Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-28 00:00:00

Звернувшись до суду з позовом, ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» (далі ПАТ «ВБР») просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № ICKGMCUI.100.010 від 20 вересня 2012 року в розмірі 10951,99 грн., посилаючись на те, що 20 вересня 2012 року між ПАТ «ВБР» та [PERSON] укладено кредитний договір № ICKGMCUI.100.010. Відповідно до п.п.2.2-2.8, 3.1, 3.4 кредитного договору, банк зобовязується, протягом 60 днів з моменту укладення договору, встановити кредитний ліміт у розмірі 2000,00 грн. на рахунок № 26250000047720, який відкритий на підставі приєднання позичальника до Умов та Правил надання банківських послуг. Банк нараховує проценти у розмірі 36% річних за користування кредитом, крім пільгового періоду. Нарахування процентів здійснюється щоденно, при цьому, проценти розраховуються на непогашену частину кредиту за фактичну кількість днів користування кредитними ресурсами, виходячи з розрахунку: рік триста шістдесят днів, місяць рівний кількості календарних днів. День повернення кредиту в часовий інтервал нарахування відсотків не включається. Щомісячний мінімальний платіж складає 10% від суми заборгованості, підлягає сплаті позичальником щомісячно до 25-го числа за попередній місяць. Заборгованість що підлягає сплаті, не сплачена у встановлений строк вважається простроченою. У рамках кредитного договору, Банк встановлює поновлюваний пільговий період кредитування. Пільговий період складає 30 днів, по кожній платіжній операції. Пільговий період поширюється на всі операції по картці. Процентна ставка під час пільгового періоду кредитування, складає 0,0001% річних. При непогашенні заборгованості за кредитом у повному обсязі по закінченню пільгового періоду, проценти за користування кредитом нараховуються і сплачуються згідно з п.2.3 та 2.5 які встановлені кредитним договором. Кредит надавався на підставі Анкети Договору позичальника з лімітом, зазначеним в п.2.2 на споживчі цілі. Кредитний договір вступає в силу з моменту його підписання Сторонами і діє протягом 3-х років, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами зобовязань за кредитним договором. Підписання кредитного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, у період обслуговування кредитного договору ( п.3.4). Банк в повній мірі виконав умови кредитного договору, встановивши «20» вересня 2012 року кредитний ліміт у розмірі 2000,00 грн. на рахунок № 26250000047720, який відкритий на підставі приєднання позичальника до Умов та Правил надання банківських послуг. Однак, відповідач свої зобовязання, передбачені кредитним договором, не виконує. За порушення строків сплати процентів за користування кредитом, банк нараховує позичальнику пеню в розмірі 0,5% від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення ( п.5.2 кредитного договору). Відповідач порушив умови кредитного договору і станом на 20.08.2015 року має заборгованість, яка складається з сум, зазначених в розрахунку заборгованості, а саме: - поточна заборгованість по тілу кредиту 4601,32 грн.; - прострочена заборгованість по тілу кредиту 3232,13 грн.; - поточна заборгованість за процентами 263,92 грн.; - прострочена заборгованість за процентами 2819,79 грн. - сума пені 34,72 грн. Таким чином, загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором станом на 20.08.2015 року складає 10951,88 грн. Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає негайному виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином у відповідності до умов договору, який є обовязковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України), і вимог законодавства. З урахуванням того, що відповідач систематично не виконує своє зобовязання по поверненню отриманого кредиту у визначені кредитним договором терміни і сумах, позивач відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України вимагає повернення кредиту. Представник позивача ПАТ «ВБР» [PERSON] у судове засідання не зявилась, надавши суду заяву про повне підтримання позовних вимог ПАТ «ВБР» та про розгляд справи у її відсутність. В наданій суду заяві, представник позивача не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилась, надавши суду письмові заперечення на позовну заяву ПАТ «ВБР» в яких зазначила, що позивачем порушені норми Закону України № 1669-УП від 02.09.2014 року «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», а саме ст. 2 «Мораторій на нарахування пені та штрафів на основну суму заборгованості за кредитними зобовязаннями. На час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому КМУ переліку, де проводилася антитерористична операція. Банк та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. У період з 14 квітня 2014 року по 22 липня 2014 року нею сумлінно виконувались зобовязання щодо погашення заборгованості за кредитним договором, але у теперішній час вона не має постійного місця роботи, є переміщеною особою з тимчасово окупованої території. Вважає, що позивачем дані обставини не враховані і до теперішнього часу нараховувались відсотки за кожен день порушення строків погашення заборгованості та пеня за порушення строків сплати процентів, хоча у відповідності до ст.2 ЗУ « Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» та вимоги Національного банку України з 14 квітня 2014 року позивач зобовязаний був припинити нарахування. Згідно розрахунку позивача на 01 квітня 2014 року заборгованість за кредитним договором становила 7006,76 грн., та відповідно до п.