Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-28 00:00:00

Зміст позовних вимог. 26 грудня 2019 року [PERSON] звернувся з позовною заявою до ТОВ «Прилуцький завод Білкозин» про визнання контракту недійсним, наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі. 27 липня 2020 року [PERSON] подав заяву про збільшення позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що чинне законодавство не відносить електромонтерів до категорії працівників, яким дозволена контрактна форма трудового договору; укладання контракту суперечить ст. 9 КЗпП, внаслідок чого погіршується його становище; трудовий договір, укладений з відповідачем є укладеним на невизначений строк, безстроковим; його звільнення мало проводитись у порядку ст. 40 КЗпП, в тому числі за згодою профспілкової організації і з попереднім повідомленням про звільнення. У зв`язку із чим позивач просив визнати недійсним контракт від 13 травня 2019 року, визнати незаконним і скасувати наказ №136-к від 25 листопада 2019 року, поновити його на посаді електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування цеху електрозабезпечення та КВП з 26 листопада 2019 року, стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу. 18 лютого 2020 року представник відповідача Карпенко Віктор Констянтинович подав заяву про поновлення процесуального строку та відзив на позовну заяву. Просив відмовити позивачу в задоволенні позову. Відзив обґрунтований тим, що контракт був укладеним за бажанням [PERSON] . Сторони передбачили умови його дострокового розірвання. На виконання цих умов були видані накази № 234 від 20.11.2019 року та № 136-к від 25.11.2019 року. Лист № 06/2-4/66 рекомендаційний. Пояснення осіб, які беруть участь у справі. Позивач у судовому засіданні підтримав позов. Зазначив, що з лютого 2017 року був працевлаштованим до ТОВ «Прилуцький завод Білкозин» на посаду електромонтера. Підписав контракт примірника якого не отримав. Таким чином було підписано три контракти. Належно виконував свої обов`язки, не порушував трудової дисципліни, не притягувався до відповідальності. 20 листопада 2019 року йому усно повідомили про скорочення. 26 листопада 2019 року його не було допущено на робоче місце. Його ознайомлювали з наказом про звільнення, але він відмовився від підпису через незаконність дій відповідача. Представник відповідача у судовому засіданні вимог не визнав. Пояснив, що заява про збільшення позовних вимог не оплачена судовим збором, подана з порушенням строку; правовідносини за контрактом не мають ознак безстрокових; лист Міністерства праці, на який посилається позивач не є нормативним актом загальної дії; нормами законодавства укладення контракту не заборонено. Клопотання. Позивач просив про витребування усіх наказів про прийняття на роботу, про звільнення з посади, витребування трудової книжки. Представник відповідача визнав обставини щодо кількох існування наказів про прийняття на роботу, звільнення з посади. Заяви. 27.07 2020 року позивач подав заяву про збільшення вимог з клопотання повернутись до стадії підготовчого судового засідання. Інші процесуальні дії. 20 серпня 2020 року у справі винесено заочне рішення. За заявою представника відповідача від 23.09.2020 року було скасовано заочне рішення від 20 серпня 2020 року. Встановлені судом обставини та визначені відповідно до них правовідносини. 19.05.2019 року позивач звернувся до відповідача з заявою про укладення з ним контракту терміном на 1 рік. ( а.с.37 ) 13 травня 2019 року сторони підписали контракт в якому зазначено, що він є строковим трудовим договором. п 16 передбачає додаткові підстави припинення та розірвання контракту, не передбачені чинним законодавством: відсутність потреби в даній професії та посаді, рішення про яке доводиться працівнику наказом по підприємству за 5 днів до дати звільнення. Строк дії контракту 1 рік. (а.с. 9) 13 травня 2019 року наказом 53-к продовжено роботу позивача (а.с. 39) 23.12.2019 року заступник начальника Управління держпраці в Чернігівській області повідомив позивача про інспекційне відвідування ТОВ «Прилуцький завод Білкозин». За наслідками встановлено порушення ч. 3 ст. 21 КЗпП України. Воно полягало у тому, що чинним законодавством не передбачено укладання контракту з працівником на посаду електромонтера. На думку інспектора п. 16 контракту погіршував становище позивача порівняно з чинним законодавством і в силу ст. 9 КЗПП був нечинним. Тож звільнення з посади за п. 16 контракту суперечить ст. 21 КЗпП України. 20 листопада 2019 року за № 234 виданий наказ про відсутність потреби в професії та посаді. Посаду позивача визнано такою, в якій станом на 20.11.2020 відсутні потреба.(а.с.40) Позивач ознайомився (прочитав), але не підписав даний наказ.(а.с. 41) У судовому засіданні він пояснив це незгодою з діями відповідача. 25 листопада 2019 року [PERSON] звільнений з підстав наказу № 234 за п. 16 контракту від 13.05.2019 року та п. 8 ст. 36 КЗпП України. (а.с. 42) Позивач ознайомився (прочитав), але не підписав даний наказ.(а.с. 43) Він відмовився отримати трудову книжку 25 і 26 листопада 2019 року (а.с. 44-45) Трудова книжка надсилалась поштою, але позивач не отримував її (а.