Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-28 00:00:00

З позовною заявою звернулася [PERSON] в своїх інтересах та в інтересах малолітньої [PERSON],[INFO], до Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, треті особи [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], Суворовська районна адміністрація в особі органу опіки та піклування, про визнання права користування житловим приміщенням, а саме житловою кімнатою №1 житловою площею 19,1 кв.м, розташованою на першому поверсі в жилій секції гуртожитку за адресою: [ADDRESS] в технічному паспорті від 17.12.2013 р., виготовленому КП «Міське агентство з приватизації житла». Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що на підставі спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету Одеського нафтопереробного заводу ім.ХХVI з'їзду КПРС у квітні 1991 року їй було виділено ліжко-місце в гуртожитку для проживання одиноких громадян та видано ордер для вселення, без зазначення кімнати. При вселенні комендантом гуртожитку її було заселено в кімнату №1 площею 19 кв.м. та зареєстровано в гуртожитку. В 2003 році в займану кімнату було вселено малолітню доньку [PERSON]. В 2002 році гуртожиток передано до комунальної власності на баланс, однак маючи право на приватизацію житлового приміщення, вони не можуть ним скористатися через те, що в їх реєстрації не зазначено конкретної кімнати. В судове засідання сторони та треті особи не з'явилися, повідомлені належним чином. Від позивачки є заява про розгляд справи в її відсутності, підтримання вимог та згода на заочний розгляд справи. Від інших учасників заяв про відкладення розгляду справи не надходило та про причини неявки суд не повідомляли. Відповідно до положень ст.224 ЦПК України суд зі згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Рішенням Одеської міської ради №3401-ХХІІІ від 14.01.2002 року було надано згоду щодо передачі із державної власності до комунальної власності територіальної громади м.Одеси об'єктів, що не увійшли до статутного фонду ВАТ «Лукойл-Одеський нафтопереробний завод» в тому числі гуртожитку за адресою: [ADDRESS] (а.с.7). 28.02.2002 року рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради №117 було затверджено акт приймання-передачі до комунальної власності територіальної громади вказаного гуртожитку (а.с.8-11). 22.01.2010 року рішенням Одеської міської ради №4965-V було надано гуртожитку статус сімейного та надано дозвіл на приватизацію (а.с.15). Відповідно до листа Суворовської райадміністрації ОМР від 21.11.2013 року №Р-1653 нарахування комунальних послуг проводиться по умовній нумерації кімнат, зазначено по [PERSON] кімната №1 (а.с.16). Як видно з копії паспорта позивача та довідки КП «ЖКС «Пересипський» від 18.08.2014 року позивач і її донька [PERSON],[INFO], проживають та є зареєстрованими в гуртожитку без зазначення кімнати, 24.04.1991 року та в 2003 році відповідно. Із технічного паспорта виготовленого 17.12.2013 року КП «Міське агентство з приватизації житла» для третьої особи [PERSON], видно, що кімната №1 має площу 19,1 кв.м. Відповідно до ст.ст.128,129 ЖК України та п.10 р.2 Примірного положення про гуртожитки жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства,установи,організації та відповідного профспілкового комітету. На підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на жилу площу. Згідно ст.814 ЦК України, у разі зміни власника житла, переданого у найм, до нового власника переходять права та обов'язки наймодавця. Згідно з ч.2 ст.64 ЖК України, до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти та батьки. Члена сім'ї може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з ч.2 ст.3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до довідок КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради від 22.09.2014 р., нерухоме майно на праві приватної власності станом на 31.12.2012 р. за [PERSON] та [PERSON], не зареєстровано (а.с.19). Відповідно до ст.47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Так, відповідно до ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Нормами ч.2 ст.65 ЖК України особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. З боку відповідача суду не представлено жодного належного доказу, який би вказував на безпідставність пред'явленого позову або спростовував докази, на які посилався позивач в обґрунтування пред'явлених позовних вимог. З урахуванням вищенаведеного, суд прийшов до висновку, що позивач та її малолітня донька на протязі тривалого часу, а саме з 24.04.1991 року та з 2003 року, проживають відповідно у займаній ними житловій кімнаті №1, користуються нею, у зв'язку з чим в них виникло право на користування, через що визнання за ними права користування житловим приміщенням кімнати є законним, обґрунтованим, таким що не порушує прав та інтересів відповідача та третіх осіб по справі, а тому вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved