Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-18 00:00:00

З позовної заяви, яка надійшла до суду 27 жовтня 2016 року, вбачається, що 19 листопада 2015 року Летичівським районним судом Хмельницької області ухвалено рішення, яке набрало законної сили 21 грудня 2015 року, яким скасовано наказ Відділу освіти, молоді, спорту та культури [PERSON] районної державної адміністрації Хмельницької області від 05 травня 2015 року про звільнення [PERSON], поновлено [PERSON] на раніше займаній посаді, стягнуто з Відділу освіти, молоді, спорту та культури [PERSON] районної державної адміністрації Хмельницької області середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 18397,73 грн., вирішено питання про судові витрати. Посилаючись на ст. 130, п. 8 ст. 134, ст. 237 КЗпП України, п. 33 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року, п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» від 29 грудня 1992 року, в позовній заяві акцентується увага, що в разі незаконного звільнення працівника винна службова особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з її вини підприємству. Наказ про звільнення із займаної посади [PERSON] приймався безпосередньо начальником Відділу освіти, молоді, спорту та культури [PERSON] районної державної адміністрації Хмельницької області [PERSON] На виконання рішення суду [PERSON] виплачено заробітну плату за час вимушеного прогулу трьома платежами в загальній сумі 11663,50 грн. (8593,70 грн., 1631,27 грн., 1438,53 грн.). На час звернення з позовом до суду питання про вжиття заходів до стягнення спричиненої внаслідок незаконного звільнення [PERSON] шкоди у розмірі 11663,50 грн. Відділом освіти, молоді, спорту та культури [PERSON] районної державної адміністрації Хмельницької області та [PERSON] районною радою Хмельницької області не вирішувалось, тому саме прокурором подано позов до суду, оскільки внаслідок незаконного звільнення районному бюджету спричинено шкоду. У 2015 році фінансування Відділу освіти, молоді, спорту та культури [PERSON] районної державної адміністрації Хмельницької області здійснювалось за рахунок коштів районного бюджету та у звязку з утворенням територіальних громад та переходом їх з 01 січня 2016 року на прямі взаємовідносини з державним бюджетом, реєстраційні рахунки Відділу освіти, молоді, спорту та культури [PERSON] районної державної адміністрації Хмельницької області закриті, тому кошти необхідно стягувати на рахунки районного бюджету. Враховуючи зазначене прокурор просить стягнути з [PERSON] на користь Відділу освіти, молоді, спорту та культури [PERSON] районної державної адміністрації Хмельницької області заподіяну шкоду в розмірі 11663,50 грн. у звязку з оплатою незаконно звільненому працівнику часу вимушеного прогулу. Представники [PERSON] відділу Хмельницької місцевої прокуратури, Відділу освіти, молоді, спорту та культури [PERSON] районної державної адміністрації Хмельницької області, [PERSON] районної ради Хмельницької області в судових засіданнях позовні вимоги підтримали з викладених в позовній заяві підстав. Відповідач та його представник в судових засіданнях позовні вимоги визнали частково на суму 2618,70 грн. та просять врахувати майновий (офіційно не працює) і сімейний стан (має на утриманні 4 неповнолітніх дітей), а також те, що виплата [PERSON] середнього заробітку внаслідок незаконного звільнення є наслідком дій не лише [PERSON], його вина є частковою. За наслідками скасування наказу від 05 травня 2015 року, яким було звільнено [PERSON], відповідач до дисциплінарної відповідальності не притягався. В свою чергу, голова місцевої державної адміністрації відповідно до наданих повноважень може скасувати наказ керівника структурного підрозділу, який суперечить законодавству, однак голова [PERSON] районної державної адміністрації Хмельницької області проявила бездіяльність і таким право не скористалася в період з 05 травня 2015 року по 19 листопада 2015 року, що призвело до додаткових витрат з місцевого бюджету на сплату [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральних збитків. Крім того, на 2015 рік відбулося подвійне скорочення фінансування Відділу освіти, молоді, спорту та культури [PERSON] районної державної адміністрації Хмельницької області, що і підштовхнуло [PERSON] до прийняття рішення про скорочення працівників, так як в іншому випадку це призвело б до виникнення заборгованості з виплати заробітної плати працівникам. Посилаються й на те, що норми нового Закону України «Про державну службу» (ст.