Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-16 00:00:00

Згідно ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.07.2013 року касаційну скаргу [PERSON] в інтересах та довіреністю [PERSON] задоволено частково. Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 02.10.2012 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 26.02.2013 року скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд до місцевого суду. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 21.11.2011 р. позов [PERSON] до [PERSON], Третя особа: [PERSON] про поділ частини жилого будинку в натурі між співвласника на підставі заяви представника [PERSON] був залишений без розгляду (т. 1 а.с. 126). Судом встановлено, що у лютому 2010 р. до суду надійшов зустрічний позов представника [PERSON] - [PERSON], в якому останній посилався на те, що сторони є співвласниками по 47/200 частин кожний житлового будинку [ADDRESS]. Також співвласником 53/200 частин вказаного будинку є [PERSON] При цьому, представник позивача зазначив, що частки позивача та відповідачки будинку є рівними, проте не розподілені в натурі. Одночасно, представник позивача зазначає, що відповідачка [PERSON] взагалі не проживає у вказаному житловому будинку тривалий період часу, оскільки з 1990 р. переїхала на постійне місце проживання до Ізраїлю. Ніяких переговорів ні з позивачем ні з 3-ою особою [PERSON], щодо розподілу вказаного домоволодіння відповідачка не проводила, мирним шляхом питання реалізації належної їй частки у зазначеному будинку відповідачка вирішувати не бажає, а тому позивач змушений звернутися до суду. Представник зазначав, що зазначений житловий будинок в цілому потребує капітальному ремонту, а оскільки відповідачка в добровільному порядку не бажає реалізувати позивачу належну їй частку у спірному майні, останній не може здійснювати будь-які ремонті роботи. Також, представник позивача зазначає, що оскільки належні сторонам частки житлового будинку є неподільними, враховуючи, що відповідачка проживає тривалий час за межами України, належною їй часткою не цікавиться, не утримує, поточні ремонти не здійснює, вважає можливим визнати за позивачем права власності на належну [PERSON] частку та стягнення на користь останньої компенсації вартості цієї частки в розмірі 5 100 грн. В подальшому, а саме: 03.08.2012 р. позивач [PERSON] подав до суду заяву про уточнення позовних вимог., відповідно до яких просив суд припинити право власності [PERSON] на 47/200 частки у спільному майні - житлового будинку [ADDRESS]; стягнути з позивача на користь відповідачки вартість 47/200 частки у вказаному вище житловому будинку в розмірі 32 938 грн. 00 коп.; визнати за позивачем право власності на 47/200 частки будинку, яка належала [PERSON]; зобов'язати Київське міське БТІ анулювати право власності [PERSON] на 47/200 частки житлового будинку [ADDRESS]; зобов'язати Київське міське БТІ зареєструвати 47/100 частки житлового будинку [ADDRESS] на ім'я позивача. В подальшому, а саме 07.08.2014 року позивач уточнив позовні вимоги та просив суд припинити право власності [PERSON] на 47/200 частин житлового будинку [ADDRESS] відповідно до Свідоцтва протраво на спадщину, посвідченого Київською державною нотаріальною конторою №12 від 18.10.2006р за №8-6481.Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію вартості 47/200 частини житлового будинку [ADDRESS] у сумі 32 938,00 грн.Визнати за [PERSON] право власності на 47/200 частини житлового будинку [ADDRESS] відповідно до Свідоцтва протраво на спадщину, посвідченого Київською державною нотаріальною конторою №12 від 18.10.2006р за №8-6481.Повернути [PERSON] зайво сплачені кошти, у розмірі 17929,00 грн, які внесені у якості компенсації за 47/200 частини житлового будинку [ADDRESS] відповідно до Свідоцтва про право на спадщину, посвідченого Київською державною нотаріальною конторою №12 від 18.10.2006р за №8-6481, які перебувають на депозитному рахунку Святошинського районного суду м. Києва та внесені згідно платіжного доручення №1 від 02.04.2012 року у розмірі 50867,00 грн. Зобов»язати Державну реєстраційну службу Головного управління юстиції у м. Києві,(01001 м. Київ пр. Музейний,2д) провести реєстрацію припинення права власності [PERSON] на 47/200 частин житлового будинку [ADDRESS] відповідно до Свідоцтва протраво на спадщину, посвідченого Київською державною нотаріальною конторою №12 від 18.10.2006р за №8-481 а зареєструвати за [PERSON] право власності на 47/200 частини житлового будинку [ADDRESS] відповідно до Свідоцтва про право на спадщину, посвідченого Київською державною нотаріальною конторою №12 від 18.10.2006р за №8-6481. В судовому засіданні представник позивача, третя особа [PERSON], який також позовні вимоги з урахуванням їх уточнень підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі. Належним чином повідомлена відповідач у судове засідання не з»явилась із Держави Ізраїль надіслала заяву ( а.