Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-20 00:00:00

Звертаючись до суду, позивач зазначила, що з 25.09.2010 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину-доньку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачем та буде з нею проживати. Сумісне життя з відповідачем не склалося, оскільки у сторін різні погляди на життя, що привело до частих сварок. Відповідач допускав щодо позивача образи та іноді фізичне насилля. Спільне господарство не ведеться. Спроби примирення ні до чого не привели. Спору про поділ майна, що є спільною сумісною власністю немає. Відповідач сплачує аліменти на утримання дитини за рішення суду. На підставі зазначеного позивач просив розірвати шлюб між нею та відповідачем, після розірвання шлюбу залити прізвище «[PERSON]». Позивач у судове засідання не з'явилась, надала суду заяву, в якій просить справу розглянути за її відсутністю, на задоволенні своїх позовних вимог наполягає, просила шлюб розірвати. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просить справу розглянути за його відсутністю, позовні вимоги позивача визнав у повному обсязі. Враховуючи вищенаведене у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, справа підлягає розгляду в порядку ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову за наявності до того законних підстав суд ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.2 ст.11 ЦПК України особа, що бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета позову на власний розсуд. Згідно п.1 ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно п.2 ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до п.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки відповідач не заперечував проти розірвання шлюбу, заслуговують на увагу доводи позивача про те, що подальше збереження шлюбу не відповідає інтересам сторін. Визнанням позову не зачіпаються права та інтереси осіб, не залучених до участі у справі і його можна прийняти. Разом з цим суд зазначає, що питання вибору прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається, - у судовому порядку не вирішується під час розгляду справ про розірвання шлюбу в позовному провадженні. А отже у даному випадку питання зміни прізвища чи ні позивач може вирішити звернувшись до відповідних компетентних органів.

Outcome: approved