Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-24 00:00:00

Звернувшись до суду, [PERSON] зазначає, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 листопада 2014 року між нею та [PERSON] було поділено в натурі домоволодіння по вул. Ракетній, 12 у м. Дніпропетровську. При цьому [PERSON] за її згодою згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи було виділено більшу частину вказаного домоволодіння. Відповідач погодилася сплатити їй компенсацію за відступ від ідеальної частки в розмірі 13401 грн., але до теперішнього часу добровільно суму компенсації не сплатила. У зв'язку цим [PERSON] просить стягнути з [PERSON] на її користь компенсацію за відступ від ідеальної частки в розмірі 13401 грн. Відповідач [PERSON] звернулася з зустрічним позовом, в якому, уточнивши свої позовні вимоги, просить зобов'язати [PERSON] виконати дії, зазначені в рішенні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 листопада 2014 року, а саме: пробити дверний проріз в перегородці між приміщеннями 1-3 і 1-4; пробити дверний проріз між приміщеннями 1-2 та 1-3 з улаштуванням перемички; приміщення 1-2 пристосувати під приміщення кухні квартири № 2; розібрати перегородку між приміщеннями 1-5 та 1-4; встановити глуху перегородку в приміщенні 1-4; закласти дверні прорізи між приміщеннями 1-1 і 1-7, між приміщеннями 1-7 і 1-4, між приміщеннями 1-7 і 1-3. Також просить стягнути з [PERSON] на її користь понесені витрати по оплаті комунальних послуг за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Ракетна, 12 у розмірі 6189 грн. 81 коп. Вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] не виконує вищевказане рішення суду в частині переобладнання домоволодіння. Крім того, [PERSON] не приймала участі в оплаті комунальних платежів. Тому вважає, що [PERSON] повинна компенсувати їй затрати на комунальні послуги відповідно до її частки у спільному майні, а саме 1/2 частину витрат. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] свій позов підтримали, а зустрічний позов не визнали, посилаючись на те, що переобладнання в будинку нею не було зроблено, оскільки вона не має доступу до будинку. Відповідач чинить їй перешкоди в користуванні спірним домоволодінням, не надає ключ від будинку. В 2007-2008 роках вони користувалися з [PERSON] спірним домоволодінням по черзі по одному місяцю. Комунальні послуги сплачувалися нею відповідно до місяця її проживання в будинку. Починаючи з 2009 року, вона позбавлена можливості користуватися спірним будинком, відповідно й не споживала комунальних послуг. Вказаними послугами користувалася [PERSON] та квартиранти, яких заселила остання. Крім того, вважали, що [PERSON] пропустила строк позовної давності щодо вимог про стягнення з неї витрат по оплаті комунальних послуг. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні наполягала на задоволенні її зустрічного позову, а проти первісного позову [PERSON] заперечувала, посилаючись на те, що в резолютивній частині рішення суду про поділ домоволодіння не було зазначено про стягнення з неї на користь [PERSON] компенсації в розмірі 13401 грн. Суд, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку про задоволення первісного позову та часткове задоволення зустрічного позову за наступних підстав: Судом встановлено, що 30 липня 2007 року Шостою дніпропетровською державною нотаріальною конторою [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/2 частину домоволодіння № 12 по вул. Ракетній у м. Дніпропетровську після смерті батька [PERSON]. Свідоцтво про право на спадщину на іншу 1/2 частину вказаного домоволодіння було видано [PERSON]. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 листопада 2014 року домоволодіння № 12 по вул. Ракетній у м. Дніпропетровську було поділено між [PERSON] та [PERSON] в натурі, а саме: виділено в натурі [PERSON] 1/2 частину будинку (квартиру № 1), яка складається з приміщення 1-8 (6,4 м2); приміщення 1-6 (7,9 м2); приміщення 1-7 (5,2 м2); приміщення 1-5 (11,1 м2); частини приміщення 1-4 (після переобладнання, 3,9 м2), а також дворові будівлі та господарські споруди: погріб під житловим будинком А-1; літню кухню Б; погріб з шийкою Г під літньою кухнею Б; вбиральню Л; навіс Е; навіс Ж; навіс З; навіс И; 1/2 дворових споруд (огорожі, замощення, ями, водоколонка), а [PERSON] виділено в натурі 1/2 частину будинку (квартиру № 2), яка складається з приміщення 1-1 (6,3 м2); приміщення 1-2 (8,7 м2); приміщення 1-3 (11,2 м2); частини приміщення 1-4 (після переобладнання 24,4 м2), а також дворові будівлі та господарські споруди: навіс Д; 1/2 частину дворових споруд (огорожі, замощення, ями, водоколонка). Цим рішенням визначено, що [PERSON] як власнику квартири № 1 необхідно виконати наступні переобладнання житлового будинку: переобладнати віконний проріз в приміщенні 1-6 в дверний з подвійним блоком для влаштування головного входу в квартиру № 1; переобладнати віконний проріз між приміщеннями 1-6 та 1-8 в дверний, а [PERSON] як власнику квартири № 2 необхідно пробити дверний проріз в перегородці між приміщеннями 1-3 і 1-4; пробити дверний проріз між приміщеннями 1-2 та 1-3 з улаштуванням перемички; приміщення 1-2 пристосувати під приміщення кухні квартири № 2; розібрати перегородку між приміщеннями 1-5 та 1-4; встановити глуху перегородку в приміщенні 1-4; закласти дверні прорізи між приміщеннями 1-1 і 1-7, між приміщеннями 1-7 і 1-4, між приміщеннями 1-7 і 1-3. Також вказаним рішенням суду зобов'язано [PERSON] не чинити [PERSON] перешкоди в користуванні 1/2 частиною будинку (квартирою № 2), який розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Ракетна, 12, звільнивши приміщення 1-1 (6,3 м2), приміщення 1-2 (8,7 м2), приміщення 1-3 (11,2 м2), частину приміщення 1-4 (після переобладнання 24,4 м2), та надати [PERSON] ключі від вхідних дверей в будинок та воріт у домоволодіння. Як вбачається з мотивувальної частини вищевказаного рішення, за погодженням сторін згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи судом був застосований варіант поділу