Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-28 00:00:00

Згідно штемпеля на конверті 16.05.2019 року [PERSON] , громадянка Республіки Молдова, звернулася до Тлумацького районного суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] , громадянина України, про розірвання шлюбу. Свої вимоги обґрунтувала тим, що вона 19.08.2003 року зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] у відділі реєстрації актів громадянського стану Тлумацького районного управління юстиції Івано-Франківської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження 19.08.2003 року зроблено запис № 38. У шлюбі у них народилася одна дитина: дочка [PERSON] , [INFO] , яка на даний час є неповнолітньою. 20.10.2010 року відповідач [PERSON] змінив прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Причинами розірвання шлюбу є те, що шлюбні відносини між ними фактично припинені з 2011 року, після виїзду чоловіка на заробітки. Сімейне життя між ними не склалося через байдужий характер відповідача, оскільки останій не старався створити нормальні сімейні відносини у сім`ї. Жодних мір щодо збереження сім`ї відповідач не приймає, не заперечує проти розірвання шлюбу. Відповідач з дочкою підтримує контакти. На даний час у відповідача є друга сім`я з громадянкою Литви. Просила шлюб розірвати, оскільки перебувати у шлюбних відносинах з відповідачем більше не бажає, місце проживання дитини визначити по її місцю проживання, після розірвання шлюбу залишити їй шлюбне прізвище та стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору. Положеннями частини першої статті 3 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно п. 7 ч. 1 ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право», суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у випадках, коли дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 26 Договору між Україною і Республікою Молдова про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах, ратифікованим Верховною Радою України Законом України № 238/94-ВР від 10.11.1994 року, розірвання шлюбу провадиться згідно з законодавством тієї Договірної Сторони, громадянами якої є подружжя в момент порушення справи. Якщо в момент порушення справи один з подружжя є громадянином однієї Договірної Сторони, а другий -громадянином іншої Договірної Сторони, розірвання шлюбу провадиться згідно з законодавством тієї Договірної Сторони, на території якої вони мають місце проживання. Якщо один з подружжя має місце проживання на території однієї Договірної Сторони, а другий - на території іншої Договірної Сторони, застосовується законодавство тієї Договірної Сторони, орган якої порушив справу. Відповідно до ст. 28 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22.01.1993 року (Конвенция подписана Республікою Молдова з припискою: «Відповідно до статті 86», ратифікованою Верховною Радою України Законом України № 240/94-ВР від 10.11.1994 року, по справах про розірвання шлюбу застосовується законодавство Договірної Сторони, громадянами якої є подружжя на момент подачі заяви. Якщо один з подружжя є громадянином однієї Договірної Сторони, а другий - іншої Договірної Сторони, застосовується законодавство Договірної Сторони, установа якої розглядає справу про розірвання шлюбу. Відповідно до п. а) ч. 1 ст. 51 вищевказаної Конвенції, кожна з Договірних Сторін на умовах, передбачених цією Конвенцією, визнає і виконує наступні рішення, винесені на території інших Договірних Сторін рішення установ юстиції по цивільних і сімейних справах, включаючи затверджені судом мирові угоди по таких справах і нотаріальні акти у відношенні грошових зобов`язань. Відповідно до ч. 8 ст. 130 ЦПК України, особам, які проживають за межами України, судові повістки вручаються в порядку, визначеному міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, в разі відсутності таких - у порядку, встановленому ст. 502 ЦПК України. Згідно ст.ст. 9, 10 Договору між Україною і Республікою Молдова про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах запитувана установа здійснює вручення документів відповідно до правил, які діють в її державі, якщо документи, які вручаються, складені державною мовою запитуваної Сторони або якщо додано завірені переклади на мову запитуваної Сторони. В інших випадках вручення документів адресатові здійснюється за його добровільною згодою. Підтвердження вручення документів оформлюється відповідно до правил запитуваної Договірної Сторони. У підтвердженні зазначається час, місце, спосіб вручення і особа, якій вручено документ. Якщо лист оформлено у двох примірниках, підтвердження отримання може також міститися в одному з цих примірників. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак в позовній заяві просила суд справу розглядати без її участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи (а.с. 34). Тому, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 280 ЦПК України, та того, що відповідач про причини неявки не повідомив, а позивачем подано достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд ухвалив про проведення заочного розгляду справи. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, з таких підстав: Згідно з положеннями п. 3 ч. 2 ст. 18, ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Згідно з частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина 2 статті 112 Сімейного кодексу України). Судом встановлено, що сторони згідно свідоцтва про одруження, [PERSON] (відповідач), громадянин України, та [PERSON] , громадянка Республіки Молдова, одружилися 19.08.2003 року, про що в книзі реєстрації актів про одруження 19.08.2003 року зроблено запис № 38. Прізвища після розірвання шлюбу: чоловіка « [PERSON] », дружини - « [PERSON] » (а.с. 8). У шлюбі у них народилася одна дитина: дочка [PERSON] , [INFO] народження, яка на даний час є неповнолітньою, що підтверджується копією свідоцтва про народження на молдовській мові та копією його перекладу на українську мову (а.с. 9, 10-11). Відповідно до копії свідоцтва про зміну імені (а.с. 12) [PERSON] (відповідач), який народився [INFO] , змінив ім`я на [PERSON] , про що в Книзі реєстрації зміним імені 20.10.2010 року зроблено відповідний актовий запис. Сімейне життя у сторін не склалося, через різні характери та погляди на сімейне життя, протягом останіх років разом не проживають. Шлюб між сторонами існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має істотне значення, а тому шлюб слід розірвати. В силу вимог ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи те, що позивач просила залишити їй шлюбне прізвище, суд вважає, що після розірвання шлюбу їй слід залишити шлюбне прізвище « [PERSON] ». Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Враховуючи те, що неповнолітній [PERSON] , [INFO] , виповнилося 14 років, вона самостійно обирає собі місце проживання. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За встановлених судом обставин, позов слід задовольнити. Відповідно до положень ч.ч. 1, 2, 8 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви про розірвання шлюбу становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (що у 2019 році становить 768 грн. 40 коп.). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. При такому вирішенні позову з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в передбаченому законом розмірі, а саме в сумі 768,40 грн. (квитанція № 0.0.1350289276.1 від 13.05.2019 року (а.с. 1). Оскільки клопотання позивача [PERSON] про повернення їй переплаченої суми судового збору в розмірі 0,40 грн. на адресу суду не надходило, суд вважає, що переплачену позивачем суму судового збору в зазначеному розмірі слід віднести на її рахунок. На підставі наведеного, ст.ст. 110, 112, 113, 160 СК України, Закону України «Про міжнародне приватне право», Договору між Україною і Республікою Молдова про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах, Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22.01.1993 року,

Outcome: approved