрунтуватися на результатах проведених земельних торгів. Таким чином, спочатку передбачена процедура проведення земельних торгів, вже після чого органом місцевого самоврядування надається дозвіл на розробку проекту землеустрою переможцю таких торгів. Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом України в постанові від 05 липня 2016 року по справі № 21-1489а16. В ході розгляду справи, судом не встановлено дотримання передбаченого Законом порядку Херсонською міською радою при передачі в оренду спірної земельної ділянки [PERSON] . Крім того, згідно із ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. При цьому, Конституційний Суд України неодноразово зазначав у своїх рішеннях, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012). Отже, невиконання судового рішення, яке набуло законної сили, надання йому переоцінки суперечить принципу верховенства права, складовою якого є принцип правової визначеності (правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 29 листопада 2019 року по справі № 805/5043/15-а). З витягу з ДЗК про земельну ділянку №НВ-6506362282019 від 29.05.20119 року та змісту договору оренди земельної ділянки від 05.08.2020 року встановлено, що на спірній земельній ділянці відсутні будь-які об`єкти нерухомого майна, а тому право оренди на неї має набуватися на конкурентних засадах шляхом проведення аукціону. Однак, ХМР в порушення визначеної ЗК України процедури рішенням від 27.05.2020 року №2354 передала спірну земельну ділянку в оренду [PERSON] строком на 5 років, чим порушила право позивача (та інших осіб) на отримання земельної ділянки у порядку передбаченому законом. Крім того, оскаржуване рішення ХМР прийнято всупереч ухвалі П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27.05.2020 року у справі №540/2813/19 про заборону вчиняти будь-які дії щодо спірної земельної ділянки до набрання законної сили рішенням суду у справі. Згідно п. г ч. 3 ст. 152 ЗК України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, дослідивши докази, що наявні в матеріалах справи, суд доходить висновку про законність позовних вимог в частині визнання незаконним рішення Херсонської міської ради від 27.05.2020 року №2354 щодо затвердження проекту землеустрою [PERSON] , щодо відведення в оренду земельної ділянки, площею 0,0620 га, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки) за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 6510136600:11:003:0049 та передачі вказаної земельної ділянки їй у оренду, з огляду на що позовні вимоги в цій частині позову підлягають задоволенню. Вирішуючи питання в частині позовних вимог про визнання недійсним договору оренди спірної земельної ділянки, суд приходить до наступного. Згідно зі статтею 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі статтею 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. За ст. 1 ЗУ «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. За ст. 6 ЗУ «Про оренду землі» орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. У разі набуття права оренди земельної ділянки на конкурентних засадах підставою для укладення договору оренди є результати аукціону. На підставі ст. 16 ЗУ «Про оренду землі» укладення договору оренди земельної ділянки із земель комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому ЗК, або за результатами аукціону. Згідно із закріпленою у статті 204 ЦК України презумпцією правомірності правочину правочин вважається правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно із частинами першою-третьою статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних прав про визнання правочинів недійсними», судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК 435-15 зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Враховуючи, що в ході розгляду справи судом встановлено незаконність рішення Херсонської міської ради від 27.05.2020 року №2354, на підставі якого між ХМР та [PERSON] укладено спірний договір оренди землі №01200062 від 05.08.2020 року, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання недійсним договору оренди землі від 05.08.2020 серія та номер 01200062, укладеного між орендодавцем Херсонською міською радою та орендарем [PERSON] . Вирішуючи позовні вимоги в частині скасування запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права оренди спірної земельної ділянки суд виходить з наступного. Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній із 16 січня 2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). При цьому слід зазначити, що пунктом 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству» встановлено, що судові рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що на момент набрання чинності цим Законом набрали законної сили та не виконані, виконуються в порядку, передбаченому ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до набрання чинності цим Законом. Отже, за змістом цієї правової норми виконанню підлягають виключно судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. КЦС у складі ВС у постанові від 19.05.2021 року у справі №2-65/11 не знайшов підстав для відступу від висновків ВП ВС у постанові від 07 квітня 2020 року у справі № 904/3657/18 згідно яких рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. Тому належним способом захисту права або інтересу позивача у такому разі є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав, а скасування запису про проведену державну реєстрацію права (пункт 5.17 постанови від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (провадження № 12-158гс18); пункт 5.17 постанови від 04 вересня 2018 року у справі № 915/127/18 (провадження № 12-184гс18); пункт 28.3 постанови від 14 листопада 2018 року у справі № 813/1462/17 (провадження № 11-997апп18); постанова від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а (провадження 11-474апп19). Зважаючи на те, що прийняття державним реєстратором Станіславської селищної ради Білозерського району Херсонської області Сухановим Д.М. рішення №53489412 від 06.08.2020 року та внесення на його підставі до Реєстру запису про інше речове право №37651829 від 06.08.2020 року є наслідком укладення договору оренди землі від 05.08.2020 року, яке в ході розгляду цієї справи за висновками до яких дійшов суд, визнано недійсним, то суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача про скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права оренди земельної ділянки за номером 37651829. За встановлених обставин та природи спірних правовідносин, та визначеної законом компетенції виключно органу місцевого самоврядування визначати юридичну долю земель комунальної власності, судом не встановлено порушення прав [PERSON] відповідачем [PERSON] . Враховуючи викладене позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. VІІ. Заходи забезпечення позову (заяви). Заходи забезпечення позову (заяви) судом не застосовувалися. VIІІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно квитанції №17 від 04.06.2020 року, дубліката чека №0.0.1798691945.1 від 12.08.2020 року та квитанції №12 від 12.08.2020 року позивачем сплачено судовий збір за три вимоги немайнового характеру у розмірі 2 522, 40 грн. З урахуванням задоволення позовних вимог до Херсонської міської ради, з Херсонської міської ради на користь позивача підлягає до стягнення в рахунок відшкодування судового збору 2 522, 40 грн.

Outcome: approved