Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-17 00:00:00

Згідно позову, який надійшов до суду 21.05.2014 року позивач прохає: стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 3/10 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову зазначила, що вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який вони уклали 09.11.2012 року, про що у Ленінському відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції мається актовий запис № 513. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. На утримання дитини вона бажає отримувати аліменти від відповідача. [PERSON] працює лікарем у КЗ «Вільногірська центральна міська лікарня», отримує заробітну плату і у відповідності зі ст. 180 Сімейного кодексу України зобов'язаний утримувати свою дитину. До початку розгляду справи по суті позивач уточнила позовні вимоги та просила стягнути з відповідача аліменти у розмірі 14/ частини усіх видів його доходів (а.с. 21). В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги в повному обсязі, пояснила, що відповідач допомоги по утриманню дитини не надає, а тому вона була змушена вийти на роботу з декретної відпустки. Стверджувала, що відповідачу було незаконно надано відпустку по догляду за дитиною, дитина проживає з нею, відповідач проживає окремо у своєї матері, догляд за дитиною здійснює вона та її батьки. Відповідач позов не визнав, просив в його задоволенні відмовити в повному обсязі, пояснив, що він не відмовляється від обов'язку утримувати свою дитину і надавав допомогу добровільно. Будь-якого майна або депозитів у банківських установах він також не має. Дитина проживає з позивачем. Для того, щоб піклуватися про дочку він пішов у відпустку по догляду за дитиною, однак позивач відмовляється йому надати можливість здійснювати догляд за дочкою і в зв'язку з цим він звернувся до органу опіки та піклування. Відповідач вважає, що вимоги позивача є безпідставними, а тому такими, що не підлягають задоволенню. Він та його мати хворіють. Вона є пенсіонеркою та отримує пенсію. Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 09.11.2012 року у Ленінському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 513 (а.с. 5). Шлюб на час розгляду справи не розірвано. Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 4), яка проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні, що сторонами не заперечується та підтверджується актом депутата Вільногірської міської ради від 04.07.2014 року № 813, актами обстеження умов проживання від 04.07.2014 року, 05.03.2014 року, 12.05.2014 року (а.с. 33-35). Згідно довідки про отримання допомоги, станом на 29.05.2014 року позивач отримувала щомісячно 940 грн. (а.с. 20). Середня заробітна плата [PERSON] з грудня 2013 року по травень 2014 року склала 4136 грн. 27 коп., інших виплат, в тому числі й аліментних за виконавчими листами на будь-чию користь на цей час відповідач не здійснює та з нього примусово зазначені виплати не стягуються, відповідно довідки про доходи від 25.06.2014 року за вих. № 34 (а.с. 27). Згідно медичної довідки № 284, [PERSON] перебуває на «Д» обліку в КП «Вільногірський міський центр ПМСД». Мати його також хворіє (а.с. 36, 49) Згідно наказу № 218-К від 19.05.2014 року перервана відпустка [PERSON] по догляду за дитиною до 3-х років з 01.06.2014 року та на теперішній час вона працює на повну робочу ставку (а.с. 38). Згідно довідки від 01.07.2014 року № 2141 [PERSON] ніяких видів допомоги не отримує (а.с. 39). Згідно наказу від 01.07.2014 року за № 120-к [PERSON], лікарю-ортопеду-травматологу консультаційно-діагностичного центру, надана відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею віку 3-х років з 02.07.2014 року по 22.05.2016 року (а.с. 40). Відповідач звернувся до органу опіки та піклування, оскільки між ним та позивачем на теперішній час існує спір щодо участі у вихованні дитини (а.с. 41). Згідно листа КЗ «Вільногірська центральна міська лікарня» від 17.07.2014 року за вих.. № 12/934, 17.07.2014 року виданий наказ № 131-к «Про скасування наказу від 01.07.2014 року № 120-к «Про надання відпустки по догляду за дитиною до 3-х років [PERSON], лікарю-ортопеду-травматологу консультаційно-діагостичного центру» ( а.с. 51) Стан здоров'я дитини задовільний, на «Д» обліку вона не перебуває, що сторонами визнається. Допитана в судовому в якості свідка [PERSON], пояснила, що вона є сусідкою позивача, яка проживає за адресою [ADDRESS], з осені 2013 року вона відповідача не бачила він з позивачем не проживав, вона бачила тільки позивача та її дочку. Свідок [PERSON] суду показала, що вона є сусідкою позивача, яка проживає за адресою [ADDRESS], відповідача на початку липня 2014 року бачила один раз, а до цього тривалий час не бачила. Він почав з'являтися останнім часом. [PERSON], яка є сестрою позивача, показала, що з дня укладення шлюбу [PERSON] проживала сама, після народження дитини 22.05.2013 року, [PERSON] проживав з нею разом приблизно до досягнення нею віку шести місяців, потім він став проживати зі своєю матір'ю. Допомогу не надавав, з'являвся на свята, їй це відомо зі слів сестри, крім того вона приходила до сестри і відповідача не бачила. Свідок [PERSON] показав, що після укладення шлюбу [PERSON] та [PERSON] сумісно не проживали, після народження дитини відносини стабілізувалися, однак з кінця 2013 року [PERSON] проживає сама з дитиною. Допомогу на утримання дитини відповідач не надавав. На початку липня 2014 року [PERSON] повідомив, що бажає проживати разом з дружиною та дитиною, однак [PERSON] відмовилась. На підставі ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Стаття 182 СК України визначає обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, а саме: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Крім того, суд враховує і те, що ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Отже, сторони є батьками малолітньої дитини, що перебуває зараз на утриманні позивача. Обов'язок утримувати дитину лежить по закону і на відповідачеві. Враховуючи те, що відповідач є працездатною особою, має постійне місце роботи, а також враховуючи стан здоров'я відповідач, суд доходить висновку, що стягнення аліментів з відповідача щомісячно у розмірі 1/4 частини його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму дітей відповідного віку на утримання його дочки до її повноліття відповідає положенням діючого законодавства та її інтересам. В середньому це буде складати 1034 грн. 06 коп., що відповідає розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Після відрахування аліментів відповідачу буде залишатися в середньому 3102 грн. 20 коп., що значно перевищує прожитковий мінімум встановлений для працездатної особи на час розгляду справи. Щодо твердження відповідача про наявність у нього обґрунтованих сумніві щодо цільового використання отриманих аліментів позивачем на утримання їх спільної дитини і його бажання надавати допомогу дитині добровільно, то слід зазначити, що за положеннями ст. 186 СК України за заявою платника аліментів або за власною ініціативою орган опіки та піклування перевіряє цільове витрачання аліментів. У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні державного ощадного банку України. Однак це може бути вчинено після ухвалення рішення суд про стягнення аліментів. Судом не встановлено, що батько добровільно сплачує дитині аліменти у сумі, достатній для задоволення її розумних потреб, враховуючі встановлені обставини справи, оцінюючи надані докази у їх сукупності та взаємозв'язку, суд не вбачає підстав для відмови у задоволенні позову матері про примусове стягнення аліментів, а тому доходить висновку про задоволення позову. Стягнення аліментів слід розпочати з 21.05.2014 року до досягнення дитиною повноліття та допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. З відповідача слід також стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved