Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-01 00:00:00

І. Виклад позиції позивача. 18.03.2020 року представник позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, у якій просив стягнути з відповідача на свою користь в рахунок відшкодування витрат, пов`язаних зі сплатою страхового відшкодування 6 974, 20 грн. та судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ПАТ «СК «Інгосстрах» та ТОВ «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС» 29.01.2016 р. уклали Договір добровільного страхування наземного транспорту №ZRH0CPS-160T33G. Термін дії Договору з 30.01.2016 р. по 29.01.2017 р. Згідно з пп. 8. 9 Договір пролонгований на термін з 30.01.2017 р. по 29.01.2018 р. Відповідно до умов Договору Позивач зобов`язався в разі настання страхового випадку відшкодувати збитки в межах страхової суми в порядку та на умовах, передбачених Договором. Предметом Договору є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням автомобілем ВАЗ 111830 р.н. [NUMBER] . 04.04.2017 р. о 07 год. 50 хв. у м. Херсоні на вул. Поповича, 4. відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля ВАЗ 111830 р.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля NISSAN Qashqai р.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Постановою Херсонського міського суду Херсонської області від 16.05.2017 р. у Справі №766/6094/17 винним у спричиненні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди визнано водія автомобіля NISSAN Qashqai р.н. [NUMBER] - [PERSON] . У відповідності до Аварійного сертифікату від 21.04.2017 р. № 391 /17-3 розмір заподіяної шкоди автомобілю Страхувальника з урахуванням зносу складає 6 974,20 грн. без ПДВ. Сума страхового відшкодування до виплати згідно з умовами Договору на підставі Страхового акту від 14.06.2017р. №Э.ENSTRAX/3-10320046 складає 6 974,20грн. без ПДВ. Зазначене страхове відшкодування виплачено страхувальнику в повному розмірі наступним чином: -1 969,20 грн. - на рахунок Страхувальника, що підтверджується платіжним дорученням від 03.07.2017 р. №1028361; -5 005,00 грн. - зараховано 03.07.2017 р. в якості сплати страхового платежу по Договору. Виходячи із викладеного, позивач вважає, що свої зобов`язання за договором майнового страхування виконав у повному обсязі, виплативши Страхувальнику суму страхового відшкодування, і з цього моменту та в межах фактичних затрат, тобто, в межах виплаченої суми страхового відшкодування та лімітом за полісом, має право вимоги до відповідальної особи, якою є відповідач. Цивільно-правова відповідальність винної в ДТП особи ( [PERSON] ) застрахована у ПРАТ СК «ІНТЕР-ПОЛІС», поліс АК/0840675. У такому випадку, позивач вважає, що обов`язок відшкодувати шкоду замість винуватця в заподіянні такої шкоди, несе Страховик (ПРАТ СК «ІНТЕР-ПОЛІС») в межах встановлених лімітів відповідальності та в порядку ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». 21.06.2019 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до ПРАТ СК «ІНТЕР-ПОЛІС», та згідно рішення Господарського суду м. Києва від 23.08.2019 р. у справі №910/8172/19, суд відмовив в позові повністю. За таких обставин, посилаючись на ЗУ «Про страхування», ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. ст. 993, 1188 ЦК України позивач змушений звернутися до суду з вказаним позовом для відновлення своїх прав. ІІ. Виклад позиції відповідача. 12.05.2020 року відповідач через канцелярію суду подала відзив на позовну заяву, у якому просила у задоволенні позову відмовити у повному обсязі виходячи з наступного. 29.01.2016 між позивачем (страховик) та Товариством з обмеженою відповідальністю «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС» (страхувальник) було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №ZRH0CPS-160T33G (надалі - Договір страхування) зі строком дії, зокрема, з 30.03.2016 по 29.01.2017 включно, відповідно до якого позивач прийняв на себе обов`язок по страхуванню автомобіля «ВАЗ 111830», державний номерний знак [NUMBER] . В подальшому вказаний Договір страхування було пролонговано на термін з 30.01.2017 по 29.01.2018 включно. 