ст. 80, 81) значно помякшують відповідальність, встановлену ст. 134 КЗпП України. В назване судове засідання сторони не зявились, подали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, підтримують свою позицію, висловлену в судовому засіданні. При цьому, представник прокуратури вказала, що підтримують первісні позовні вимоги. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявляти клопотання про розгляд справи за її відсутності. Враховуючи письмові заяви осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи у їх відсутність, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши докази по справі суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Так, рішенням Летичівського районного суду Хмельницької області від 19 листопада 2015 року (справа №678/154/15-ц, провадження №2-678-208/15) позовні вимоги [PERSON] у справі за її позовом до Відділу освіти, молоді та спорту [PERSON] районної державної адміністрації Хмельницької області про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, задоволено. Скасовано наказ №76-к Відділу освіти, молоді та спорту [PERSON] районної державної адміністрації Хмельницької області від 05 травня 2015 року «Про звільнення [PERSON]В.». Поновлено [PERSON] на посаді методиста по початкових класах Районного методичного кабінету Відділу освіти, молоді та спорту [PERSON] районної державної адміністрації Хмельницької області. Стягнуто з Відділу освіти, молоді та спорту [PERSON] районної державної адміністрації Хмельницької області на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 05 травня 2015 року по 18 листопада 2015 року в сумі 18397,73 грн. без утримання податків та інших обов'язкових платежів. Рішення в частині поновлення [PERSON] на посаді та стягнення середнього заробітку за один місяць допущено до негайного виконання. Стягнуто з Відділу освіти, молоді та спорту [PERSON] районної державної адміністрації Хмельницької області в дохід держави судовий збір в розмірі 730,80 грн. Рішення суду вступило в законну силу 24 грудня 2015 року. Відповідно до ст. 14 ЦПК України судові рішення є обов'язковими для виконання на всій території України. Сторони в судовому засіданні визнали, що рішення суду від 19 листопада 2015 року ніким не оскаржувалось. Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Загальні підстави й умови матеріальної відповідальності працівників передбачені у ст. 130 КЗпП України відповідно до якої працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. Статтею 132 КЗпП України передбачено, що за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві. Відповідно до п. 8 ст. 134 КЗпП України службові особи, винні в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації. Відповідно до ст. 237 КЗпП України суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов'язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обов'язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі. Відповідно до положень ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. В ч. 1 ст. 1172 ЦК України передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Згідно ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Наказом Відділу освіти, молоді та спорту [PERSON] районної державної адміністрації Хмельницької області№219-к «Про поновлення на роботі» від 19 листопада 2015 року, на виконання рішення Летичівського районного суду Хмельницької області від 19 листопада 2015 року по справі №678/154/15-ц, постановлено скасувати наказ від 05 травня 2015 року №76-к про звільнення [PERSON] (п. 1). Поновлено [PERSON] на посаді методиста по початкових класах районного методичного кабінету відділу освіти, молоді та спорту [PERSON] райдержадміністрації (п. 2). Економісту відділу доручено внести відповідні зміни в штатний розпис РМК (п. 3). Головному бухгалтеру відділу доручено виплатити [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу (п. 4). Довідкою-розрахунком сплачених коштів за рішенням Летичівського районного суду Хмельницької області від 19 листопада 2015 року Відділу освіти, молоді та спорту [PERSON] селищної ради Летичівського району Хмельницької області підтверджується, що виплата коштів [PERSON] за рішенням суду в сумі 11663,50 грн. здійснена відповідно до платіжних доручень №237 від 24 грудня 2015 року, №2 від 28 січня 2016 року, №23 від 28 березня 2016 