Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

Згідно позову, на підставі договору про розділ житлового будинку в натурі та припинення спільної часткової власності від 30 серпня 2012 року домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS], було поділене в натурі між трьома власниками в наступному порядку. - [PERSON], було виділено в натурі 64/100 частини домоволодіння, які складаються з окремого розташованого будинку під літ. М-1 загальною площею 61,5 кв.м. за вищевказаною адресою; - позивачці [PERSON], було виділено в натурі 18/100 частин домоволодіння, які складаються з окремого розташованого будинку під літ. А-1 загальною площею 34,0 кв.м., - [PERSON] залишилася власником 18/100 частини домоволодіння, яке складається з окремого розташованого будинку під літ. А-1 загальною площею 34,0 кв.м. Позивачка наголошує на тому, що, таким чином, їй і відповідачці в рівних частках належить домоволодіння, яке складається з окремого розташованого будинку під літ. А-1 загальною площею 34,0 кв.м. На сьогоднішній день, житлові будинки під літ. М- 1 і літ. А-1 знаходиться як в окремому фактичному користуванні, володінні та розташуванні, так і в юридичному, оскільки позивачка і відповідачка фактично користуються і володіють другим будинком під літ. А-1. Згідно даних технічних паспортів виданих сторонам на житловий будинок літ. А-1, він є двоповерховим і складається з: - квартири № 1, розташованої на 1-му поверсі, складається з однієї житлової кімнати, площею 15,7 кв.м, кухні площею 8,9 кв.м, тамбуру площею 1,1 кв.м і комори площею 8,3 кв.м.; - квартири № 2, розташованої на 2 поверсі, що складається з тамбуру площею 2,4 кв.м., передпокою площею 4,5 кв.м., коридору площею 0,8 кв. м., туалету площею 1,1 кв.м., ванної кімнати площею 3,3 кв.м., кухні площею 7,9 кв. м., житлової кімнати площею 5,5 кв.м., коридору площею 9,2 кв. м., житлової кімнати площею 13,1 кв. м. Позивачка стверджує, що відповідачка не допомагає матеріально в утриманні вищевказаного майна. [PERSON] оплачує всі витрати, пов'язані з вищевказаним житловим будинком. [PERSON] не хоче добровільно брати участь у покращенні та утриманні спільного майна. З 2007 року відповідачка самоусунулася від утримання спільного майна і не бажає добровільно брати участь у матеріальних витратах на утримання будинку, що може призвести до руйнування і псування будови. Весь цей час позивачка змушена була витрачати свої особисті грошові кошти на поліпшення і підтримку будинку в нормальних санітарних і житлових умовах, робила поточний ремонти, підключила будинок до центрального водо, тепло та газопостачання, утеплила будинок, замінила покрівлю, встановила необхідні лічильники і т.п. На неодноразові звернення до відповідачки взяти участь матеріально в утриманні будинку, остання відповідала позивачці відмовою посилаючись на відсутність грошей. Позивачкою були проведені наступні роботи: - в жовтні 2013 року на утеплення фасаду було витрачено 14232,55 грн. - в 2007 році на газифікацію домоволодіння було витрачено 27649,25 грн., на монтаж системи теплопостачання - 12510 грн., - в 2008 році на внутрішні оздоблювальні роботи було витрачено 4757 грн., облаштування конструкції покрівлі - 14137 грн., роботи з водопостачання та каналізації - 35155,86 грн., земельні роботи - 1745 грн., - 2009 році на встановлення та заміну вікон було витрачено18623,52 грн. Крім цього, для проведення всіх вищевказаних ремонтно-будівельних робіт позивачка несла витрати, пов'язані з придбанням необхідних і супутніх будівельних матеріалів загалом на суму 57885,04 грн. Усього позивачкою понесені витрати на загальну суму в розмірі 186695,22 грн. У зв'язку з тим, що сторони є власниками в рівних частках їхнього будинку, позивачка вважає можливим і справедливим стягнення з відповідачки на її користь половини цих коштів в сумі 93347,61 грн., про що просить суд ухвалити відповідне рішення. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні підтримали в повному обсязі вимоги за позовною заявою та фактичні обставини на яких вони ґрунтуються. Визнають той факт, що строк позовної давності за частиною позовних вимог позивачкою пропущений і просять такий строк позивачці поновити, оскільки відповідачка переконувала позивачку втому, що в подальшому поверне частину витрачених нею грошей і лише у вересні 2013 року відмовилася повертати гроші. В суді відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] заперечили проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, оскільки в тій частині будинку, яка належить відповідачці такий обсяг робіт, який зазначає позивачка, проведений не був. Стверджують, що будівельні матеріали, чеки на які прикладає позивачка, буди витрачені на житловий будинок літ. М-1. Відповідачка будь якої згоди на проведенні ремонтних робіт ніколи позивачці не надавала. Наполягають на застосуванні до позовних вимог наслідків пропущення строку позовної давності. Вирішуючи позовні вимоги, суд виходить з того, що рішенням Будьоннівського районного суду м. Донецька № 2-825/11 від 21 квітня 2011 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ домоволодіння між співвласниками встановлені наступні фактичні обставини, які не підлягають повторному доказуванню: Домоволодіння [ADDRESS] за обліками БТІ перебувало у спільній частковій власності позивачки [PERSON] (3/4) та відповідачки [PERSON] (43/100). За технічним паспортом БТІ, домоволодіння [ADDRESS] складається з жилого будинку літ. А-2, жилого будинку літ. М-1, гаражу літ. В, сараю літ. Г, зливної ями літ. Л, огородження № 1, 2, 4-6, замощення І, ІІ. Цим же рішенням, роз'ясненим ухвалою Будьоннівського районного суду м. Донецька від 14 жовтня 2011 року, поділене домоволодіння [ADDRESS] між співвласниками, з припиненням право спільної часткової власності на зазначений об'єкт нерухомості: Виділено в натурі із спільного майна [PERSON] та визнано за нею право приватної власності на майно, яке складало 82/100 частин домоволодіння [ADDRESS] у складі: - частини житлового будинку літ. А-2, яка складається з: а) кімнати № 6 жилою площею 15,7 кв.м.; б) кухні № 7 загальною площею 9,1 кв.м.; в) підсобного приміщення № 8 загальною площею 1,1 кв.м.; г) підсобного приміщення № 9 загальною площею 8,3 кв.м.; - житлового будинку літ. М-1 загальною площею 61,5 кв.м., жилою площею 33,6 кв.м.; Виділено в натурі із спільного майна [PERSON] та визнано за нею право приватної власності на майно, яке складало 18/100 частин домоволодіння [ADDRESS] у складі: - частини житлового будинку літ. А-2, яка складається з: а) тамбуру № І загальною площею 2,4 кв.м.; б) вітальні № 1 загальною площею 4,5 кв.м.; в) коридору № 2 загальною площею 0,8 кв.м.; г) вбиральні № 3 загальною площею 1,1 кв.м.; д) ванної № 4 загальною площею 3,3 кв.м; е) холу № 5 загальною площею 7,9 кв.м.; ж) кімнати № 10 жилою площею 5,5 кв.м.; і) коридору № 11 загальною площею 9,2 кв.м.; к) кімнати № 12 жилою площею 13,1 кв.м.; - ганку літ. а3; - погребу а4; - гаражу літ. В; - сараю літ. Г; Зливну яму літ. Л, замощення І, ІІ, огородження № 1, 2, 4-6 залишено у спільному користуванні [PERSON] та [PERSON]. Зобов'язано [PERSON] в житловому будинку літ. А-2: - закласти дверний отвір з кімнати № 6 в хол № 5; - встановити дверний блок в отворі з кухні № 7 в підсобне приміщення № 8; - облаштувати дверний отвір з підсобного приміщення № 8 в двір, переобладнавши вказане приміщенні в тамбур; Зобов'язано [PERSON] в житловому будинку літ. А-2 переобладнати хол № 5 в кухню, обладнавши її побутової газовою плитою. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію зменшення частки у праві спільної власності у розмірі 23366 (двадцять три тисячі триста шістдесят шість) гривень 25 (двадцять п'ять) копійок. Вказане рішення сторонами не оскаржувалося та набрало законної сили 04 травня 2011 року. 13 червня 2012 року [PERSON] 64/100 частин двох зазначених житлових будинків з надвірними побудовами за нотаріально посвідченим договором дарування були подаровані [PERSON]. 