04.04.2017 о 07 год. 50 хв. у м. Херсоні на вул. Поповича, 4, відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля «ВАЗ 111830 », державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля «NISSAN Qashqai», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Постановою Херсонського міського суду Херсонської області від 16.05.2017 у справі №766/6094/17 [PERSON] , яка керувала автомобілем «NISSAN Qashqai», державний номерний знак [NUMBER] , було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн. Станом на 04.04.2017 року відповідач здійснив обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів автомобіля ««NISSAN Qashqai», державний номерний знак [NUMBER] , який був застрахований згідно полісу № АК /0840675 Публічним акціонерним товариством «Страхова компанія «Інтер-Поліс». Відповідно до аварійного сертифікату №391/13-3 від 21.04.2017 складеного суб`єктом оціночної діяльності [PERSON] (сертифікат аварійного комісара АК-А№153 від 09.12.2005), розмір заподіяної шкоди транспортному засобу «ВАЗ 111830 », державний номерний знак [NUMBER] , з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, без врахування ПДВ 20% становить 6 974, 20 грн. 14.06.2017 позивачем було складено страховий акт №Э.ENSTRAX/3-10320046 згідно якого сума страхового відшкодування страхувальнику складає 6 974,20 грн. Платіжним дорученням №1028361 від 03.07.2017 позивачем було сплачено на рахунок страхувальника грошові кошти в сумі 1 969,20 грн. Решту страхового відшкодування у розмірі 5 005,00 грн. було зараховано страховиком 03.07.2017 на поточний рахунок, як різницю між зазначеним в п. 8 Договору страховим платежем та сплаченими страхувальником згідно графіку частками страхових платежів. Зазначені обставини встановлені Господарським судом м. Києва у справі 910/8172/19 та викладені у рішенні від 23.08.2019 року, яке набуло чинності. Відповідачем зазначені обставини не оспорюються. Однак, Відповідач не погоджується з твердженням, що саме він повинен відшкодовувати в порядку регресу страхові виплати, які здійснив позивач, оскільки його цивільно-правова відповідальність на момент ДТП була застрахована. Посилаючись на правовий висновок ВП ВС у справі №755/18006/15-ц від 04.07.2018 року відповідач вважає, що належним боржником у справі є ПРАТ «СК «Інтер-Поліс», і вимога про відшкодування шкоди повинна пред`являтися зазначеній страховій компанії. Оскільки позивач у справі №910/8172/19 пред`явив вимогу про відшкодування шкоди до ПАТ «СК «Інтер-Поліс» з пропущенням 1 річного строку для страхового відшкодування, то відшкодування не відбулося з вини позивача. З цих підстав, відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. ІІІ. Процесуальні дії суду у справі. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 22.04.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Розгляд справи по суті призначено на 18.05.2020 року. У час призначений для розгляду справи представник позивач не з`явився, відповідно до інформації, викладеної у позовній заяві, просив розглянути справу без його участі та прийняти рішення за наявними у справі матеріалами. У час призначений для розгляду справи відповідач не з`явилася, 18.05.2020 року через канцелярію суду подала заяву про проведення судового засідання у справі без її участі. У зв`язку з відсутністю інформації про отримання позивачем відзиву на позовну заяву розгляд справи відкладено на 02.06.2020 року. У час призначений для розгляду справи представник позивач не з`явився, відповідно до інформації, викладеної у позовній заяві, просив розглянути справу без його участі та прийняти рішення за наявними у справі матеріалами. У час призначений для розгляду справи відповідач не з`явилася, 02.06.2020 року через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи без її участі. Зазначила, що позовні вимоги не визнає та просила взяти до уваги доводи, викладені у відзиві, який наявний у матеріалах справи. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Таким чином, враховуючи згоду сторін про розгляд справи у їх відсутності, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи, крім того, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. З`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані сторонами докази та повідомлені ними обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. ІV. Фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст правовідносин. 29.01.2016 між позивачем (страховик) Товариством з обмеженою відповідальністю «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС» (страхувальник) було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №ZRH0CPS-160T33G (надалі - Договір страхування) зі строком дії, зокрема, з 30.03.2016 по 29.01.2017 включно, відповідно до якого позивач прийняв на себе обов`язок по страхуванню автомобіля «ВАЗ 111830», державний номерний знак [NUMBER] . В подальшому вказаний Договір страхування було пролонговано на термін з 30.01.2017 по 29.01.2018 включно. 