Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-05 00:00:00

Згідно позовної заяви у вересні 2007 року рішенням Загальних Зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-монтажне управління «Асгард» (далі ТОВ «БМУ «Асгард») позивачку було призначено на посаду директора вказаного підприємства. При прийнятті позивачки на посаду директора ТОВ «БМУ «Асгард» запис про це до її трудової книжки серії АР №092157 від 12.11.1997 року внесене не було, а через деякий час відповідач фактично не мав замовлень та перестав займатись своєю статутною діяльністю, працівників було звільнено, а засновники (учасники) товариства зникли із засобів звязку. В свою чергу позивачка почала працювати на інших підприємствах. Разом з тим, відомості про те, що вона являється керівником та підписантом ТОВ «БМУ «Асгард» залишились в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що при прийняті її на роботу, зокрема, на керуючі посади чи на державну службу виявлялось при спеціальній перевірці та не раз являлось перешкодою для зайняття тієї чи іншої посади. Тому, реалізуючи свої трудові права, маючи намір звільнитись з посади директора ТОВ «БМУ «Асгард» [PERSON] 23.02.2017 року за допомогою поштового звязку надіслала на адресу ТОВ «БМУ «Асгард» та на адреси учасників цього товариства [PERSON] та [PERSON] заяву про звільнення її з посади директора ТОВ «БМУ «Асгард» з 23.02.2017 року на підставі ч.1 ст.38 КЗпП України. Проте, означена заява про звільнення розглянута повноважним органом відповідача не була, оскільки повернулась позивачці на адресу в звязку із завершенням терміну зберігання, а відповідно і рішення щодо звільнення [PERSON] компетентним органом не прийнято. На підставі наведеного позивачка просить визнати припиненими трудові відносини між нею як директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-монтажне управління «Асгард» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельно-монтажне управління «Асгард» (код ЄДРПОУ 35380944) на підставі ч.1 ст.38 Кодексу законів про працю України з моменту набрання чинності судовим рішенням. Позивачка та її представник в судове засідання не з'явилися, але надіслали на адресу суду заяви, в яких просять розгляд справи проводити у їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, не заперечують проти проведення заочного розгляду справи. Представник відповідача в судове засідання не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Судові повістки повернулись до суду без вручення адресату у зв'язку із закінченням терміну зберігання. Суд вважає, що представник відповідача не з'явився до суду без поважних причин, не подав відзив, тому, при відсутності заперечень зі сторони позивачки та її представника, вирішує справу на підставі наявних в ній доказів та матеріалів і ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Треті особи без самостійних вимог на стороні відповідача [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки в суд не повідомили. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до витягу з Єдиного державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань керівником та підписантом Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-монтажне управління «Асгард» являється позивачка [PERSON], відомості про що внесено 07.09.2007 року (номер запису: 1 068 102 0000 020870). Водночас, відповідний запис про прийняття на роботу позивачки у її турдовій книжці серії АР №092157 від 12.11.1997 року відсутній. Позивачкою рекомендованими листами від 23.02.2017 року на поштову адресу відповідача, а також третіх осіб - [PERSON] та [PERSON], які являються засновниками (учасниками) ТОВ «БМУ «Асгард», направлялись заяви про звільнення з посади директора за власним бажанням з 23.02.2017 року, проте конверти повернулись в звязку із завершенням терміну зберігання, які наявні в матеріалах справи. За змістом ст.22 КЗпП України, відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається. Частиною 1 статті 38 КЗпП України передбачене право працівника розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється. Розглядаючи справи, пов'язані із застосуванням даної норми, Конституційний Суд України у рішеннях від 07.07.2004 року № 14-рп/2004, від 16.10.2007 року № 8-рп/2007 та від 29.01.2008 року № 2-рп/2008 зазначав, що визначене статтею 43 Конституції України право на працю Конституційний Суд України розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей кожному для його реалізації. Відповідно до ч.ч.1-2 ст.145 Цивільного кодексу України вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю є загальні збори його учасників. У товаристві з обмеженою відповідальністю створюється виконавчий орган (колегіальний або одноособовий), який здійснює поточне керівництво його діяльністю і є підзвітним загальним зборам його учасників. Виконавчий орган товариства може бути обраний також і не зі складу учасників товариства. До виключної компетенції загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю належить, зокрема, створення та відкликання виконавчого органу товариства (п.3 ч.4 ст.145 ЦК України). Такі ж положення наведено в ст.ст.58-62 Закону України «Про господарські товариства». Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем та третіми особами порушене право позивачки на звільнення з роботи з ініціативи працівника, передбачене ч.1 ст. 38 КЗпП України та ст. 43 Конституції України, а тому позов підлягає задоволенню. На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути сплачений позивачкою судовий збір в розмірі 640 гривень.

Outcome: approved