с.219 т.2) де просила розглядати справу за її відсутності. Н алежним чином повідомлений відповідач Державну реєстраційну службу Головного управління юстиції у м. Києві у судове засідання не з»явились,заяв про поважні причини неявки до суду не подали. Представник третьої особи: Київського міського БТІ, третя особа [PERSON] а також його представник в судове засідання не з'явилися, про час та місце слухання справи повідомлявся судом належним чином, причини неявки суду не повідомив, а тому суд вважає можливим розглянути справу за відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Вислухавши пояснення представника позивача, третю особу [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] та [PERSON] володіють на підставі свідоцтв про право на спадщину від 18.10.2006 р. по 47/200 частин кожний домоволодіння [ADDRESS], при цьому, третя особа: [PERSON] на підставі договору купівлі- вважу володіє 1/3 частиною цього ж домоволодіння, що складає 53/100 частки (т. 1 а.с. 6, 13, 215). Встановлено, що відповідно до Висновку № 4791/10-15 судової будівельно-технічної експертизи від 31.07.2011 р. поділ 47/100 частини житлового будинку [ADDRESS] або виділ 47/200 із спірної частики цього ж будинку не можливий (т. 1 а.с. 97-100). Тобто, належні сторонам спірні частки житлового будинку [ADDRESS] .є неподільними. Згідно п.п. 2, 3 ч. і ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо річ є неподільною та у разі якщо спільне володіння і користування майном є неможливим. Правовий аналіз цієї норми свідчить про те, що законодавець визначив чотири самостійні підстави, кожна з яких окремо може слугувати приводом для припинення права власності на частку в спільному майні. В судовому засіданні встановлено, що відповідачка [PERSON] з 1990 р. постійно проживає в Ізраїлі, з цього часу та з часу прийняття спадщини (2006 р.) належною їй спірною часткою у домоволодіні не цікавиться, не утримує, комунальні послуги не сплачує, у вказаному житловому приміщенні не проживає понад двадцять років, не спростовано доказами з боку відповідача. При цьому, судом згідно доказів поданих відповідачкою не встановлено намір відповідачки користуватися та володіти належною їй спірною часткою у домоволодінні, повернення її в Україну, враховуючи тривалий період її проживання за кордоном, яка є громадянкою держави Ізраїль, що також підтверджується даною [PERSON] довіреністю на представництво її інтересів в суді від 30.09.2009 р. на ім'я [PERSON] - колишнього представника по даній справі, в якій зазначено, що вона постійно проживає в Державі Ізраїль В судовому засіданні встановлено, що не спростовано доводами позивачки, що [PERSON] утримує належну йому частку у домоволодінні та спірну частку відповідачки одноособово сплачує комунальні послуги, земельний одаток, за свої кошти провів газопостачання, замінив труби з водопостачання, здійснював поточні і частково капітальні ремонти. Згідно ст. 360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної і гласності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність ми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. Встановлено, що позивач [PERSON] з лютого 2010 р., тобто, понад два роки, ставить питання про виплату відповідачці вартості належної їй спірної частки у домоволодінні, проте, остання не надала суду обґрунтованих заперечень, а у разі не погодження з сумою свого розрахунку вартості цієї частки, та не просила суд забезпечити такі докази у порядку встановленому законом. Відповідно до висновку № 0610 судової будівельно-технічної експертизи від 17.07.2012 р., ринкова вартість 47/200 частки житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS], яка на підставі свідоцтва про право на спадщину від 18.10.2006 р. належитькить [PERSON], на час складання висновку становить 160 926 грн., в тому числі, залишкова сть 47/200 частки житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами (земельні тшення) - 32 938 грн. (т. 1 а.с. 242-260). Судом встановлено, що позивачем [PERSON] на депозитний рахунок суду перераховані кошти в розмірі 50 867 грн., що підтверджується відповідною квитанцією (т. 2 а.