04.04.2017 о 07 год. 50 хв. у м. Херсоні на вул. Поповича, 4, відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля «ВАЗ 111830 », державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля «NISSAN Qashqai», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , що підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії [NUMBER] Постановою Херсонського міського суду Херсонської області від 16.05.2017 у справі №766/6094/17 [PERSON] , яка керувала автомобілем «NISSAN Qashqai», державний номерний знак [NUMBER] , було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн. 05.04.2017 внаслідок пошкодження у ДТП застрахованого транспортного засобу «ВАЗ 111830 », державний номерний знак [NUMBER] , [PERSON] звернувся до позивача з заявою про виплату страхового відшкодування. Згідно Аварійного сертифікату №391/13-3 від 21.04.2017 складеного суб`єктом оціночної діяльності [PERSON] (сертифікат аварійного комісара АК-А№153 від 09.12.2005), розмір заподіяної шкоди транспортному засобу «ВАЗ 111830 », державний номерний знак [NUMBER] , з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, без врахування ПДВ 20% становить 6 974, 20 грн. 14.06.2017 позивачем було складено страховий акт №Э.ENSTRAX/3-10320046 згідно якого сума страхового відшкодування страхувальнику складає 6 974,20 грн. Згідно з платіжним дорученням №1028361 від 03.07.2017 позивачем було сплачено на рахунок страхувальника грошові кошти в сумі 1 969,20 грн. Решту страхового відшкодування у розмірі 5 005,00 грн. було зараховано страховиком 03.07.2017 на поточний рахунок, як різницю між зазначеним в п. 8 Договору страховим платежем та сплаченими страхувальником згідно графіку частками страхових платежів. 12.09.2018 позивач звернувся до ПРАТ «СК «Інтер-Поліс» з претензією (заявою) про виплату страхового відшкодування вих. №12-09/02-01, відповідно до якої просив в добровільному порядку перерахувати суму страхового відшкодування за мінусом франшизи (1000,00 грн.) у розмірі 5 974,20 грн. Відповідь ПРАТ «СК «Інтер-Страх» на претензію (заяву) про виплату страхового відшкодування вих. №12-09/02-01 в матеріалах справи відсутня. Рішенням Господарського суду м. Києва у справі №910/8172/19 від 23.08.2019 року у задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» до Приватного акціонерного товариства Страхової компанії «Інтер-Поліс» відмовлено повністю. Рішення мотивовано тим, що позивачем (ПРАТ «СК «Інгосстрах») порушено строк подання заяви на виплату страхового відшкодування в терміни, передбачені чинним законодавством, правомірно не виплачено суму страхового відшкодування. V. Оцінка Суду. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку ( ч. 2 ст. 1187 ЦК України). Згідно з положеннями статті 11 ЦК України заподіяння внаслідок ДТП шкоди зумовлює виникнення правовідносин, у яких право потерпілого на отримання відшкодування завданої шкоди кореспондується з обов`язком винуватця відшкодувати таку шкоду, а за наявності у винуватця договору (полісу) ОСЦПВВНТЗ, яким застраховано його цивільно-правову відповідальність за завдання шкоди майну третіх осіб внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу, такий обов`язок покладається також і на страховика у визначених законодавством межах його відповідальності, адже між винуватцем та його страховиком у такому випадку існують договірні відносини, в яких останній узяв на себе зобов`язання відшкодувати у визначених межах за винуватця завдану потерпілому шкоду з настанням обумовлених страхових випадків. За змістом статей 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, установлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Отже, з виконанням страховиком на підставі договору добровільного майнового страхування свого обов`язку з відшкодування на користь потерпілого завданої йому внаслідок ДТП шкоди відповідно до приписів статті 512 ЦК України відбувається фактична заміна кредитора у таких зобов`язаннях: у деліктному зобов`язанні винуватця; у зобов`язанні страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ здійснити відшкодування завданої шкоди, адже відповідні права потерпілого як кредитора переходять до страховика за договором добровільного майнового страхування. В такому випадку перехід прав кредитора від потерпілого до страховика за договором добровільного майнового страхування не зумовлює виникнення нових зобов`язань винуватця та страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ, а відбувається виключно заміна кредитора як сторони у вже існуючих правовідносинах (в існуючих зобов`язаннях з відшкодування завданої шкоди: деліктному зобов`язанні винуватця; зобов`язанні страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ). Відтак, у силу приписів статі 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора (потерпілого) у відповідному зобов`язанні саме на тих умовах, які існували в останнього, що в цьому випадку полягає в набутті права отримати відшкодування завданої шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ узятих на себе зобов`язань виключно