Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-27 00:00:00

Звернувшись у березні 2019 року до суду з вищевказаним позовом, позивач [PERSON] просить визнати недостовірною та такою, що принижує та порочить його честь, гідність, інформацію, поширену [PERSON] про нього, [PERSON] , викладену в заяві від 22.03.2018 року, надісланій на ім`я начальника СП «Дніпропетровське локомотивне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» [PERSON] , директора регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» [PERSON] , начальника Локомотивної служби регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» [PERSON] , а саме, що « [PERSON] вже багато років є хронічним алкоголіком, за станом здоров`я він вже давно не має права керувати транспортним засобом (тепловозом), що під час проходження медогляду, він усіляко «домовляється» з особами, які перевіряють та надають дозвіл на придатність до керування транспортним засобом, що вона не знає прізвища особи з ким він домовився, але особисто пам`ятає, як він радів тому, що йому вдалося обдурити членів комісії та отримати сертифікат, що їй достовірно відомо, що [PERSON] має дві медичні книжки: одну справжню, в якій містяться його дійсні хвороби, викликані постійним вживанням спиртних напоїв, а іншу - з відмінним здоров`ям для проходження медичного огляду, що, крім того, кожного разу, йдучи на роботу, він разом з обідом бере з собою півлітра горілки власного виробництва та керує потягом у нетверезому стані, що після того, як у свій вихідний день він п`є, аби пройти медогляд він напередодні народними методами знижує тиск та прибирає перегар», а також інформацію, викладену у заяві від 15.06.2018 року, надісланій на ім`я виконуючого обов`язки голови правління ПАТ «Укрзалізниця» [PERSON] , а саме що « [PERSON] вже багато років є хронічним алкоголіком, що за станом здоров`я він вже давно не має права керувати транспортним засобом (тепловозом), що під час проходження медогляду, він усіляко «домовляється» з особами, які перевіряють та надають дозвіл на придатність до керування транспортним засобом, що вона не знає прізвища особи з ким він домовився, але особисто пам`ятає, як він радів тому, що йому вдалося обдурити членів комісії та отримати сертифікат, що їй достовірно відомо, що [PERSON] має дві медичні книжки: одну справжню, в якій містяться його дійсні хвороби, викликані постійним вживанням спиртних напоїв, а іншу - з відмінним здоров`ям для проходження медичного огляду, що, крім того, кожного разу, йдучи на роботу, він разом з обідом бере з собою пляшку горілки власного виробництва та керує потягом у нетверезому стані, що перед проходженням медогляду він «народними засобами» зменшує тиск, виводить алкоголь з крові тільки для того, щоб отримати документ, який надає право керування транспортним засобом у нетверезому стані, що кожного разу, коли має здійснюватися будь-яка перевірка, навіть раптова, йому повідомляють заздалегідь і він має можливість і час до неї підготуватися». Також просить зобов`язати [PERSON] спростувати недостовірну інформацію про нього, викладену у заяві від 22.03.2018 року, надісланій на ім`я начальника СП «Дніпропетровське локомотивне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» [PERSON] , директора регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» [PERSON] , начальника Локомотивної служби регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» [PERSON] , та інформацію, викладену у заяві від 15.06.2018 року, надісланій на ім`я виконуючого обов`язки голови правління ПАТ «Укрзалізниця» [PERSON] , в такий же спосіб, у який її було поширено, а саме шляхом надіслання заяви на ім`я вищезазначених осіб з зазначенням недостовірності викладеної у заяві інформації, що не відповідає дійсності, відносно [PERSON] . Крім того, просить стягнути з [PERSON] на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної поширенням недостовірної інформації, 50 000 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що інформація, поширена [PERSON] , є недостовірною, порочить його честь, гідність. Крім того, розповсюдженням такої інформації йому завдано моральну шкоду, яку він оцінює в 50 000 грн. Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 27 березня 2019 року було відкрито провадження у справі. Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 11 червня 2019 року справу призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав та наполягав на його задоволенні, в подальшому в судове засідання не з`явився, у зв`язку з чим розгляд справи завершено в його відсутність. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала, посилаючись на те, що інформація, викладена у заявах, з якими вона звернулася до керівництва підприємства, на якому працює позивач, є правдивою. Зазначає, що з позивачем перебувала у шлюбі, весь час позивач вживав алкоголь, у нетверезому стані неодноразово наражав свою сім`ю на небезпеку, в тому числі спричинив їй тілесні ушкодження. Вважає, що позивачем не надано жодних доказів спричинення йому моральної шкоди, заявлений розмір моральної шкоди необґрунтований. Просила в задоволенні позову відмовити повністю. Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне: Відповідно до змісту статей 15, 16 ЦК України особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені в частині 2 статті 16 ЦК України. Частиною 4 статті 32 Конституції України встановлено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням і поширенням такої недостовірної інформації. Статтею 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в іншій спосіб - на свій вибір. Статтею 270 ЦК України встановлено, що відповідно до Конституції України фізична особа, має право, зокрема, на повагу до гідності та честі. Відповідно до ст. 275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення. Відповідно до частин 1, 4, 6 та 7 статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. За статтею 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Так, у позовах про захист честі і гідності особи, що подаються у зв`язку з поширенням недостовірної інформації про особу, юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. За приписами ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії» суд розрізняє факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Судом встановлено, що 22.03.2018 року колишньою дружиною позивача - відповідачем [PERSON] на адресу начальника СП «Дніпропетровське локомотивне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» [PERSON] , директора регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» [PERSON] , начальника