Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-09 00:00:00

З даним позовом [PERSON] звернувся до суду 21 серпня 2015 року, вказуючи, що 20 серпня 2014 року між ним і [PERSON] було укладено трудовий договір, що був зареєстрований Київським міським центром зайнятості 20.08.2014 року за №02751400993. Під час виконання трудових обовязків по перевезенню вантажу 18.10.2014 року відповідач вчинив дорожньо-транспортну пригоду (ДТП) в результаті якого було пошкоджено вантаж плету граніту в кількості 72,55 м2, на суму 83006 гривень 97 копійок. Позивач, виконуючи умови угоди від 11.11.2014 року, перерахував на користь ПП «Драйв-Т» узгоджену сторонами суму шкоди в розмірі 83006 гривень 97 копійок, що підтверджується платіжним дорученням №716 від 4 серпня 2015 року. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, хоч про час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Відповідно до ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до слідуючого. Відповідно до ст.130 КЗпП України слідує, що працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обовязків. При цьому працівник відповідає лише за пряму дійсну шкоду при умові, що така шкода заподіяна підприємству винними протиправними діями працівника. Пункт 4 ст.134 КЗпП України передбачає, що відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані. Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року №14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» (з наступними змінами) розяснено, що: при розгляді справ за позовами про покладення повної матеріальної відповідальності з п.4 ст.134 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації працівником, який знаходився у нетверезому стані, судам необхідно враховувати, що нетверезий стан працівника може бути підтверджено як медичним висновком, так і іншими видами доказів (актами та іншими документами, поясненням сторін і третіх осіб, показаннями свідків), які мають бути відповідно оцінені судом. Рішеннями Черняхівського районного суду від 5 листопада 2014 року і 20 листопада 2014 року /а.с. 41 і 40/, угодою між позивачем та відповідачем від 12.11.2014 року, підтверджується факт керування [PERSON] 18.10.2014 року автомобілем державний №АА8935МК з причепом державний №АА7358ХО, що належить позивачу, в стані алкогольного спяніння, внаслідок чого сталась ДТП, пошкодився вантаж та була отримана матеріальна шкода позивачем. У відповідності до ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Укладена угода від 12.11.2014 року що розстрочення погашення відповідачем суми шкоди останнім не виконується, а тому позивач набув законних підстав для заявлення вимог про її розірвання. На підставі викладеного,

Outcome: approved