Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-15 00:00:00

Згідно з рішенням Деражнянського районного суду від 30 січня 2007 року з [PERSON] стягувалися аліменти на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 9 січня 2007 року до повноліття дитини. На виконання рішення 30 січня 2007 року судом було видано виконавчий лист №2-144/2007 р. Відповідно до постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Деражнянського районного управління юстиції від 12 грудня 2007 року було відкрите виконавче провадження з примусового виконання вказаного виконавчого листа. Згідно з постановою державного виконавця від 26 березня 2008 року виконавче провадження було закрите на підставі п.10 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку зі зміною боржником місця проживання. 9 грудня 2009 року державним виконавцем відділу ДВС Деражнянського районного управління юстиції було відкрите виконавче провадження по виконанню того ж виконавчого листа, а 19 січня 2010 року - виконавче провадження закрите на підставі п.10 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку зі зміною боржником місця проживання та відсутністю майна, на яке можна звернути стягнення. Відповідно до постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Деражнянського районного управління юстиції від 2 грудня 2011 року знову було відкрите виконавче провадження по виконанню виконавчого листа, а згідно з постановою державного виконавця від 14 лютого 2014 року виконавчий лист повернуто стягувачці відповідно до п.2 ч.1 ст. 47, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку з відсутністю у боржника майна, на яке можна звернути стягнення. Позивачка звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по сплаті аліментів на утримання неповнолітньої дитини та неустойки (пені) за прострочення їх сплати, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач порушив свої зобов'язання по сплаті аліментів. Так, вона вказує, що відповідач з листопада 2009 року по серпень 2011 року сплачував аліменти несвоєчасно та не в повному розмірі, а з серпня 2011 року взагалі перестав їх сплачувати, у зв'язку з чим станом на 21 серпня 2011 року ним допущена заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 12073 грн. 25 коп., що підтверджується довідкою відділу ДВС. Позивачка стверджує, що з приводу ухилення відповідача від сплати аліментів вона неодноразово зверталася до Деражнянського РВ УМВС України у Хмельницькій області, прокуратури Деражнянського району, Головного управління юстиції у Хмельницькій області, проте належних заходів щодо погашення відповідачем заборгованості по сплаті аліментів вказаними органами вжито не було, а тому вона, вважаючи доведеною вину відповідача у виникненні такої заборгованості, просить стягнути її з нього. Крім того, вона просить стягнути з відповідача неустойку (пеню) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, тобто з 21 листопада 2009 року по 6 листопада 2014 року, у розмірі 51716 грн. 93 коп. В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав. Відповідач на повторні виклики в судове засідання не з'явився, хоча про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується оголошенням в газеті «Подільські вісті» №39 (20522) від 7 квітня 2015 року. Повідомлення про причини неявки від нього не надійшло, тому суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Представник залученого судом до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, відділу ДВС Деражнянського районного управління юстиції вважає позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по сплаті аліментів підлягаючими задоволенню, а щодо вирішення позовних вимог про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів прокладається на думку суду. Вислухавши доводи представника позивачки, представника третьої особи та дослідивши матеріали справи, суд доходить до наступного. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] добровільно рішення суду про стягнення з нього аліментів на користь позивачки у повному розмірі не виконував, у зв'язку з чим допустив заборгованість по їх сплаті. Зокрема, як вбачається із наявних в матеріалах справи копій постанов державного виконавця, станом на 26 березня 2008 року така заборгованість відповідача становила 2226 грн. 80 коп., станом на 1 січня 2010 року - 8302 грн. 25 коп., станом на 1 грудня 2011 року - 12985 грн. 55 коп. Крім того, як вбачається з розрахунку відділу державної виконавчої служби Деражнянського районного управління юстиції, станом на [INFO] заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів на користь [PERSON] за виконавчим листом №2-114/2007 р. становила 12073 грн. 25 коп. Наявність заборгованості по сплаті аліментів у вказаному розмірі підтвердив і представник відділу ДВС Загребельський А.Б. в судовому засіданні. Враховуючи наведене, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по сплаті аліментів доведеними та підлягаючими задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи ж позовні вимоги в частині стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, суд керується положенням ч.1 ст. 196 Сімейного кодексу України, згідно з яким при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Згідно з п. 22 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3, передбачена статтею 196 Сімейного кодексу України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Судом приймаються до уваги доводи позивачки, наведені нею в позовній заяві, щодо наявності у відповідача можливості сплачувати аліменти та його вини у допущенні заборгованості по сплаті аліментів, оскільки будь-яких належних та допустимих доказів в заперечення таких доводів відповідачем не подано. Не здобуто таких доказів і судом. Беручи до уваги наведене, а також аналізуючи наведені положення законодавства та судової практики, суд приходить до висновку про наявність вини відповідача у допущенні заборгованості по сплаті аліментів. Разом із тим, суд вважає, що позивачкою розрахунок розміру неустойки (пені) проведений невірно, оскільки він обрахований нею за період з 21 листопада 2009 року по 6 листопада 2014 року, що склало 51716 грн. 93 коп. За змістом же статті 196 Сімейного кодексу України пеня нараховується не на всю суму заборгованості, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. Відповідно до ст. 61 Конституції України ніхто не може бути притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а за змістом ч.2 ст. 550 Цивільного кодексу України відсотки на неустойку (як повторна пеня) не нараховуються. У зв'язку із цим сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до суми, яку належить сплатити у наступному місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того, скільки днів прострочено до сплати певної суми заборгованості. При цьому пеня нараховується не з часу фактичного ухилення від утримання, не з часу подання позовної заяви про стягнення аліментів чи з часу набрання рішенням суду про стягнення аліментів законної сили, а з часу невиконання рішення суду. З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що з відповідача належить стягнути неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів з часу невиконання рішення суду, а саме з часу відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення Деражнянського районного суду від 30 січня 2007 про стягнення аліментів та, відповідно, невиконання рішення суду, тобто з 9 грудня 2009 року по [INFO]. Розмір неустойки (пені) за вказаний період, відповідно до проведеного позивачкою розрахунку, становить 1269 грн. 36 коп. Що ж стосується решти позовних вимог, то оскільки розмір заборгованості відповідача по сплаті аліментів за період з 21 серпня 2011 року по 6 листопада 2014 року не підтверджується жодними доказами, такі вимоги є недоведеними і такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: partial