Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-26 00:00:00

Звернувшись до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області позивачі [PERSON] та [PERSON] просять визнати відповідача [PERSON], такою особою, що втратила право користування житловим приміщенням у квартирі №104, розташованої у будинку №7 по вул. Безнощенко в м. Костянтинівка Донецької області, посилаючись на те, що їм на підставі свідоцтва про право власності на житло від 03.02.1994 року, на праві спільної сумісної власності, по ? частині кожному, належить [ADDRESS]. За зазначеною адресою з 26.10.2005 року та по теперішній час зареєстрований колишній чоловік доньки позивачів [PERSON] Сергійовіч. 22.10.2008 року донька померла. З цього часу [PERSON] за адресою не мешкає, так як виїхав на постійне місце проживання за територію України, де створив нову сім ю. Його місце знаходження позивачам не відоме. Особистих речей [PERSON] в приміщенні немає. Наявність зареєстрованої у належній позивачам квартирі особи, а саме [PERSON], тягне за собою порушення їхнього права як власників, на вільне володіння та розпорядження своїм майном. Крім того, вони вимушені переплачувати кошти за комунальні послуги, не зважаючи на те, що [PERSON] тривалий час не проживає за місцем реєстрації. Позивачі [PERSON] та [PERSON], про час, дату та місце розгляду справи були повідомлена належним чином, через свого представника у відповідності до ч.5 ст.76 ЦПК України. Представником позивачів [PERSON], в судове засідання була надала заява про розгляд справи без його участі, із підтриманням позовних вимог у повному обсязі та з відсутністю заперечень проти розгляду справи в заочному порядку і винесення відповідного рішення. Відповідач [PERSON], про час та місце розгляду справи, повідомлений належним чином за правилами ч.3 ст. 76 ЦПК України у судове засідання не зявився, про причину неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не надав, тому суд, згідно ст. 224 ЦПК України вирішує справу на підставі наявних у ній доказів (постановляє заочне рішення), про що також не заперечувала сторона позивача. Дослідивши всі обставини справи, та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 03 лютого 1994 року, за реєстраційним № 103рn150, виданого за розпорядженням №255 від 01 лютого 1994 року та доданого до нього технічного паспорту, позивачам [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності, по ? частині кожному належить квартира №104, розташована у будинку №7 по вул. Безнощенко в м. Костянтинівка Донецької області. (а.с.7) За довідкою КП «МСЕЗ» № 237 від 12.03.2015 року за адресою: Донецька область, м. Костянтинівка, вул. Безнощенко, 7/104 з 26.10.2005 року, зареєстрований відповідач [PERSON] (а.с.14) та будучи зареєстрованим, фактично там не мешкає майже шість років, що підтверджується актом КП «МСЕЗ» від 03 квітня 2015 року та свідченнями, зазначених в акті, сусідів [PERSON] та [PERSON] (а.с.36). Господарських звязків з квартирою позивачів відповідач не підтримує і не залишив там своїх речей. Згідно із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 383 Цивільного кодексу України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст. 386 Цивільного кодексу України держава забезпечує рівний захист прав усіх субєктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.2 ст. 405 ЦК України, член сімї власника втрачає право користування житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, а саме відповідача [PERSON] варто визнати такою особою, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі №104, розташованої у будинку №7 по вул. Безнощенко в м. Костянтинівка Донецької області, оскільки є достатні підстави на підтвердження факту відсутності відповідача у квартирі позивачів понад шість років до теперішнього часу без будь-яких поважних причин і судом не встановлено про існування будь-яких домовленостей між сторонами з приводу користування житлом. На підставі ст. 150 ЖК України, ст.ст. 383, 386, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved