Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-17 00:00:00

\~ \~ \~ \~ \~Згідно з\~поданим позовом\~в останньому\~заявлено вимогу\~про визначення\~ \~ додаткового строку у два місяці для прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , спадкоємцем за заповітом після смерті якої є позивач. В обґрунтування поданого позову, з урахуванням позовної заяви від 30.03.2021 р., позивач посилається на те, що він є онуком [PERSON] , яка померла [INFO] . Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, яка складається з належної померлій частки житлового будинку та земельної ділянки [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12 липня 2017 року, посвідченого державним нотаріусом Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Циганко Оксаною Василівною після смерті чоловіка [PERSON] , померлого, [INFO] , за реєстровим № 4-371. Спадкоємцями першої черги після померлої [PERSON] є її сини: [PERSON] (відповідач-1) та [PERSON] (відповідач-2), які подали до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, про що заведено спадкову справу №663/2020. Як зазначається позивачем при зверненні до суду, нещодавно йому стало відомо, що 29 червня 2017 року державним нотаріусом Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Циганко О.В. було посвідчено заповіт від імені [PERSON] , [INFO] , яким на випадок її смерті належну їй частку житлового будинку та земельну ділянку [ADDRESS] вона заповіла [PERSON] , [INFO] . Заповіт є дійсним. Постановою державного нотаріуса Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Циганко О.В. відмовлено позивачу у видачі свідоцтв про право па спадщину за заповітом на 48/100 часток домоволодіння та частку у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, розташованих за адресою: [ADDRESS] після [PERSON] , померлої [INFO] через пропущення строку для подачі заяви та нотаріус рекомендувала звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Як зазначається позивачем, він не звернувся до нотаріуса у встановлений законом строк з підстав відсутності в нього відомостей про існування заповіту. Після смерті бабусі її спадкоємці першої черги подали до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, яким нотаріус повідомила про вчинений заповіт на користь онука. Про те, що бабуся склала на заповіт на позивача йому не було відомо. На переконання позивача, відсутність у нього відомостей про існування заповіту, з наявністю якого в нього виникає право на спадкування свідчить про поважність причин пропуску строку для подачі заяви про прийняття спадщини. Позивач в окремо поданій заяві просив розглядати справу у його відсутність та повністю підтримав позовні вимоги. Відповідачі не скористалися правом брати участь у судовому засіданні; в окремо поданій заяві просили розглядати справу у їх відсутність, позов визнали повністю. Третя особа не скористалася правом брати участь в судових засіданнях; в окремо поданій заяві просила розглядати справу у відсутність третьої особи та ухвалити рішення на розсуд суду. Як встановлено судом на підставі свідоцтва про смерть, виданого 14.02.2020 р. Амур-Нижньодніпровським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) за актовим записом №273, [PERSON] померла [INFO] (а.с. 13). Відповідно до заповіту від 29.06.2017 р., посвідченого державним нотаріусом Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Циганко О.В. (реєстровий №4-351), [PERSON] на випадок її смерті зробила розпорядження, яким належну їй частку житлового будинку та земельної ділянки [ADDRESS] заповіла [PERSON] , що підтверджується відповідним заповітом (а.с. 9). 12.09.2020 р. позивач звернувся до Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори і заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , та 24.10.2020 державний нотаріус Четвертої державної нотаріальної контори Циганко О.В. виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії з підстав пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини та через відсутність підтвердження факту спільного проживання зі спадкодавцем, що підтверджується копією спадкової справи №663/2020 до майна померлої [INFO] [PERSON] (а.с. 38-59). Крім позивача, який є спадкоємцем за завітом, спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] є її діти: [PERSON] (відповідач-1) та [PERSON] (відповідач-2), якій прийняли спадщину у відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Правовідносини між учасниками справи виникли із захисту права власності в порядку спадкування за заповітом. Дослідив докази, надані у порядку ст. 76 80 ЦПК України, в межах заявлених суду позовних вимог, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю, виходячи з наступного. Згідно зі статтею 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК\~України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 34 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії: посвідчують правочини (договори, заповіти, довіреності, вимоги про нотаріальне посвідчення правочину тощо); вживають заходів щодо охорони спадкового майна; видають свідоцтва про право на спадщину. На нотаріусів може бути покладено вчинення інших нотаріальних дій згідно із законом (частина друга статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини суд визнав поважними. Предметом спору є встановлення додаткового строку для прийняття спадщини позивачеві, оскільки останній після смерті своєї бабусі, будучи її спадкоємцем за заповітом, пропустив строк для прийняття спадщини та обґрунтовуючи свої позовні вимоги,\~ [PERSON] вказував, що\~він не знав про існування вищевказаного заповіту, тому не звертався до нотаріуса з відповідною заявою протягом визначеного законом строку. Відповідно до статті 63 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме. Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі. Згідно з пунктом 1.2 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі Порядок № 296/5), при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна. Для того, щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус роз`яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття (пункт 3.2 глави 10 розділу II Порядку № 296/5). Пунктом 3.16 глави 10 розділу II Порядку № 296/5 передбачено, що суд може визначити спадкоємцю, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Отже, на нотаріуса покладено обов`язок щодо повідомлення спадкоємця про необхідність подачі заяви про прийняття спадщини за заповітом чи про відмову від її прийняття, щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини. Водночас, судом враховується, що спадкоємці першої черги за законом після смерті [PERSON] (відповідачі у справі) прийняли спадщину на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України, не зверталися з відповідними заявами про прийняття спадщини до нотаріуса, а тому, відповідно, у нотаріуса і не було підстав для з`ясування відомостей стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна. Відтак, позивач ніяк не міг дізнатися про наявність заповіту та звернутися із заявою про прийняття спадщини у встановлені законом строки. Особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. При вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини у такому випадку потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Аналогічні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17, від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17. З вказаними висновками погодився Верховний Суд у постановах від 12\~вересня 2018 року у справі № 484/3221/17 (провадження № 61-22510св18), від 10 січня 2019 року у справі № 263/1221/17 (провадження № 61-18261св18), від 25 березня 2020 року у справі № 642/2539/18-ц (провадження № 61-5609св19). Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд (ч. 4 ст. 206 ЦПК України). Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи встановлені судом обставини справи, наявність заповіту на користь позивача, як спадкоємця майна\~ [PERSON] , поведінку відповідачів (які прийняли спадщину у відповідності з ч. 3 ст. 1268 ЦК України) та визнали позов у повному обсязі, враховуючи положення ч. 2 ст. 1272 ЦК України, відповідно до якої за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а також наведені позивачем причини, які є об`єктивними та істотними труднощами, суд відповідно до положень частини третьої статті 1272 ЦК України приходить до висновку, що наявні правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Щодо розподіл судових витрат, то при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір в сумі 980,00 грн., відтак, оскільки позов задоволений повністю, з відповідачів на користь позивача в рівних частках підлягає стягненню по 454,00 грн. (п. 2 ч. 5 ст. 265, ч. 1 ст. 141 ЦПК України).

Outcome: approved