за умови подання йому у визначений законодавством строк заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування) та пов`язаного з цим ризику, який полягає у можливості реалізації страховиком наданого йому положеннями підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» права на відмову у виплаті страхового відшкодування в разі неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених строків. При цьому, закріплюючи в положеннях указаної норми відповідні правові наслідки, законодавець не ставив їх настання в залежність від суб`єкта звернення із заявою до страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ про здійснення страхового відшкодування, а навпаки, презюмував те, що з відповідною заявою має звернутися потерпілий або інша особа, яка має право на отримання відшкодування, що закріплено в положеннях статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Тобто право кредитора (потерпілого) на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП. З огляду на викладене вбачається, що закріплене в положеннях підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» право страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ відмовити у здійсненні виплати страхового відшкодування у випадку пропуску встановленого строку на звернення до нього із заявою про виплату страхового відшкодування не залежить від суб`єкта звернення з відповідною заявою, тобто підлягає застосуванню, в тому числі у випадку, коли з такою заявою звертається не безпосередньо потерпілий, а особа, яка здійснила відшкодування потерпілому завданого внаслідок пошкодження належного йому транспортного збитку на підставі договору добровільного майнового страхування. За таких обставин, покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). У справі № 755/18006/15-ц Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що ст. 1191 ЦК України та ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у ст. 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону). Обмеження набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) випадками, які визначені у статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зумовлене тим, що набуття вказаного права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілому суперечило би меті страхування цивільно-правової відповідальності, об`єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема, їх захист. Відповідно до ст. 82 ЦПК України підставами для звільнення від доказування є наявність обставин, які визнаються учасниками справи або таких, які визнано загальновідомими, наявність обставин, встановлених рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Господарського суду м. Києва у справі №910/8172/19 від 23.08.2019 року у задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» до Приватного акціонерного товариства Страхової компанії «Інтер-Поліс» відмовлено повністю, оскільки позивачем порушено строк подання заяви на виплату страхового відшкодування в терміни, передбачені чинним законодавством, правомірно не виплачено суму страхового відшкодування. Так, 37.1.4 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Згідно правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду від 05.06.2018 року, справа №910/7449/17, закріплене в пп. 37.1.4 пп. 37.1 ст. 37 Закону право страховика відмовити у здійсненні виплати страхового відшкодування у випадку пропуску встановленого строку на звернення до нього із заявою про його виплату не залежить від суб`єкта звернення з відповідною заявою та підлягає застосуванню, в тому числі у випадку, коли з такою заявою звертається не безпосередньо потерпілий, а особа, яка здійснила відшкодування потерпілому завданого внаслідок пошкодження належного йому транспортного засобу збитку на підставі договору добровільного майнового страхування. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про безпідставність звернення позивача із вимогою про стягнення витрат по сплаті страхового відшкодування до відповідача, оскільки з урахуванням положень Закону таке відшкодування повинен здійснювати страховик цивільно-правової відповідальності [PERSON] , тобто ПРАТ «Страхова компанія «Інтер-Поліс», у інакшому випадку втрачає сенс та мета страхування цивільно-правової відповідальності [PERSON] , як власника наземного транспортного засобу. За встановлених судом обставин у задоволенні позовних вимог слід відмовити. VІ. Заходи забезпечення позову (заяви). Заходи забезпечення позову (заяви) судом не застосовувалися. VІI. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 1 та 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог судові витрати покладаються на позивача. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed