Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-22 00:00:00

Звернувшись до суду з позовом та уточнивши згодом предявлені позовні вимоги, [PERSON] просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд дитини [PERSON], [INFO], уродженки [INFO] за межі України без дозволу (згоди) та супроводу батька [PERSON] на період з 07 липня 2015 року по 31 грудня 2015 року включно, дозволити їй без згоди батька [PERSON] оформлювати документи для тимчасового виїзду дитини [PERSON] за межі України на період з 07 липня 2015 року по 31 грудня 2015 року включно, посилаючись на те, що вона перебувала з [PERSON] в зареєстрованому шлюбі, шлюб розірвано 11.12.2006 року. Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON], [INFO]. Дитина проживає разом з нею, знаходиться на повному її утриманні. Відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не приймає, її фізичним, духовним розвитком дитини не займається. Матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Вона має намір разом з дитиною в період з 07.07.2015 року по 31.12.2015 року влючно тимчасово виїхати за межі України, а саме до Російської Федерації для відпочинку та оздоровлення. Однак, відповідач відмовляється надати дозвіл на виїзд дитини разом з нею за кордон для відпочинку для оздоровлення. Дитина часто хворіє застудними захворюваннями, крім того, в регіоні на даний час проводиться антитерористична операція, що негативно впливає на її психіку. Позивач [PERSON] будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи, у судове засідання не зявилась, надавши заяву про підтримання предявлених позовних вимог у повному обсязі та розгляд справи за її відсутності, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON], будучи належним чином, за правилами ч.3 ст.76 ЦПК України, повідомленим про час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявився, заперечень проти позову не надав, причини неявки не повідомив, тому суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних і доказів, у заочному порядку. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Артемівської міської ради Донецької області за довіреністю [PERSON], будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявилась, надавши суду заяву про розгляд справи за її відсутності, а також відсутність заперечень проти позову в інтересах дитини. Дослідивши всі матеріали справи, суд вважає, що предявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав: У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є батьком малолітньої [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії I-НО № 296356. Дитина на даний час мешкає разом з матірю, батько мешкає окремо. Відповідно до ст.33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлені законом. Відповідно до ч.2 ст.150 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст.155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обовязків мають грунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно п.4 постанови КМУ від 27.01.1995р. № 57 «Про затвердження правил перетинання державного кордону громадянами України», виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків можливий у разі предявлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно ч.1 ст.18 «Конвенції про права дитини» від 20.11.1989 року (ратифікованої Україною 27.02.1991 року) батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Враховуючи те, що відповідач не займається вихованням доньки, не забезпечує її матеріально, а позивачка створює умови для її належного розвитку та виховання, має намір виїхати разом з дитиною на відпочинок до іншої держави, відмова відповідача у наданні дозволу на виїзд дитини є безпідставною, тому суд приходить до висновку, що позов в частині надання дозволу на виїзд дитини за межі України за відсутності згоди та супроводу з боку батька підлягає задоволенню, оскільки така поїздка буде відповідати інтересам дитини. Задоволення позову в частині надання дозволу позивачу на оформлення документів для тимчасового виїзду дитини [PERSON] за межі України на період з 07.07.2015 р. по 31.12.2015 р. суд вважає зайвим і недоцільним, оскільки судове рішення про надання дозволу на виїзд за межі України неповнолітньої [PERSON], [INFO], за відсутності згоди та супроводу з боку батька [PERSON], на період часу до 31 грудня 2015 року включно, є правовою підставою для оформлення всіх відповідних документів для тимчасового виїзду дитини. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, необхідно стягнути з відповідача судовий збір на користь держави у розмірі 243,60 грн.

Outcome: partial