Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-11 00:00:00

Згідно позовної заяви [PERSON], її усних пояснень в судовому засіданні з 11 жовтня 2015 року вона перебувала на стажуванні на посаді продавчині в овочевому кіоску, що знаходиться біля будинку № 25 по проспекту Незалежності м. Нетішин. В сусідньому кіоску, на той час, продавчинею працювала [PERSON] Враховуючи те, що кіоски не обладнанні туалетом, за потреби, просили одна одну приглянути на короткий час (до 5 хвилин) за кіоском та товаром, що знаходився як біля кіоску, так і в середині. В період з 13 жовтня 2015 року та 17 жовтня 2015 року неодноразово просила відповідачку приглянути за кіоском та товарами. Після залишення [PERSON] для догляду за кіоском, 15.10.2015 року в другій половині дня, виявила, що з каси пропали 100 грн., 16.10.2015 р. біля 12 год. - 200 грн., а 17.10.2015 року біля 10 год. - 400 грн. Зниклі з каси кошти вона компенсувала своїми особистими грошима. Про зникнення коштів з каси повідомила колег по роботі, що працювали в сусідніх торгових точках. В незаконному заволодінні коштів вона стала підозрювати [PERSON] З метою спростування сумнівів щодо неї 17.10.2015 року встановила в кіоску камеру, а сама попросила її приглянути за кіоском на період тимчасової відсутності. Коли ж повернулася і переглянула відеозапис на своєму мобільному телефоні, то побачила, як відповідачка шляхом вільного доступу викрала з каси грошові кошти в сумі 20 грн., які вона просила повернути, однак та заперечила факт, що гроші в сумі 20 грн. вона не брала. За таких обставин змушена була звернутися до Нетішинського МВ УМВС України у Хмельницькій області з заявою про правопорушення. 17.10.2015 року разом з своєю напарницею провели в кіоску ревізію, за наслідками якої виявили недостачу матеріальних цінностей на суму 738 грн. В розмові з відповідачкою, в присутності свідків вона визнала факт незаконного заволодіння коштами в сумі 700 грн. і пообіцяла повернути їх до 25.10.2015 року., про що власноручно в присутності свідка [PERSON] написала розписку. За крадіжку коштів з каси дільничним інспектором міліції було складено протокол про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ст. 51 КУпАП. Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення відповідачка свою вину визнала. Відповідно до постанови Нетішинського міського суду від 29.10.2015 року [PERSON] визнано винною у вчиненні крадіжки і обрано покарання у вигляді штрафу в розмірі 170 грн. Пропозиція відповідачці щодо повернення коштів згідно розписки залишилась без задоволення. Просить стягнути з [PERSON] на її користь кошти в сумі 720 грн. на відшкодування майнової шкоди, заподіяної шляхом незаконного заволодіння її коштами. Відповідачка [PERSON] позов визнала частково, а саме в частині 20 грн., які, як зазначила, взяла для своїх особистих потреб та які зафіксувала камера спостереження. Інші гроші не брала, розписку з приводу 700 грн. написала під моральним тиском зі сторони позивачки. Дослідивши докази по справі суд вважає, що позов підлягає задоволенню. За вимогами ст. 61 ч.4 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до положень ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до змісту ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Так, відповідно до постанови Нетішинського міського суду від 29.10.2015 року по справі №3/679/788/2015 про притягнення [PERSON] до відповідальності за ч.1 ст.51 КУпАП, 17.10.2015 року близько 12год. в м.Нетішин, по вул. Незалежності, поблизу будинку №25, в кіоску [PERSON], шляхом вільного доступу, з каси викрала грошові кошти у сумі 20грн., чим здійснила дрібне викрадення шляхом крадіжки. Вину у скоєному визнала. Відносно неї застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170 грн. (а.с.8 справи про адміністративне правопорушення №3/679/788/2015). Щодо викрадення грошей в сумі 700 грн., вказані обставини підтверджуються наявною в матеріалах справи оригіналом розписки, відповідно до якої [PERSON], [INFO] зобов»язується сплатити [PERSON] 700 грн. на протязі тижня з 17.10.2015 року по 25.10.2015 року (а.с.19). Доводи відповідачки з приводу того, що написала розписку про повернення грошей під тиском, оскільки злякалася, на увагу не заслуговують. Таким чином відповідачкою не доведено, що шкоди завдано не з її вини. На підставі вищенаведеного суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими , а тому підлягають задоволенню. Відповідно до змісту статті 84 ЦПК України граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до змісту ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Правова допомога надавалася [PERSON] фізичною-особою підприємцем з надання послуг у сфері права [PERSON] на підставі договору про надання правової допомоги від 18 листопада 2015 року (а.с.8). Мінімальна заробітна плата у місячному розмірі в 2016 році становить 1378 гривень, у погодинному розмірі - 07 грн. 30 коп. Відповідно розмір компенсації витрат на правову допомогу при розгляді даної справи у погодинному розмірі не може перевищувати 551 грн.20 коп. (1378 грн. * 40%). Згідно акту прийомки виконаних робіт (надання правової допомоги) від 12.03.2016 року кількість витраченого часу 18.11.2015 року складає 120 хв; 09.12.2015 року - 05 хв; 12.03.2016 року - 60 хв. і всього 185 хв. Витрати на правову допомогу складають 1695 грн. (а.с.23) Позовні вимоги [PERSON] задоволено повністю. З урахуванням обставин справи, враховуючи характер спірних правовідносин, граничний (максимальний) та мінімальний розміри компенсації витрат на правову допомогу у погодинному розмірі, виходячи з принципів розумності, виваженості і справедливості суд вважає необхідним визначити витрати на правову допомогу за розгляд справи, які підлягають стягненню з [PERSON] в розмірі 700 грн. На підставі викладено та

Outcome: approved