Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-20 00:00:00

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині 2 ст. 64 цього Кодексу (дружина, їх діти, батьки). Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Підстави позбавлення члена сім'ї, права користування жилим приміщенням, яке належить громадянинові на праві власності, визначені ст. 405 ЦК України. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Поважними причинами відсутності члена сім'ї понад один рік може бути строкова служба в армії, навчання, лікування, тривалі відрядження, тощо. У судовому засіданні встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 10.03.1981 року, позивач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] Відповідно до довідки про склад сім'ї, у будинку [ADDRESS] у м. Краматорську Донецької області зареєстровані [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], які доводяться позивачу відповідно донькою та онуком. Згідно акту про не проживання від 25.09.2018 року, [PERSON] та [PERSON]не проживають у [ADDRESS] в м. Краматорську Донецької області з 2007 року до теперішнього часу. Відповідно до заяви, яку відповідач надіслала до суду 31.10.2018 року, остання позов визнає, підтверджує, що дійсно вона з дитиною вже тривалий час не мешкає за місцем своєї реєстрації за адресою: [ADDRESS]. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги позивача про визнання відповідача [PERSON], такою, що втратила право користування будинком [ADDRESS] в м. Краматорську Донецької області, підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦПК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. При вирішенні спору суд враховує положення цього закону, вік [PERSON], який на момент розгляду справи досяг 11 років, а також відсутність заперечень з боку третьої особи, та вважає, що дитина теж втратила право користування будинком [ADDRESS] у м. Краматорську Донецької області, оскільки вона не проживає у цьому будинку з 2007 року, разом з матір»ю виїхала на постійне місце мешкання у іншу країну,. На підставі викладеного й

Outcome: approved