року, а решта коштів не виплачена в звязку з відсутністю коштів. [PERSON] районної державної адміністрації Хмельницької області від 05 травня 2016 року проінформовано [PERSON] відділ Хмельницької місцевої прокуратури, що у 2015 році фінансування відділу освіти, молоді та спорту [PERSON] райдержадміністрації здійснювалось за рахунок коштів районного бюджету. У звязку з утворенням в районі територіальних громад та переходом їх з 01 січня 2016 року на прямі взаємовідносини з державним бюджетом, реєстраційні рахунки відділу освіти, молоді та спорту райдержадміністрації закриті. З метою вирішення питання про стягнення спричиненої шкоди [PERSON] надано реквізити рахунку за надходженнями районного бюджету для стягнення коштів у 2016 році. Згідно ч. 4 ст. 136 КЗпП України стягнення з керівників підприємств, установ, організацій та їх заступників матеріальної шкоди в судовому порядку провадиться за позовом вищестоящого в порядку підлеглості органу. [PERSON] районної державної адміністрації Хмельницької області від 23 вересня 2016 року проінформовано [PERSON] відділ Хмельницької місцевої прокуратури, що Відділом освіти, молоді, спорту та культури [PERSON] районної державної адміністрації Хмельницької області та [PERSON] районною державною адміністрацією Хмельницької області заходи по відшкодуванню шкоди, завданої особами, якими прийнято незаконні рішення про звільнення працівників методичного кабінету (методистів [PERSON] та [PERSON]В.) не здійснювалися. Рішення суду про скасування незаконних наказів про звільнення з посад методистів [PERSON] та [PERSON] не надходили. [PERSON] районної ради Хмельницької області від 17 жовтня 2016 року проінформовано [PERSON] відділ Хмельницької місцевої прокуратури, що головним розпорядником коштів відділу освіти, молоді та спорту райдержадміністрації була [PERSON] райдержадміністрація. Районна рада, як орган, рішенням якого затверджується районний бюджет, до прийняття рішення «Про районний бюджет на 2016 рік» не отримувала запитів та пропозицій від райдержадміністрації щодо фінансування стягнення за рішеннями суду. У звязку з тим, що питання діяльності структурного підрозділу райдержадміністрації не входять до компетенції районної ради, районною радою не вживалися заходи щодо стягнення шкоди з винних осіб, з вини яких її спричинено. Отже, вищестоящий орган по відношенню до Відділу освіти, молоді, спорту та культури [PERSON] районної державної адміністрації Хмельницької області до суду не звертався. Виходячи з положень ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», ч. 2 ст. 45 ЦПК України з позовом до суду правомірно звернувся прокурор. За змістом п. 33 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року при незаконному звільненні або переведенні на іншу роботу, невиконанні рішення про поновлення працівника на роботі настає повна матеріальна відповідальність винних у цьому службових осіб і обов'язок покривати шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи, може бути покладено при допущенні ними в цих випадках будь-якого порушення закону. В п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» від 29 грудня 1992 року вказано, що застосовуючи матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди на підставі п. 8 ст. 134 КЗпП, суди повинні мати на увазі, що за цим законом покладається обов'язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою незаконно звільненому чи незаконно переведеному працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи, на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якими затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі. Відповідальність в цих випадках настає незалежно від форми вини. З мотивувальної частини рішення суду від 19 листопада 2015 року вбачається, що звільнення [PERSON] відбулось з порушенням трудового законодавства, а тому оскаржуваний наказ про звільнення скасовано та поновлено працівника на раніше займаній посаді, з виплатою середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Те, що саме [PERSON] виносив наказ про звільнення [PERSON], вбачається із самого наказу, який і є скасованим за рішенням суду, та жодною із сторін не заперечувалось та не спростовувалось. Отже, враховуючи докази, які містяться в матеріалах справи, а також норми законодавства, які регулюють даний вид правовідносин, обов'язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної Відділу освіти, молоді, спорту