30 серпня 2012 року між [PERSON] та [PERSON]. був укладений та нотаріально-посвідчений договір про поділ житлового будинку в натурі та припинення спільної часткової власності, за яким [PERSON]. було виділено житловий будинок літ. М-1, а [PERSON] належну їй частину житлового будинку літ. А-2. Позивачкою надані копії товарних чеків, актів виконаних робіт, кошторису, видаткових накладних, рахунків-фактур та договорів на підтвердження понесених нею витрат: - в 2007 році на газифікацію домоволодіння у розмірі 27649,25 грн., на монтаж системи теплопостачання - 12510 грн., - в 2008 році на внутрішні оздоблювальні роботи у розмірі 4757 грн., облаштування конструкції покрівлі - 14137 грн., роботи з водопостачання та каналізації - 35155,86 грн., земельні роботи - 1745 грн., - 2009 році на встановлення та заміну вікон у розмірі 18623,52 грн., - на придбання будівельних матеріалів впродовж 2007-2009 років у розмірі 57885,04 грн. - в жовтні 2013 року на утеплення фасаду у розмірі 14232,55 грн. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] підтвердили той факт, що позивачкою проводилися ремонтні роботи в зазначеному домоволодінні, їх обсяг а також той факт, що домоволодіння потребувало ремонту, як непридатне для проживання. Згідно ст. 360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. Вирішуючи питання щодо того, чи були зазначені витрати такими, що понесені на утримання спільного майна, суд виходить з того, що спільна власність сторін на майно була припинена з 04 травня 2011 року і з цього часу домоволодіння не є спільною частковою власністю сторін. Відповідно, позивачка несла витрати по утриманню спільного майна лише в 2007-2009 роках, і розмір таких витрат склав 172462,67 грн. Посилання позивачки на те, що частки сторін були рівними суперечить встановленим судом фактичним обставинам справи, за якими на вказаний період частка позивачки складала 82/100, а відповідачки - 18/100. Оскільки сторони згідно вимог ст. 360 ЦК України як співвласники зобов'язані брати участь у витратах на утримання спільного майна відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності, позивачка мала право на компенсацію від відповідачки 18/100 частки від понесених нею витрат, що дорівнює 24144,77 грн. (172462,67 х 14/100). На підставі викладеного, позовні вимоги в іншій частині за цей період задоволенню не підлягають через те, що не ґрунтуються на вимогах закону та встановлених судом фактичних обставинах. При цьому, і зазначені 24144,77 грн. стягненню з відповідачки на користь позивачки задоволенню не підлягають з наступних підстав. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Судом встановлено, що позивачкою позовні вимоги в цій частині заявлено поза межами трирічного строку позовної давності. Посилання позивачки та її представника на поважні причини пропуску строку позовної давності судом до уваги не приймаються, оскільки жодним доказом не підтверджені та самі по собі у якості поважних причин не можуть бути розцінені. Суд не вбачає інших поважних причин пропущення строку позовної давності, позивачка та її представник на такі поважні причини не посилаються, а відповідачка та її представник наполягають на застосуванні наслідків пропущення строку позовної давності. Суд враховує, що згідно ч.ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. В судовому засіданні не встановлені факти вчинення відповідачкою дій, які б свідчили про визнання нею свого боргу, тобто перебіг строку позовної давності не переривався. За перелічених обставин, на підставі ч. 4 ст. 267 ЦК України у задоволенні позовних вимог в частині стягнення компенсації витрат на утримання спільного майна у розмірі 24144,77 грн. слід відмовити. Щодо витрат на утримання будинку в 2013 році, суд виходить з того, що на зазначений час сторони були власниками окремих об'єктів нерухомості, позивачкою не доведено, що вона утримувала і об'єкт нерухомості, що належить відповідачці, що вона отримувала попереднє схвалення від відповідачки на вчинення таких дій, або відповідачка в подальшому схвалила такі витрати. За наведених обставин, у задоволенні позовних вимог в цій частині також слід відмовити. У зв'язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, понесені [PERSON] судові витрати розподілу між сторонами не підлягають, а оскільки нею судовий збір був сплачений не у повному обсязі, з [PERSON] до доходу Держави слід стягнути судовий збір у розмірі 466,74 грн. (93347,61 х 1% - 466,74). З [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 121,80 грн. (а.с. 122).

Outcome: approved