Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-10 00:00:00

Звернувшись до суду з позовом, [PERSON] просить визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,085 га кадастровий номер 1410300000:00:026:0415, що знаходиться за адресою: Донецька область, м. Бахмут, вул. Пушкіна, 4 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в порядку спадкування після смерті її матері [PERSON], померлої 16 грудня 2012 року, посилаючись на те, що 16 грудня 2012 року померла її мати [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді будинку та земельної ділянки. За життя мати склала заповіт, відповідно до якого на випадок своєї смерті заповіла позивачу будинок № 4 по вул. Пушкіна м. Бахмут Донецької області. Вона вчасно звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Її батько [PERSON] відмовився від своєї частки у спадщини на її користь. 07 липня 2017 року держаним нотаріусом Першої бахмутської нотаріальної контори було видано свідоцтво про право на спадщину на будинок № 4 по вул. Пушкіна в м. Бахмут Донецької області. Проте на земельну ділянку, на якій розташований будинок, свідоцтво про право на спадщину видано не було через відсутність оригіналу документу, що підтверджує право власності на земельні ділянку. За таких обставин, вона змушена звертатися до суду з даним позовом. Представник позивача [PERSON], будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, у судове засідання не зявився, надавши суду заяву про підтримання предявлених позовних вимог у повному обсязі та розгляд справи за його відсутності. Відповідач Бахмутська міська рада, будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи, явку свого представника у судове засідання не забезпечила, надавши суду заяву про розгляд справи за відсутності представника, надали суду письмові заперечення в яких просили відмовити у задоволенні позову за наступних підстав: матеріали позовної заяви не містять обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, а також право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується зокрема цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною у порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою, свідоцтвом про право на спадщину. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування. За таких обставин просили відмовити у задоволенні позову. Третя особа відділ у Бахмутському районі міськрайонного управління у Бахмутському районі та м. Бахмуті головного управлінні Держгеокадастру у Донецькій області, були належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, представника в судове засідання не забезпечили. Дослідивши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: У судовому засіданні встановлено, що на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії III-ДН № 090884 від 11.11.1997 року [PERSON] є власником земельної ділянки, розташованої на території Артемівської міської ради, ділянка № 4, землю передано для обслуговування житлового будинку і господарських будівель (а.с. 11). 16 грудня 2012 року [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-НО № 670000 від 19.12.2012 року (а.с.12). 07 липня 2017 року Першою бахмутською державною нотаріальною конторою, [PERSON] видано свідоцтво про права на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], зокрема: на житловий будинок, що знаходиться за адресою: Донецька область, м. Бахмут, вул. Пушкіна, 4 на земельній ділянці розміром 850 кв. м. Постановою державного нотаріуса Першої бахмутської державної нотаріальної контори від 26.09.2017 року, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, що розташована за адресою: Донецька область, Артемівська міська рада, м. Бахмут, вул. Пушкіна, 4 після смерті [PERSON], за підстав відсутності правовстановлюючих документів. Відповідно довідки Першої бахмутської державної нотаріальної контори від 11.08.2017 року № 1324/01-16, згідно спадкової справи від 24.04.2013 року № 205/203 на майно [PERSON], яка померла 16.12.2012 року, зверталась до нотаріальної контори з заявою від 24.04.2013 року за № 438 про прийняття спадщини дочка померлої [PERSON], а також звертався до нотаріальної контори з заявою від 24.04.2013 року за № 439 про відмову від прийняття спадщини чоловік померлої [PERSON], який відмовився від своєї частки на користь дочки спадкодавця [PERSON] Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЗК України, громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Таким чином, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та приходить до висновку, що за [PERSON] необхідно визнати право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку, площею 0,085 га кадастровий номер 1410300000:00:026:0415, що знаходиться за адресою: Донецька область, м. Бахмут, вул. Пушкіна, 4 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що залишилась після смерті [PERSON], померлої 16.12.2012 року. Суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача щодо того, що відсутнє рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку за наступних підстав. Відповідно до п. 3.1 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди), яка була затверджена Наказом Державного комітету України по земельних ресурсах № 28 від 15.04.1993 року (яка була чинна на момент видачі державного акту на праву приватної власності на землю) державні акти на право колективної власності на землю, право приватної власності на землю, право постійного користування землею видаються і реєструються тією сільською, селищною, міською, районною Радою народних депутатів, яка прийняла рішення про передачу земельної ділянки у власність або надання її у постійне користування. Як вбачається з копії державного акту на право приватної власності на землю, що цю земельну ділянку спадкодавець [PERSON] отримала на підставі рішення виконкому Артемівської міської Ради народних депутатів від 22.10.97 р. № 833, та відповідний державний акт був зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 3054. Відповідно до п.п. 5.1 та 5.2 Наказу Державного комітету України по земельних ресурсах № 43 від 4 травня 1999 року «Про затвердження Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі», при втраті (псуванні) державного акта на землю відповідний дублікат міг видатися лише власнику або землекористувачу. Тобто, видача дубліката державного акту спадкоємцеві не передбачена. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обовязкової реєстрації. Таким чином, за змістом вищезазначеної норми Закону вбачається, що спадкодавець - [PERSON] набула право власності на земельну ділянку у спосіб, який було передбачено діючим на той час законодавством і її право власності на цю земельну ділянку також було зареєстровано у відповідності до діючого на той час законодавства. Тож позов слід задовольнити

Outcome: approved