та культури [PERSON] районної державної адміністрації Хмельницької області у зв'язку з виплатою коштів незаконно звільненому працівнику під час вимушеного прогулу в сумі 11663,50 грн. покладається саме на керівника на той час вказаної установи [PERSON], який є відповідачем в даній справі. Таким чином, рішенням суду, яке набрало законної сили, встановлено винність службової особи, якою є відповідач [PERSON], у звільненні працівника [PERSON], адже наказ про звільнення було скасовано. У зв'язку з поновленням працівника на раніше займаній посаді було виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу, який і є фактичним розміром заподіяної підприємству шкоди, оскільки працівник в порушення вимог закону був звільнений з посади, не виконував свої обов'язки з незалежних від його волі причин, а роботодавець оплатив йому час вимушеного прогулу. Суд не приймає доводи відповідача [PERSON] та його представника [PERSON] в тому, що до спірних правовідносин має бути застосовано Закон України «Про державну службу», оскільки такі відносини регулюються нормами трудового законодавства. Крім того, матеріали справи містять розпорядження [PERSON] селищної ради Летичівського району Хмельницької області №210 «Про звільнення з посади [PERSON]Г.» від 21 листопада 2016 року згідно змісту якого на підставі ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. 20 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування в Україні», п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП в Україні звільнено начальника відділу освіти, молоді та спорту [PERSON] селищної ради [PERSON] на підставі п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП в Україні (угода сторін) з 22 листопада 2016 року. Тобто, на час звільнення з посади [PERSON] на нього положення Закону України «Про державну службу», який набрав чинності з 01 травня 2016 року, не поширювались (п. 11 ч. 3 ст. 3), в тому числі й ст.ст. 80-82, на яку є посилання в письмових запереченнях. На час прийняття наказу про звільнення [PERSON] від 05 травня 2015 року [PERSON] був начальником Відділу освіти, молоді та спорту [PERSON] районної державної адміністрації Хмельницької області, а на час подання позову до суду (27 жовтня 2016 року) він перебував на посаді начальника відділу освіти, молоді та спорту [PERSON] селищної ради Летичівського району Хмельницької області. У п. 9 Узагальнення практики застосування судами законодавства, що регулює матеріальну відповідальність працівників за шкоду, заподіяну роботодавцю, затвердженого Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 12 від 11 грудня 2015 року, вказано, що в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх колишніми працівниками, потрібно керуватися нормами статей 130137 КЗпП. Звільнення працівника не припиняє його обовязку відшкодувати заподіяну підприємству, установі, організації шкоду. За вказаних обставин, звільнення відповідача [PERSON] із займаної посади не впливає на зміст правовідносин, що склалися між сторонами і з нього підлягає стягненню 11663,50 грн. заподіяної шкоди. Як вже було зазначено, повна матеріальна відповідальність у відповідності з п. 8 ст. 134 КЗпП України настає незалежно від форми вини. Статтею 137 КЗпП України передбачена можливість врахування ступеня вини і конкретної обстановки при визначенні розміру шкоди, крім прямої дійсної шкоди. В п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» від 29 грудня 1992 року визначено, що під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов'язків, грошові виплати. Судом встановлено, що розмір прямої дійсної шкоди підприємству склав суму, яка виплачена працівнику шляхом виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу, тобто 11663,50 грн., яка відповідно не може бути зменшена на підставі ст. 137 КЗпП України. У звязку із зазначеним суд не має законних підстав для зменшення суми, яка має бути стягнута з відповідача, навіть враховуючи його майновий та сімейний стан. Дослідивши та оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення. Враховуючи те, що реєстраційні рахунки Відділу освіти, молоді, спорту та культури [PERSON] районної державної адміністрації Хмельницької області закриті, кошти необхідно стягувати на рахунки районного бюджету. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому на користь позивача з відповідача слід стягнути 1378,00 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: approved