Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-18 00:00:00

Звернувшись до суду з позовом, [PERSON] просить визнати [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування жилим приміщенням за адресою: Донецька область, Бахмутський район, м. Сіверськ, вул. Павлова, 135, з підстав передбачених ст. 405 ЦК України, посилаючись на те, що він є власником будинку № 135, розташованого по вулиці Павлова у місті Сіверськ Бахмутського району Донецької області, на підставі свідоцтва про право власності, виданого на підставі розпорядження голови Артемівської РДА № 17 від 16.01.2008 року. У будинку зареєстровані відповідачі по справі, які є його родичами, а саме: брат [PERSON] та його дочка [PERSON], проте з грудня 2009 року у будинку не проживають. Таким чином, враховуючи, що відповідачі більше року не проживають у належному [PERSON] будинку, ніякої участі у витратах по оплаті комунальних послуг та утриманню житла не приймають, позивач просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, оскільки факт реєстрації [PERSON] та [PERSON] негативно впливає на його матеріальний стан та порушує його права як власника. Позивач [PERSON], який про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в судове засідання не з'явився, звернувся до суду засобом телефонного звязку, що оформлено відповідною телефонограмою, з клопотанням про підтримання позовних вимог та розгляд справи без його участі. Заперечень щодо заочного розгляду справи від позивача не надійшло. Відповідач [PERSON], який діє у власних інтересах та в інтересах малолітньої [PERSON], будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, причини своєї неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не надав, тому суд на підставі п.1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України вирішує справу на підставі наявних у ній доказів (постановляє заочне рішення). Представник третьої особи начальник Служби у справах дітей Сіверської міської ради [PERSON], будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилась, звернувшись з клопотанням про розгляд справи без її участі, у якому зазначила, що заперечує щодо задоволення позовних вимог в частині визнання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], такою, що втратила право користування житловим приміщенням, оскільки станом на 18.04.2019 року позивачем не були надані службі у справах дітей будь-які документи як б підтверджували факт захисту житлових прав дитини, реєстрацію за новим місцем проживання, тощо, у звязку з чим, враховуючи інтереси дитини, третя особа не може надати згоду на позбавлення її житлових прав. Суд, дослідивши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є власником будинку № 135, розташованого по вулиці Павлова у місті Сіверськ Бахмутського району Донецької області, на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 15.05.2009 року. Право приватної власності за [PERSON] зареєстроване КП «Артемівське бюро технічної інвентаризації» 22.05.2009 року за № 22367626 (а.с. 3, 5). Тож спірне житлове приміщення належить до приватного житлового фонду, тому правовідносини сторін регулюються\~Главою 6 ЖК України та ст. 405 ЦК України. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частку будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Відповідно акту про фактичне проживання від 22.09.2018 року, відповідачі [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], з 2013 року не проживають за адресою: [INFO] (а.с. 4). Беручи до уваги, що факт відсутності відповідача [PERSON] у вищезазначеному будинку понад один рік знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, а відповідач не надав суду доказів того, що перестав користуватися будинком з поважних причин та має право на збереження за ним права користування цим житловим приміщенням, суд вважає, що позивач довів свої вимоги в частині визнання [PERSON] таким, що втратив право користування будинком № 135, розташованим по вулиці Павлова у місті Сіверськ Бахмутського району Донецької області, і вони підлягають задоволенню. Вирішуючи питання стосовно визнання малолітньої [PERSON], [INFO], такою, що втратила право користування будинком № 135, розташованим по вулиці Павлова у місті Сіверськ Бахмутського району Донецької області, суд дійшов висновку, що в даній частині позовних вимог необхідно відмовити, з наступних підстав. Так, судом встановлено, що малолітня дитина [PERSON], [INFO], зареєстрована [INFO], розташованому по вулиці Павлова у місті Сіверськ Бахмутського району Донецької області, який належить позивачу, разом зі своїм батьком [PERSON], який станом на теперішній час залишається зареєстрованим за вказаною адресою. Статті 14, 18 Закону України «Про охорону дитинства» передбачають, що держава забезпечує дітей правом на проживання, діти членів сімї наймача або членів його сімї мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Права неповнолітніх підлягають захисту на підставі п. 3 ст. 1 Конвенції про права дитини, ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей». Відповідно до ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування. У відповідності до приписів ч.ч. 1, 2 ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Враховуючи наведені норми права, а також те, що малолітня дитина [PERSON] не проживає за місцем реєстрації не з власної ініціативи (тобто причину не проживання не можна визнати неповажною), вона не може бути визнана такою, що втратила право користування цим житлом. Таким чином, враховуючи вищевикладене, а також те, що Служба у справах дітей Сіверської міської ради заперечує у задоволенні позовних вимог в частині, що стосується малолітньої дитини, тобто визнання її особою, яка втратила право користування жилим приміщенням, суд вважає необхідним залишити за малолітньою [PERSON] право користування житловим приміщенням за вказаною адресою та відмовити у задоволенні позовних вимог в цій частині. Тому позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити частково.

Outcome: partial