п.2.3 та п.2.4 кредитного договору до 14 квітня 2014 року сума нарахованих процентів за 13 днів в розмірі 36% річних становить 91,09 грн. Всього заборгованість за кредитним договором на 14 квітня 2014 року, за її підрахунком, становить 7097,85 грн. До 22 липня 2014 року нею здійснювалось погашення заборгованості за кредитним договором, а саме були здійснені платежі на загальну суму 2500,00 грн. Тож, вважає, що сума позовних вимог за кредитним договором взагалі не може перевищувати 4597,85 грн. (різниця між заборгованістю на 14.04.2014 року та погашеннями до 22.07.2014 року). Крім того, вважає, що позивачем порушені умови п.3.2 «… У разі закінчення терміну дії кредитного договору, при відсутності письмової заяви позичальника про розірвання кредитного договору та простроченої заборгованості по кредиту, договір вважається продовженим на такий самий строк…» кредитного договору № ICKGMCUI.100.010 від 20 вересня 2012 року до теперішнього часу вищезгаданий договір не розірваний. 16 вересня 2015 року нею був надісланий лист позивачеві про розірвання договору. Проте, позивач не відгукнувся на вказаний лист та до теперішнього часу не надіслав їй відповідь щодо визнання кредитного договору розірваним з 20 вересня 2015 року. Відповідно до п.4 ст.11 Закону України № 1669-УП від 02.09.2014 року «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» з 14 квітня 2014 року на неї розповсюджується норма ст. 617 ЦК України «… Особа, яка порушила зобовязання, звільняється від відповідальності за порушення зобовязання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили…». На підставі викладеного, просила відмовити у задоволенні вимог ПАТ «ВБР» в повному обсязі та ухвалити рішення щодо розірвання кредитного договору ICKGMCUI.100.010 від 20 вересня 2012 року з 20 вересня 2015 року (а.с. 62-63). Дослідивши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ «ВБР» підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 20 вересня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський банк розвитку» та [PERSON] укладено кредитний договір № ICKGMCUI.100.010 (далі Кредитний договір) (а.с. 2-3,4). Відповідно до п.2.2. Кредитного договору банк зобовязується протягом 60 днів з моменту укладення цього договору, встановити кредитний ліміт у розмірі 2000,00 грн. на рахунок № 2625.0.000047720, який відкритий на підставі приєднання позичальника до Умов та Правил надання банківських послуг. Пунктом 2.3 Кредитного договору встановлено, що банк нараховує відсотки у розмірі 36% річних за користування кредитом, крім пільгового періоду. Відповідно до п.2.4 Кредитного договору нарахування відсотків здійснюється щоденно, при цьому відсотки розраховуються на непогашену частину кредиту за фактичну кількість днів користування кредитними ресурсами, виходячи з розрахунку: рік триста шістдесят днів, місяць рівний календарній кількості днів. День повернення кредиту в часовий інтервал нарахування відсотків не включається. За пунктом 2.5 Кредитного договору щомісячний мінімальний платіж складає 10% від суми заборгованості, підлягає сплаті позичальником щомісячно до 25-го числа за попередній місяць. Заборгованість, що підлягає сплаті, не сплачена у встановлений строк, вважається простроченою. Згідно з п. 2.7 Кредитного договору у рамках даного кредиту, Банк встановлює поновлюваний пільговий період кредитування. Пільговий період складає 30 днів по кожній платіжній операції. Пільговий період поширюється на всі операції по картці. Згідно з п.2.8 Кредитного договору процентна ставка під час пільгового періоду кредитування, складає 0,0001% річних. При непогашенні заборгованості за кредитом у повному обсязі по закінченню пільгового періоду, відсотки за користування кредитом нараховуються і сплачуються, згідно п.2.3 та 2.5, які встановлені цим кредитним договором. Відповідно до п.3.1 Кредитного договору кредит надається на підставі Заяви позичальника на отримання кредитної картки з лімітом зазначеним у п.2.2 на споживчі цілі. Відповідно до п.3.4 Кредитного договору Підписання цього договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, у період обслуговування кредитного договору. Пунктом 3.2 Кредитного договору договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє протягом 3 років, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами зобовязань за цим договором. У разі закінчення терміну дії кредитного договору, при відсутності письмової заяви позичальника про розірвання кредитного договору та простроченої заборгованості по кредиту, договір вважається подовженим на такий самий строк. Позивач свої зобовязання, передбачені Кредитним договором, виконав у повному обсязі, а саме: «20» вересня 2012 року встановив кредитний ліміт у розмірі 2000,00 грн. на рахунок №2625.0.000047720, відкритий на підставі приєднання відповідача до Умов та Правил надання банківських послуг. [PERSON] взяті на себе зобовязання за Кредитним договором не виконала, після 22 липня 2014 року платежів не здійснювала. Дана обставина у повному обсязі визнана відповідачем у справі. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушення зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Із доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості за Кредитним договором (а.с. 9-10) вбачається, що нарахована позивачем заборгованість за Кредитним договором станом на 20.08.2015 року складає 10951,88 грн., а саме: - поточна заборгованість по тілу кредиту 4601,32 грн.; - прострочена заборгованість по тілу кредиту 3232,13 грн.; - поточна заборгованість за процентами 263,92 грн.; - прострочена заборгованість за процентами 2819,79 грн. - сума пені 34,72 грн. Вирішуючи питання щодо правильності наведеного розрахунку, суд вважає неправомірним нарахування позивачем за даним Кредитним договором неустойки (пені), оскільки 02 вересня 2014 року Верховною Радою України прийнято Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», який набув чинності з 15 жовтня 2014 року (далі Закон № 1669-УП). Відповідно до ст.2 закону № 1669-УП на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів у затвердженому КМУ переліку, де проводилася антитерористична операція (ч.1). Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції (ч.2). Відповідно до ч.ч. 1-3 ст.11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1669-УП цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування і втрачає чинність через шість місяців з дня завершення антитерористичної операції, крім пункту 4 ст.11 «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону. Розпорядженням КМУ від 30 жовтня 2014 року № 1053-р було визначено перелік населених пунктів в зоні АТО. Розпорядженням КМУ від 05.11.2014 року № 1079-р «Про зупинення дії розпорядження КМУ від 30.10.2014 року № 1053-р» зупинена дія розпорядження КМУ від 30.10.2014 року № 1053-р, згідно з якою затверджений перелік населених пунктів в зоні АТО. Проте, зміст правової конструкції зупинення дії нормативного акту передбачає, що зупинений акт не є скасованим, а не підлягає застосуванню саме після його зупинення. Тобто, до набрання чинності розпорядженням КМУ від 05.11.2014 року, розпорядження КМУ від 30.10.2014 року № 1053-р діяло певний період часу та визначало перелік населених пунктів в зоні АТО. Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Тому проведення антитерористичної операції на територіях, визначених розпорядженням КМУ від 30.10.2014 року № 1053-р, суд визнає загальновідомими, які доказуванню не підлягають. Судом встановлено, що відповідач є зареєстрованою у [INFO], яке відповідно до розпорядження КМУ № 1053 р входить до зазначеного переліку. Таким чином, без врахування нарахованої пені, загальний розмір заборгованості відповідача за Кредитним договором становить 10917,16 грн. та складається з такого: - поточна заборгованість по тілу кредиту 4601,32 грн.; - прострочена заборгованість по тілу кредиту 3232,13 грн.; - поточна заборгованість за процентами 263,92 грн.; - прострочена заборгованість за процентами 2819,79 грн. За таких обставин, суд вважає необхідним, стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором № ICKGMCUI.100.010 від 20 вересня 2012 року в загальному розмірі 10917,16 грн. Тож, позов слід задовольнити частково. Одночасно, суд не приймає до уваги доводи відповідача про те, що позивачем були предявлені вимоги про сплаті заборгованості всупереч вимогам Закону України № 1669-УП від 02.09.2014 року «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», виходячи з того, що зазначеним законом накладений мораторій на застосування відповідальності за порушення виконання зобовязання, якою, є зокрема, неустойка. Проте, цей Закон не звільняє боржників від виконання основного зобовязання сплати тіла кредиту та відсотків за його користування. Суд також не приймає до уваги доводи відповідача про те, що за її підрахунком заборгованість з кредитного договору не може перевищувати 4597,85 грн., оскільки як встановлено судом заборгованість за кредитним договором визначена позивачем у відповідності до умов Кредитного договору та з урахуванням платежів, проведених відповідачем до 22.07.2014 року у загальному розмірі 2500,00 грн. Суд також не приймає до уваги доводи відповідача про те, що Кредитний договір, укладений між сторонами у справі від 20 вересня 2015 року, слід розірвати 20 вересня 2015 року, оскільки відповідачем, в порушення принципу диспозитивності цивільного судочинства, зазначена вимога не викладена у письмовій формі відповідно до норм ЦПК України у вигляді зустрічної позовної заяви, а викладена у вигляді письмових заперечень на позов. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд присуджує стягнути з відповідача [PERSON] судовий збір на рахунок спеціального фонду Державного бюджету України за ставками Закону України «Про судовий збір» в редакції чинній на момент звернення позивача до суду у розмірі 243,60 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на рахунок спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Outcome: partial