Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-11 00:00:00

Івано-Франківська міська рада звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про знесення гаражу та повернення земельної ділянки, стягнення судових витрат. У позовній заяві зазначено, що [PERSON] самочинно встановила гараж, чим здійснила самовільне захоплення земельної ділянки за адресою: м. [ADDRESS], не отримавши належним чином згоди виконавчого комітету на тимчасове встановлення тимчасових споруд. В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримала з мотивів наведених в ньому. Відповідачка в судовому засіданні вимоги позову заперечила,вказала що гараж зносити не буде, вона використовує гараж. Також вказала, що зверталась до Департаменту соціальної політики за отриманням дозволу на встановлення гаражу, однак їй було відмовлено у прийнятті документів. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідачки, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. 10.07.2013 р. складено протокол про адміністративне правопорушення (а.с.6), а 15 серпня 2013 року винесено постанову адміністративної комісії про притягнення відповідачки до адміністративної відповідальності (а.с.9) за порушення правил благоустрою та самовільне зайняття земельної ділянки (накладене стягнення оплачено відповідачкою). На момент подання позову до суду, а також час прийняття рішення, дозвільних документів на встановлення гаражу відповідачкою не виготовлено. Як вбачається із вимог ст.31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 р. до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать надання відповідно до законодавства дозволу на спорудження об'єктів містобудування незалежно від форм власності, а також державного контролю дотримання законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні і забудові відповідних територій, зупинення у випадках, передбачених законом, будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації і проектів окремих об'єктів. Окрім діючої норми Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», про що зазначалось вище, виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради від 08.10.2013р. року прийнято рішення №543, яким зобов'язано відповідача демонтувати самовільно встановлений гараж (а.с.4), що так і не було виконано (а.с.5). Положенням про порядок надання та продовження терміну дії дозволу на тимчасове встановлення збірно-розбірних металевих гаражів в дворах багатоквартирних житлових будинків на території загального користування м. Івано-Франківська, затвердженого рішенням Івано-Франківської міської ради від 28.02.2012 року №619-21 передбачено, що для надання дозволу чи продовження дії дозволу на встановлення тимчасове встановлення збірно-розбірних металевих гаражів в дворах багатоквартирних житлових будинків на території загального користування та оформлення земельної ділянки громадянам необхідно подати ряд документів на ім'я голови міської ради, відповідно до якого надається такий дозвіл за рішенням виконкому та ради. Як встановлено судом таких дозволів відповідач не оформила. Відповідно до ч.1 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Як зазначено в п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Згідно ст. 152 Земельного кодексу України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Як слідує із ст. 212 Земельного кодексу України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будівель та споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. За вимогами ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Однак, позивачем не надано суду доказів того, що земельна ділянка на якій розташований гараж належить позивачу та не перебуває у власності, користуванні інших осіб. Відповідно до вимог ст.10 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи, що позивачем не надано доказів та не наведено фактів, які б доводили порушення його прав власника земельної ділянки, а отже, суд прийшов до переконання, що вимоги позивача є недоведеними, а тому в задоволенні позову слід відмовити. На підставі наведеного, відповідно до ст. 41 Конституції України, п. 4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ №6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», ст.31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 року, ст. 152, 212 Земельного кодексу України, ст. ст. 3, 15, 376, 391 Цивільного кодексу України, ст. 61 ч. 3 ЦПК України,

Outcome: dismissed