Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-03 00:00:00

Згідно позовної заяви, яка надійшла до суду 13 липня 2016 року, сторони 12 лютого 2012 року зареєстрували шлюб від якого мають дочку [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO]. Подружнє життя не склалося по тій причині, що через різницю поглядів на життя почали виникати непорозуміння та конфлікти, це призвело до напружених, відчужених відносин, втрачено почуття поваги та любові один до одного, тривалий час немає спільних інтересів і на даний час сімейні відносини припинились, проживають окремо з 05 лютого 2015 року, спільного господарства не ведуть, шлюб має формальний характер, сімя остаточно розпалася, подальше подружнє життя, збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Позивач в судове засідання не зявилась, згідно поданої заяви просить справу розглядати у її відсутність. Вказала, що шлюб має формальний характер, разом не проживають близько двох років, спільного господарства не ведуть, спору відносно майна та проживання дітей на даний момент немає. Відповідач в судове засідання не зявився, подав заяву згідно якої просить справу розглядати у його відсутність, позов визнав та не заперечує проти його задоволення. Вказав, що спору відносно спільного майна та проживання дітей на даний час немає, спільний побут не ведуть. Дослідивши докази по справі суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 24, ч. 1 ст. 55, ч.ч. 3, 4 ст. 56, ч. 2 ст. 104, ч. 1 ст. 110, ст. 112, ст. 113 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається; дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги; кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом; шлюб припиняється внаслідок його розірвання; позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя; суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення; особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Так, згідно свідоцтва про шлюб серія 1-БВ № 097326, виданого 12 лютого 2012 року, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстрували шлюб 12 лютого 2012 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Летичівського районного управління юстиції у Хмельницькій області, актовий запис №5, прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу [PERSON]. Відповідно до копій свідоцтв про народження [PERSON] народилася 14 липня 2012 року, [PERSON] народився 25 жовтня 2014 року, їх батьками є [PERSON] та [PERSON]. Ухвалою суду від 12 серпня 2016 року сторонам надавався строк для примирення терміном один місяць. З поданих сторонами заяв вбачається, що сторони припинили шлюбні відносини, не проживають разом, спільного господарства не ведуть, в наданий судом строк примирення між ними не відбулось, тому суд вважає вказані обставини такими, які свідчать, що їх сім'я розпалась і подальше збереження шлюбу суперечить їх інтересам, після розірвання шлюбу позивачу слід залишити прізвище, що набуте в шлюбі. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи вказані обставини визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому на користь позивача з відповідача слід стягнути 551,20 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: approved