с. 7). Судом встановлено, що відповідачем у справі не надано доказів, що вказана сума знята відповідачем [PERSON] з депозитного рахунку суду., а тому суд вважає що зайві сплачені кошти у розмірі 17929,00 грн. які внесені у якості компенсації за 47200 частини спірного житлового будинку мають бути повернуті позивачу. Відповідно до ч.2 ст. 331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 2. ст. 365 ЦК України, суд постановляє рішення про припинення права особи частку у спільному - майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Згідно ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.07.2013 року,( а.с.143-146 т.2) суд звернув увагу, що заперечення відповідача судами належно не перевірені. Поклавши в основу свого рішення висновок експертизи про неможливість виділу частки сторін, суди не перевірили його та не звернули уваги, що такий висновок ґрунтується посиланням на пункти 2.22 в 2.24 будівельних норм і правил «Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення ДБН В.2.2-15-2005», які чинні з січня 2006 року, встановлюють мінімальні розміри однокімнатних квартир та розміри загальної площі кімнати в однокімнатній квартирі і поширюються на проектування нових в реконструкцію житлових будинків (а.с.97-100 т.1) та не можуть застосовуватись у випадку поділу існуючих житлових будинків між співвласниками. Крім того вирішуючи питання грошової компенсації частки відповідачки, ринкова вартість якої за висновком судової експертизи станом на день її проведення становила 160 926 грн. ( а.с.257 т.1) не врахував вимоги ч.2 ст. 365 ЦК України, за якими у випадку припинення право власності на частку майна компенсації підлягає вартість цієї частки, а не залишкова вартість будинку із надвірними спорудами. Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи (а.с.242-261 т.1) вказано, що 47200 частки житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS], яка на підставі Свідоцтва про право на спадщину від 18.10.2006 року, належить [PERSON], на час складення висновку становить 160 926,00 грн. у тому числі: залишкова вартість 47/200 частки житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами (земельні поліпшення) -32938,00 грн., вартість земельної ділянки складової -127 988,00 грн. Судом встановлено, що на час розгляду справи спір між сторонами у справі щодо земельної ділянки по [ADDRESS] відсутній, та у справі відсутні докази про належність вказаної земельної ділянки на праві власності сторонам у справі, а тому обрахування вартості складової 47/200 частин житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами (земельні поліпшення) та включення вартість земельної ділянки складової 127 988,00 грн., яка не перебуває у власності [PERSON] є неправомірним. Відповідач у справі не заперечувала та не надала суду докази, що компенсація вартості частки відповідачки має бути порахована у інший спосіб, ніж запропоновано позивачем, не з»явилася у судове засідання, уповноваженого представника не направила, не просила суд забезпечити чи витребувати докази. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що оскільки належна відповідачці [PERSON] у домоволодінні [ADDRESS] не може бути виділена в натурі, частки є неподільними, спірне володіння і користування майном є неможливим, при цьому, припинення права на частку у спільному майні не завдасть істотної шкоди інтересам відповідачки [PERSON], оскільки, як встановлено судом остання постійно проживає в Державі Ізраїль і не довела про свій намір повернення до України, дослідивши зібрані докази по справі та давши їм оцінку, суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог, які, відповідно до ст.ст. 3,10,11,15,57-60 ЦПК України, позивач довів в судовому засіданні, надавши докази в підтвердження позовних вимог. Відповідно до Положення про Державну реєстраційну службу України, затверджену Указом Президента України від 6 квітня 2011 року N 401/2011 , на державну реєстраційну службу, у тому числі, покладено виконання обов»язків щодо організовує роботу, пов'язану із забезпеченням діяльності у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно. Відповідно до п.1 розділу ІІ Методичних рекомендацій щодо державної реєстрації прав власності на об»єкти нерухомого майна на підставі рішень судів, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 26.05.2009 року №9145, передбачено, що при вирішення справи по суті суди ухвалюють рішення, і у випадку, якщо ухвалено рішення суду про вищання права власності не нерухоме майно то таке рішення є правовстановлюючим документом, на підставі якого провадиться державна реєстрація прав власності, а тому суд дійшов висновку, що позов доведений та підлягає задоволенню у цілому. На підставі викладеного,

Outcome: approved