домоволодіння, за яким [PERSON] зобов'язана сплатити на користь [PERSON] компенсацію за відступ від ідеальної частки в розмірі 13401 грн. Відповідно до статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі частки, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Отже за змістом наведеної норми співвласник спільного майна має право на отримання грошової компенсації вартості його частки в майні та такому праву співвласника, що виділяється, кореспондується обов'язок інших співвласників сплатити компенсацію цієї частки, тому доводи відповідача про відсутність в неї обовязку сплатити [PERSON] грошову компенсацію за відступ від ідеальної частки в спільному майні суперечать вимогам закону. Виходячи з наведеного, позовні вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] компенсації за відступ від ідеальної частки в спільному майні в розмірі 13401 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо зустрічних вимог [PERSON] про зобов'язання [PERSON] виконати дії, зазначені в рішенні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська, а саме: пробити дверний проріз в перегородці між приміщеннями 1-3 і 1-4; пробити дверний проріз між приміщеннями 1-2 та 1-3 з улаштуванням перемички; приміщення 1-2 пристосувати під приміщення кухні квартири № 2; розібрати перегородку між приміщеннями 1-5 та 1-4; встановити глуху перегородку в приміщенні 1-4; закласти дверні прорізи між приміщеннями 1-1 і 1-7, між приміщеннями 1-7 і 1-4, між приміщеннями 1-7 і 1-3, то суд вважає, що зазначені позовні вимоги задоволенню не підлягають. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі статтею 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проте [PERSON] не надала суду доказів на підтвердження того, що [PERSON] ухиляється від виконання рішення суду в частині проведення переобладнання спірного будинку, чим порушує її права як іншого співвласника. Як було зазначено [PERSON] вона не заперечує проти проведення переобладнання будинку відповідно до рішення суду, але ці дії нею до теперішнього часу не виконані через відсутність доступу до будинку, в якому [PERSON] замінила замки та не впускає її. Допитаний в судовому засіданні [PERSON] пояснив, що бажав придбати будинок № 12 по вул. Ракетній у м. Дніпропетровську. В 2014 році та навесні 2015 року з [PERSON] приходили до будинку, але не змогли оглянути його, так як будинок був зачинений. Допитана в судовому засідання свідок [PERSON] також пояснила, що [PERSON] зверталася до неї з приводу продажу будинку № 12 по вул. Ракетній у м. Дніпропетровську, але коли прийшли до будинку, щоб оцінити його, будинок був зачинений, замки змінені. Факт відсутності в позивача доступу до спірного будинку також підтверджується й копією її звернення до органів прокуратури в березні 2015 року. За таких обставин вимоги [PERSON] щодо зобовязання [PERSON] виконати дії по переобладнанню будинку відповідно до рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 листопада 2014 року задоволенню не підлягають. У той же час суд вважає такими, що підлягають частковому задоволенню позовні вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] половини вартості понесених нею витрат на оплату комунальних послуг у спірному будинку. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 360 цього ж Кодексу співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. Зі змісту даної норми слідує, що в разі доведеності одним із співвласників понесення ним витрат на управління, утримання та збереження спільного майна, участь у чому (управлінні, утриманні, збереженні) пропорційно своїй частці зобов'язаний приймати інший співвласник, який ухиляється від свого обов'язку, особа, яка зазнала втрат, має право на їх відшкодування у передбаченому законом порядку. Матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] у період 2007-2015 років були понесені витрати на оплату комунальних послуг за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Ракетна,12, зокрема, за спожиту електричну енергію в розмірі 2939,37 грн., за використаний природний газ у розмірі 6734,94 грн., за водопостачання та водовідведення в розмірі 2705,32 грн., а всього 12379,63 грн. Отже [PERSON] має право вимагати від [PERSON] як іншого співвласника майна повернення обґрунтованих витрат, понесених на утримання спільної часткової власності, відповідно до її частки (1/2 частину). При цьому суд вважає, що невикористання [PERSON] спірного житлового будинку не є підставою для невнесення нею плати за комунальні послуги, оскільки її обовязок брати участь в утриманні такого майна встановлений законом. Разом із тим, вирішуючи питання про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] вартості витрат на оплату комунальних послуг суд враховує положення ст. 257 ЦК України, якою встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки, тобто строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Враховуючи, що [PERSON] з вимогою про стягнення з [PERSON] витрат по оплаті комунальних послуг звернулася до суду у вересні 2015 року, а [PERSON] у судовому засіданні було заявлено про застосування позовної давності до цих вимог, суд вважає, що позов [PERSON] у частині стягнення з [PERSON] половини вартості витрат по оплаті комунальних послуг підлягає частковому задоволенню в межах строку позовної давності, починаючи з вересня 2012 року. Таким чином з [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути половину витрат на оплату комунальних послуг, а саме: за спожиту електричну енергію в розмірі 969,63 грн., за використаний природний газ у розмірі 2355,75 грн., за водопостачання та водовідведення в розмірі 597,66 грн., а всього 3923,04 грн. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України у зв'язку з задоволенням первісного позову з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп., а з [PERSON] на користь [PERSON] у зв'язку з частковим задоволення зустрічного позову витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задовлених позовних вимог у розмірі 154 грн. 39 коп.

Outcome: partial