с.46-47) У судовому засіданні він пояснив це незгодою з діями відповідача. Позивач розрахував збитки в сумі 56 295 грн. Мотиви суду. З постанови Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 607/18964/18 вбачається:«чинним трудовим законодавством України не передбачено обов`язку власника повідомляти працівника про закінчення дії строкового трудового контракту»; «переукладання строкового трудового договору (контракту) чи продовження строку його чинності у випадках, що підпадають під частину другу статті 23 КЗпП України, не передбачає набуття трудовим договором характеру безстрокового, укладеного на невизначений строк»; «доводи позивача про те, що у зв`язку із неодноразовим, продовженням трудових відносин шляхом укладення контрактів, трудовий договір набув ознак безстроковості згідно з вимогами частини другої статті 39-1 КЗпП України є необгрунтованими, оскільки укладення контракту на певний строк, з урахуванням частини третьої статті 21 КЗпП України, регулюється частиною другою статті 23 КЗпП України, що виключає при переукладанні контракту чи продовженні строку його дії застосування частини другої статті 39-1 КЗпП України». Звідси висновок, що якщо умови, передбачені ч. 2 ст. 23 КЗпП України, продовжують існувати, то переукладення договору не надає трудовим відносинам безстрокового характеру. Щодо листа Міністерства праці та соціальної політики в Україні від 06.05.2000 г. N 06/2-4/66. Інформація Міністерства юстиції на сайті - це службова кореспонденція, вони не є нормативно-правовими актами, можуть носити лише роз`яснювальний, інформаційний та рекомендаційний характер і не повинні містити нових правових норм, які зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер. Такі правові норми мають бути викладені виключно у нормативно- правовому акті, затвердженому відповідним розпорядчим документом, погодженому із заінтересованими органами та зареєстрованому у органах юстиції у порядку, встановленому законодавством про державну реєстрацію нормативно-правових актів. В силу ст. 4 Кодексу законів про працю цей лист не є нормативно правовим актом. Відповідно до ст. 21 КЗпП в Україні особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення та організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. Постановою КМУ №170 від 19.03.1994 року «Про впорядкування застосування контрактної форми трудового договору» затверджено положення про порядок укладання контрактів при прийнятті (найманні) на роботу працівників. Так пунктом 1 Положення про порядок укладання контрактів при прийнятті (найманні) на роботу працівників передбачено, що це Положення визначає порядок укладання контрактів при прийнятті (найманні) на роботу працівників на підприємства, в установи, організації незалежно від форми власності, виду діяльності та галузевої приналежності, а також до громадян. В листі Міністерства праці та соціальної політики в Україні від 06.05.2000 г. N 06/2-4/66, йде мова про відсилання на норми Закону України «Про підприємства в Україні», який втратив чинність з 1 січня 2004 року згідно з вступом в дію Господарського кодексу України від 16 січня 2003 року №436-ІУ. Згідно ч. 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи, що також вказує на незаконність посилання суду на даний доказ. Отже, зазначена підстава в позові не грунтується на вимогах закону. Щодо невідповідності п. 16 контракту вимогам ст. 9 КЗпП України. Позивач в позові вказує, що контракт з ним не повинен був укладатись та його умови погіршують його становище, що це не відповідає статті 9 КЗпП в Україні. За умовами контракту, між відповідачем та позивачем був укладений строковий трудовий договір у формі контракту на підставі статей 21, 22, 23, 24 КЗпП в Україні. При цьому в своїй постанові Верховний Суд від 01 червня 2020 року у справі №487/79/18-0 зазначив наступне. Контракт - особлива форма договору, спрямована на створення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівників з урахуванням їх індивідуальних здібностей і професійних навичок, яка, зокрема, передбачає покладення на працівника підвищеної відповідальності. На контрактну форму трудового договору не поширюється положення статті 9 КЗпІІ України про те, що умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно із законодавством України про працю, є недійсними. Таким чином, виходячи з особливостей зазначеної форми договору, спрямованої на створення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівників з урахуванням їх індивідуальних здібностей і професійних навичок, при укладенні контракту закон надав право сторонам встановлювати їхні права, обов`язки та відповідальність, зокрема, як передбачену нормами КЗпП України, так і підвищену відповідальність керівника, та додаткові підстави розірвання договору. Згідно з пунктом 8 частини першої статті 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є підстави, передбачені контрактом. За змістом пункту 8 частини першої статті 36 КЗпП України трудовий договір при наявності умов, визначених сторонами у контракті для його розірвання, припиняється. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться у пункті ІЗ постанови від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», вирішуючи позови про поновлення на роботі, осіб, звільнених за пунктом 8 частини першої статті 36 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що на підставі цієї нормиприпиняється трудовий договір при наявності умов, визначених сторонами у контракті для його розірвання. Відповідно до ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Позивач направляючи позов до суду обгрунтував свої вимоги про незаконність контракту від 13.05.2019 року та просив визнати його недійсним весь. При цьому позивач не наводить у заяві в чому не відповідає даний контракт вимогам Наказу Міністерства праці України від 15 квітня 1994 року №23, яким затверджено типову форму контракту. Норми чинного законодавства не містять прямої заборони підприємствам укладати контракти з працівниками, перелік яких не затверджено Кабінетом Міністрів України. З цих міркувань суд відмовляє у задоволенні позову про визнання контракту недійсним, наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Наслідком відмови вимог про визнання контракту недійсним, наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі, є відмова у вимозі про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Судові витрати по справі суд стягує з позивача на користь держави.

Outcome: dismissed