Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-10 00:00:00

Згідно розпорядження в.о. голови Маньківського районного суду Черкаської області Костенка А.І . до Жашківського районного суду Черкаської області передано цивільну справу №701/1390/19 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за закономта скасування свідоцтва та рішення про реєстрацію права власності на нерухоме майно, обґрунтування якої полягає в наступному. Мати позивача [PERSON] перебувала у шлюбі зі своїм першим чоловіком [PERSON] з 02 травня 1982 року. Під час шлюбу [PERSON] та [PERSON] відповідно до протоколу №6 загальних зборів членів житлово-будівельного кооперативу «Маньківський» від 23.06.1984р. [PERSON] було прийнято у члени кооперативу. 26.06.1984р. [PERSON] було сплачено перший внесок у кооператив у розмірі 2500р. за квартиру [ADDRESS] . Під час шлюбу з [PERSON] [PERSON] двічі сплатила внески за квартиру у житлово-будівельний кооператив «Маньківський» - 23.01.1989р. в сумі 288р., та 04.04.1989р. в сумі 116 крб. Всього за період шлюбу між було сплачено внески за квартиру у житлово-будівельному кооперативі «Маньківський» в розмірі 2904,00 крб. Таким чином, паєнагромадження в сумі 2904,00 крб. було спільною сумісною власністю подружжя. 27 листопада 1989 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було припинено. Після розірвання шлюбу з [PERSON] , [PERSON] залишилась проживати у квартирі [ADDRESS] та сплачувала пайові внески за неї до повної виплати вартості квартири. Тобто, колишнім подружжям було поділено паєнагромадження за вищезазначену квартиру, та передано [PERSON] право власності на пай. [PERSON] у своїй апеляційні скарзі на рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 21.05.2019р. у справі №701/501/19, яка міститься у матеріалах даної справи, сам визнає, що після розлучення з матір`ю позивача [PERSON] у 1989 році виселився зі спірної квартири, залишивши проживати у даній квартирі [PERSON] . Фактичне відкрите володіння [PERSON] понад 12 років квартирою [ADDRESS] та подальше внесення нею пайових внесків за квартиру підтверджує те, що між колишнім подружжям було досягнуто згоди про поділ паєнагромадження, а саме передано його [PERSON] . При цьому, незважаючи на те, що [PERSON] виїхав на постійне місце проживання до іншого житла і не сплачував після розірвання шлюбу пайові внески за квартиру, про що було відомо житлово-будівельному кооперативу «Маньківський», останнього не було виключено із членів житлово-будівельного кооперативу. Таким чином, [PERSON] мала переважне право на вступ до житлово-будівельного кооперативу «Маньківський», виконувала всі обов`язки члена житлово-будівельного кооперативу, сплачувала пайові внески за квартиру, проте юридично не оформила вступ до кооперативу. 29 грудня 1989 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] та при укладенні шлюбу обрала прізвище « [PERSON] ». Після реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] продовжували проживати у квартирі спірній квартирі та сплачувати пайові внески за неї. Загалом за період шлюбу [PERSON] з [PERSON] було сплачено 5277,00 крб. Відповідно до довідки №39 від 12.08.2005р. вартість квартири [ADDRESS] виплачена станом на 25.12.1992р. в сумі 8184,04 крб. по цінам 1987року. Від шлюбу [PERSON] та [PERSON] [INFO] позивач по справі[PERSON] . [INFO] батько позивача [PERSON] . Після смерті батька позивач разом з матір`ю залишилися проживати у спірній квартирі. Таким чином, мати позивача [PERSON] фактично вступила в управління та володіння квартирою [ADDRESS] , пайові внески за яку було сплачено під час шлюбу з [PERSON] , і яка у зв`язку з цим вважається спільною сумісною власністю подружжя. 14 березня 2020 року мати позивача [PERSON] , з якою позивач проживала разом до дня її смерті у вищевказаній квартирі, померла. На момент смерті матері позивач [PERSON] була неповнолітньою, а тому рішенням виконавчого комітету Маньківської селищної ради від 30.07.2002р. №154 за позивачем було закріплено право на житлову площу за адресою: [ADDRESS] . Позивач є спадкоємцем першої черги після смерті матері [PERSON] Позивач на момент смерті матері була неповнолітньою і постійно проживала з нею, а тому вважає себе такою, що прийняла спадщину після смерті матері, шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном. Спадкова справи після смерті матері не відкривалася, а тому вона є єдиним спадкоємцем [PERSON] , яка прийняла спадщину шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном. [PERSON] виплатила повністю пайовий внесок за квартиру, проте за життя право власності на неї не оформила в передбаченому законодавством порядку. Позивачу [PERSON] стало відомо, що право власності на вищевказану квартиру зареєстровано за [PERSON] та видано йому свідоцтво про право власності на нерухоме майно. [PERSON] вважає, що [PERSON] не міг законно набути право власності на спірну квартиру, так як добровільно вибув з неї і не сплачував за неї пайові внески, що свідчить про неправомірність набуття [PERSON] права власності на квартиру. Враховуючи вищевикладені обставини позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою та просить визнати за нею право власності на спадкове майно в порядку спадкування за закономпісля померлої [PERSON] , яка померла [INFO] , на квартиру [ADDRESS] та скасувати свідоцтво проправо власності на нерухоме майно від 02.03.2015р. та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 02.03.2015р. на квартиру [ADDRESS] . Ухвалою Жашківського районного суду Черкаської області від 09 березня 2020 року справу було прийнято до свого провадження. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, при цьому подала заяву, в якій просила справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити. У судове засідання відповідач [PERSON] та його представник не з`явилися по невідомих суду причинах, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчать наявні у матеріалах справи поштові повідомлення. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до положень ч.1 ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.55 Конституції України та ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленному цим Кодеком, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи що, виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу. Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 05 квітня 2019 року Маньківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, [PERSON] , [INFO] , являється дочкою [PERSON] та [PERSON] (а.с.22). Після одруження [PERSON] змінила своє прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.23). [INFO] помер батько позивача [PERSON] , а [INFO] померла мати позивача [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтв про смерть (а.с.24,25). Батьки позивача перебували у зареєстрованому шлюбі з 04.10.2011р., що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу №00022251874 від 01.03.2019р. (а.с.20). На момент смерті матері позивач [PERSON] була неповнолітньою і постійно проживала з нею, тому вважається такою, що прийняла спадщину після смерті матері, шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, а тому рішенням виконавчого комітету Маньківської селищної ради від 30.07.2002р. №154 за нею було закріплено право на житлову площу за адресою: [ADDRESS] . За змістом частин четвертої, п`ятої Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2004 року відносини спадкування регулюються нормами ЦК України 2004 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 1 січня 2004 року), або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, то до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК УPCP 1963 року. Разом з тим, за змістом статті 524 ЦК УРСР (у редакції, чинній на час виникнення даних правовідносин) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Спадкоємством вважається перехід майна померлого (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) у порядку, передбаченому статтями 529-535 ЦК УРСР. Для спадкоємця, що прийняв спадщину, виникають як майнові права, так і обов`язки. До майнових прав належить, зокрема, право власності. Статтею 548 ЦК України установлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно зі змістом статті 549 ЦК України визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Для оформлення права на спадщину необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, тобто протягом шести місяців з дня відкриття спадщини після смерті спадкодавця, який помер до 01 січня 2004 року , фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини (ст.549 ЦК УРСР ). Відповідно до п.113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18.06.1994р. №18/5 в редакції, що діяла на день смерті [PERSON] , свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (ст.549 Цивільного кодексу). Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово- експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Відповідно до ч.1 ст.561 Цивільного кодексу УPCP, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Таким чином позивач, як спадкоємець, який прийняв спадщину фактично, має право отримати свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно після смерті матері у разі звернення до нотаріуса. З інформаційної довідки зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №55480224 від 15.03.2019р., виданої Маньківською державною нотаріальною конторою, вбачається, що інформація стосовно заведення спадкової справи після смерті матері позивача [PERSON] , яка померла [INFO] , відсутня. За вказаними параметрами запиту знайдено інформацію стосовно іншої особи [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . Вказане свідчить, що позивачка [PERSON] не зверталася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та визначення кола спадкоємців, а тому її звернення до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за закономта скасування свідоцтва та рішення про реєстрацію права власності на нерухоме майно є передчасним. Статтею 16 ЦК України встановлено способами захисту цивільних прав та інтересів. Заінтересована особа не позбавлена можливості звернутися до відповідних органів у порядку, передбаченому чинним законодавством, щодо припинення прав оренди земельної ділянки, або скасування державної реєстрації. Як передбачено ч.3 ст.12 ЦПК України та ч.ч.1, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст.76 ЦПК України ці данні встановлюються на підставі письмових, речових і електронних доказів; висновків експертів; показань свідків. Згідно ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, які не стосуються предмета доказування. Ч.1 ст.80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. На підставі ч.ч.2,3 ст.89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно із ч.ч.1,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Проаналізувавши вищевикладені обставини та оцінивши у сукупності наявні у справі письмові докази, враховуючи норми чинного законодавства, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed