Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-04 00:00:00

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині 2 ст. 64 цього Кодексу (дружина, їх діти, батьки). Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Підстави позбавлення члена сім'ї, права користування жилим приміщенням, яке належить громадянинові на праві власності, визначені ст. 405 ЦК України. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Поважними причинами відсутності члена сім'ї понад один рік може бути строкова служба в армії, навчання, лікування, тривалі відрядження, тощо. У судовому засіданні встановлено, що згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 01.11.2002 року, позивач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS]. Відповідно до довідки про склад сім'ї, у будинку [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Згідно акту про не проживання від 02.07.2018 року, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] не проживають у [ADDRESS] з 2012 року до теперішнього часу. Відповідно до договору купівлі-продажу від 17.12.2013 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.12.2013 року, відповідач [PERSON] має у приватній власності житловий будинок з допоміжними будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Згідно з поясненнями відповідача [PERSON], остання позов визнає, підтверджує, що дійсно вона з дітьми вже тривалий час не мешкає за місцем своєї реєстрації, а проживає у власному будинку [ADDRESS] За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги позивача про визнання відповідачів такими, що втратили право користування будинком № 61 по вул. Бірюзова в м. Краматорську Донецької області, підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. При вирішенні спору враховується положення цього закону, вік неповнолітніх [PERSON] та [PERSON], які на момент розгляду справи досягли відповідно п'яти та шести років, які фактично проживають разом зі своєю матір'ю [PERSON], яка в судовому засіданні підтвердила цей факт, суд вважає, що діти відповідача теж втратили право користування будинком [ADDRESS], оскільки вони не проживають у цьому будинку більш ніж один рік, разом з матір»ю фактично мешкають у [ADDRESS] Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути судовий збір розмірі 704,80 грн., яка остання понесла при зверненні до суду з позовом, тобто по 352,40 грн. з кожного відповідача. На підставі викладеного й

Outcome: approved