Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-03 00:00:00

З позовом до Тарутинського районного суду Одеської області звернулася [PERSON], в якомуЦ просить суд: - винести рішення, яким договір дарування укладеного між [PERSON] та [PERSON] посвідчений секретарем Бородінської селищної ради Тарутинського району Одеської області, визнати дійсним. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 16 травня 1996 року, батько позивача [PERSON], подарував [PERSON] житловий будинок, який розташований за адресою: смт. Бородіне, вул. Шевченко,3 Тарутинського району Одеської області, який належав йому на праві власності. Договір дарування був складений та посвідчений секретарем Бородінської селищної ради [PERSON] зареєстрований в реєстрі за №41, стягнуто державне мито в сумі 1 950 000 крб. Договір дарування було зареєстровано в органах місцевого самоврядування, а саме в Тарутинському районному бюро технічної інвентаризації. Відповідно до ЗУ «Про нотаріат» договори відчуження, а саме договір дарування укладаються та нотаріально посвідчуються лише нотаріусами. Позивач та її батько про ці зміни не знали, секретар Бородінської селищної ради не розяснила та не порадила звернутися з цим питанням до нотаріальної контори. 19.09.2003 року, [PERSON] помер. В 2017 році позивач, звернулася до [PERSON] селищної ради з заявою зареєструвати в будинку онуку, але її було відмовлено та розяснено, що договір дарування не дійсний (нікчемний правочин), так як в момент вчинення правочину недодержані вимоги які встановлені законом. У звязку зі смертю батька, повторно укласти договір дарування та нотаріально посвідчити його неможливо. Наведене в сукупності змусило позивача звернутися до суду з вказаним позовом. В підготовчому судовому засіданні позивач позов підтримала в повному обсязі та просила задовольнити. Представник відповідача [PERSON] селищної ради Тарутинського району Одеської області до суду не зявився, надав заяву про розгляд справи без участі представника, позовні вимоги підтримує. Заперечень та доповнень не має. Розглянувши подані документи та матеріали, заслухавши доводи представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до зазначеного договору дарування будинку, посвідченого секретарем Бородінської селищної ради Тарутинського району Одеської області [PERSON] від 17.07.1996 року, зареєстрованого в реєстрі за № 41, [PERSON] подарув [PERSON] житловий будинок який розташований за адресою: смт. Бородіне, вул. Шевченко,3 Тарутинського району Одеської області. Крім того договір дарування було зареєстровано в Тарутинському районному бюро технічної інвентаризації. 19.09.2003 року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-ЖД №364866 (а.с.9). Згідно копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно, земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) 0,15 га, розташована за адресою : смт. Бородіно провулок Шевченко,3 Тарутинського району Одеської області належить [PERSON] (а.с. 20) Відповідно до довідки [PERSON] селищної ради Тарутинського району Одеської області, житловий будинок №3 по вул. Шевченко, смт. Бородіно значиться за [PERSON], згідно запису Тарутинського районного бюро технічної інвентаризації від 06.08.1996 року (а.с.22). Відповідно до звіту від 08.02.2018 р. про незалежну експертну оцінку житлового будинку за адресою: смт. Бородіно Тарутинського району Одеської області, провулок , №3, ринкова вартість становить 56105 гривень (без ПДВ). Претензії сторони один до одного не мали, всі умови договору дарування сторонами були дотриманні, про те на даний час нотаріальне посвідчення договору не можливе у звязку зі смертю дарувальника. На час укладання договору сторони договору не дотримали його форму нотаріального посвідчення у звязку з тим, що не знали що такий договір посвідчується у нотаріуса. Визнання такого договору можливе, лише в судовому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Згідно із п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. За змістом ст. ст. 57, 58 Конституції України, ст. 5 Цивільного кодексу України, до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Положеннями п. 4 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, що набрав чинності з 01 січня 2004 року, визначено, що цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності. Враховуючи, що спірні правовідносини виникли в липні 1996 року, для їх врегулювання слід застосовувати норми ЦК УРСР в редакції 1963 року. Відповідно до ст. 243 ЦК УРСР, за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Відповідно до ст. 244 ЦК УРСР, договір дарування на суму по над 500 карбованців повинен бути нотаріально посвідчений. До договорів дарування нерухомого майно застосовується правило ст. 227 цього Кодексу. За змістом ч.1 ст. 227 ЦК УРСР, чинного на час вчинення спірних правовідносин договір дарування повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією зі сторін є громадянин. Не додержання цієї вимоги тягне не дійсність договору (ст. 47 цього Кодексу). Статтею 47 ЦК УРСР була передбачена обовязковість нотаріальної форми угоди і наслідки недотримання такої форми. Частиною 2 ст. 47 ЦК УРСР встановлено, що у разі, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною. При цьому, вказана норма може застосовуватись лише за наявності таких необхідних умов: одна зі сторін має повністю або частково виконати угоду; інша сторона має ухилятись від нотаріального оформлення угоди; має існувати вимога сторони, яка виконала свої обовязки. Відсутність хоча б однієї з цих умов унеможливлює визнання договору купівлі-продажу житла з недотриманням нотаріальної форми дійсним. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. 19.03.2003 року дарувальник [PERSON] помер. Доказів щодо ухилення [PERSON] від нотаріального оформлення угоди суду не надано. Крім того суд звертає увагу, що позивачем не надано доказів, щодо звернення позивача до державного реєстратора щодо реєстрації зазначеного будинку у реєстрі речових прав на нерухоме майно. У звязку з чим, на момент звернення позивача до суду неможна вважати, що права позивача порушенні, не визнанні або оспорюються. З огляду на наведене вимоги позивача про визнання договору дарування житлового будинку дійсним, є передчасними, що є підставою для відмови в задоволенні позову. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. На підставі ст. ст. 47, 227, 243, 244 ЦК УРСР,

Outcome: dismissed