Локомотивної служби регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» [PERSON] була надіслана заява, в якій повідомлено, що « [PERSON] вже багато років є хронічним алкоголіком, за станом здоров`я він вже давно не має права керувати транспортним засобом (тепловозом), що під час проходження медогляду, він усіляко «домовляється» з особами, які перевіряють та надають дозвіл на придатність до керування транспортним засобом, що вона не знає прізвища особи з ким він домовився, але особисто пам`ятає, як він радів тому, що йому вдалося обдурити членів комісії та отримати сертифікат, що їй достовірно відомо, що [PERSON] має дві медичні книжки: одну справжню, в якій містяться його дійсні хвороби, викликані постійним вживанням спиртних напоїв, а іншу - з відмінним здоров`ям для проходження медичного огляду, що, крім того, кожного разу, йдучи на роботу, він разом з обідом бере з собою півлітра горілки власного виробництва та керує потягом у нетверезому стані, що після того, як у свій вихідний день він п`є, аби пройти медогляд він напередодні народними методами знижує тиск та прибирає перегар». Крім того, 15.06.2018 року [PERSON] на адресу виконуючого обов`язки голови правління ПАТ «Укрзалізниця» [PERSON] була надіслана заява, в якій повідомлено про те, що « [PERSON] вже багато років є хронічним алкоголіком, що за станом здоров`я він вже давно не має права керувати транспортним засобом (тепловозом), що під час проходження медогляду, він усіляко «домовляється» з особами, які перевіряють та надають дозвіл на придатність до керування транспортним засобом, що вона не знає прізвища особи з ким він домовився, але особисто пам`ятає, як він радів тому, що йому вдалося обдурити членів комісії та отримати сертифікат, що їй достовірно відомо, що [PERSON] має дві медичні книжки: одну справжню, в якій містяться його дійсні хвороби, викликані постійним вживанням спиртних напоїв, а іншу - з відмінним здоров`ям для проходження медичного огляду, що, крім того, кожного разу, йдучи на роботу, він разом з обідом бере з собою пляшку горілки власного виробництва та керує потягом у нетверезому стані, що перед проходженням медогляду він «народними засобами» зменшує тиск, виводить алкоголь з крові тільки для того, щоб отримати документ, який надає право керування транспортним засобом у нетверезому стані, що кожного разу, коли має здійснюватися будь-яка перевірка, навіть раптова, йому повідомляють заздалегідь і він має можливість і час до неї підготуватися». Оцінюючи інформацію, повідомлену [PERSON] про позивача [PERSON] в її заявах від 22.03.2018 року та 15.06.2018 року, суд вважає, що така інформація не є оціночним судженням, а є повідомленням про факти (містить фактичні дані), які можуть бути перевірені на предмет їх достовірності. Крім того, така інформація, розповсюджена відповідачем, є негативною, оскільки в ній стверджується про те, що позивач є хронічним алкоголіком, а також інші факти, які негативно характеризують позивача перед керівництвом підприємства, на якому він працює. Отже, поширення такої інформації порушує право позивача на повагу до його гідності та честі. Суд враховує, що алкоголіком є особа, що хворіє на алкоголізм (важке хронічне захворювання, викликане зловживанням алкогольними напоями). В свою чергу, у ширшому розумінні алкоголізм - сукупність шкідливих звичок, пов`язаних із зловживанням алкоголем, що впливає на здоров`я, життя, працю і добробут людей. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому статтями 77 та 78 ЦПК України встановлені вимоги щодо належності та допустимості доказів, зокрема, належними визнаються докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення; суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Разом із тим, відповідачем [PERSON] не надано жодних належних доказів на підтвердження фактів, викладених у її заявах від 22.03.2018 року та 15.06.2018 року, зокрема, що позивач є хронічним алкоголіком та вживає алкоголь, у тому числі на роботі. Сам по собі наданий відповідачем на підтвердження її заперечень проти позову висновок спеціаліста - судово-медичного експерта про виявленні у неї тілесні ушкодження не є належним доказом захворювання позивача на алкоголізм. За таких обставин, позов [PERSON] в частині визнання недостовірною та такою, що принижує та порочить його честь, гідність інформацію, поширену про нього [PERSON] в заяві від 22.03.2018 року ім`я начальника СП «Дніпропетровське локомотивне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» [PERSON] , директора регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» [PERSON] , начальника Локомотивної служби регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» [PERSON] , а також у заяві від 15.06.2018 року на ім`я виконуючого обов`язки голови правління ПАТ «Укрзалізниця» [PERSON] , підлягає задоволенню. У зв`язку з чим відповідача [PERSON] необхідно зобов`язати спростувати вищевказану недостовірну інформацію про [PERSON] шляхом надіслання на ім`я вищезазначених осіб заяви із зазначенням про недостовірність інформації, викладеної в її заявах від 22.03.2018 року та 15.06.2018 року. Щодо вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, то суд виходить з наступного: Частинами 1 та 2 статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Так, відповідно до статті 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. У частині 3 статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Суд вважає доведеним, що поширенням негативної інформації про позивача, зокрема, про те, що позивач є хронічним алкоголіком, відповідач [PERSON] завдала позивачу моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку із приниженням його честі та гідності. У той же час, з урахуванням характеру правопорушення та глибини душевних страждань, завданих позивачу приниженням його честі та гідності, суд вважає, що, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, розмір відшкодування моральної шкоди позивачу необхідно визначити в сумі 1000 грн., оскільки в порушення вимог статті 81 ЦПК України розмір моральної шкоди в сумі 50000 грн. позивачем у судовому засіданні не був доведений. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] необхідно задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 1000 грн. Крім того, при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 768,40 грн. та 1921 грн. відповідно. Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено частково, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 768,40 грн. та 38 грн. 42 коп. (2 %), тобто в загальній сумі 806 грн. 82 коп.

Outcome: partial