Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-17 00:00:00

Згідно позовної заяви, заяви про уточнення позовних вимог, пояснень позивача та його представника в судовому засіданні, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 1,34 га., кадастровий номер 6810500000:01:001:0210, що розташована на території Нетішинської міської ради Хмельницької області, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 20.11.2013 року між позивачем та ТОВ «[PERSON] Плюс» було укладено договір оренди вказаної земельної ділянки, а 25.03.2014 року - додаткову угоду про розірвання зазначеного договору оренди землі. Оскільки [PERSON] не отримав свого примірника додаткової угоди від 25.03.2014 року, тому 05.01.2016 року він звернувся до представника ТОВ «[PERSON] плюс» з метою отримання такого. У відповідь 11.01.2016 року йому було надано копію договору оренди землі від 23.02.2015 року з ТОВ «Акріс Агро», з якого вбачається, що він надав в оренду останньому належну йому вищевказану земельну ділянку. При цьому, 26.11.2015 року відповідач зареєстрував цей договір оренди землі зі строком дії на 10 років. Однак, позивач стверджує, що наміру укладати договір оренди землі з ТОВ «Акріс Агро» не мав, не листувався з ним з цього приводу і жодної із суттєвих умов такого договору ні усно, ні письмово не обговорював, договір та додатки до нього особисто не підписував, довіреність від свого імені щодо оформлення договору нікому не надавав. Орендну плату отримував, однак не знав хто її надає, оскільки у відомості були відсутні дані про назву підприємства. Представник зазначив, що спірний договір оренди землі від імені [PERSON] та додатки до нього підписані невстановленою особою, що підтверджується висновком судової почеркознавчої експертизи, тому такий договір був укладений за відсутності волевиявлення позивача, що є підставою для визнання його недійсним. Крім того, спірний договір оренди землі не містить такої істотної умови як передача у у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, що є підставою для відмови в державній реєстрації такого договору, а також для визнання його недійсним. На підставі наведеного, позивач та його представник просили визнати недійсним договір оренди землі від 23.02.2015 року, укладений між [PERSON] та ТОВ «Акріс Агро», земельної ділянки площею 1,3355 га., кадастровий номер 6810500000:01:001:0210, що розташована на території Нетішинської міської ради Хмельницької області. Також просили стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір та витрати на проведення судової почеркознавчої експертизи. В судовому засіданні 23.03.2016 року представник відповідача позовні вимоги не визнав. Пояснив, що спірний договір відповідає всім вимогам чинного законодавства, є дійсним, укладений та підписаний позивачем, тому підстави для визнання його недійсним відсутні. Той факт, що договір дійсний та виконується сторонами підтверджується тим, що позивач отримував на його підставі оренду плату від ТОВ «Акріс Агро». В подальші судові засідання представник відповідача не зявлявся, хоча про день та час розгляду повідомлявся належним чином. Заслухавши пояснення позивача, його представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних міркувань. Судом встановлено, що згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ХМ № 058723 від 30.09.2003 року, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 1,34 га., кадастровий номер 6810500000:01:001:0210, яка розташована на території Нетішинської міської ради Хмельницької області, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 23.02.2015 між [PERSON], як орендодавцем, та товариством з обмеженою відповідальністю «Акріс Агро», як орендарем, укладено договір оренди землі, відповідно до умов якого орендодавець надав, а орендар отримав в оренду земельну ділянку площею 1,3355 га., кадастровий номер 6810500000:01:001:0210, яка розташована на території Нетішинської міської ради Хмельницької області та належить на праві власності [PERSON], на строк десять років. 26.11.2015 року між [PERSON] та товариством з обмеженою відповідальністю «Акріс Агро» було складено акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та акт приймання передачі земельної ділянки, які є невідємними частинами договору оренди землі від 23.02.2015 року. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 48475386 від 26.11.2015 року, спірний договір оренди землі від 23.02.2015 року зареєстровано в реєстрі 26.11.2015 року, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 26502288 від 26.11.2015 року. Відповідно до висновку експерта № 68 п від 25.05.2016 року, підпис від імені [PERSON] у договорі оренди землі від 23.02.2015 року, укладеному між [PERSON] та ТОВ «Акріс Агро» у графі «Реквізити сторін», а також у невідємних його частинах - додатках до договору: акті визначення меж земельної ділянки (на місцевості) від 26.11.2015 року та акті приймання-передачі земельної ділянки від 26.11.2015 року, виконано не [PERSON], а іншою особою. Згідно ст.792 ЦК України, за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Спеціальним законом, яким регулюються відносини, повязані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі». Відповідно до ч.1 ст.14, ч.1 ст.16 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. За правилами ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною 1 статті 202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України). Положеннями ч.ч.1, 3, 4, 5 ст.203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно до ч.ч.1, 3 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). У відповідності до ч.1 ст.236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Згідно правової позиції, викладеної в Постанові Верховного Суду України від 18 грудня 2013 року у справі №6-127цс13, вільне волевиявлення учасника правочину, передбачене ст.203 ЦК України, є важливим чинником, без якого неможливо укладення договору оренди земельної ділянки. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа. Суд вважає безпідставним посилання представника відповідача на отримання позивачем орендної плати на підставі спірного договору, оскільки дана обставина не свідчать про наявність волевиявлення позивача на укладення договору оренди землі. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підставним, оскільки позивач не підписував договір оренди землі від 23.02.2015 року, що підтверджується висновком судової почеркознавчої експертизи, повноважень на підписання спірного договору від свого імені іншим особам не надавав, що свідчить про відсутність волевиявлення власника земельної ділянки на вчинення вказаного правочину. Згідно ч.1, п.4 ч.2 ст.79, ч.1 ст.88 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи, зокрема, витрат повязаних з проведенням судових експертиз. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 551 гривня 20 копійок та витрати на проведення судової почеркознавчої експертизи в розмірі 900 гривень 48 копійок, а всього: 1451 гривню 68 копійок. Враховуючи наведене,

Outcome: approved