Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-18 00:00:00

Звернувшись до суду з позовом, РЛП «Клебан-Бик» просить стягнути з [PERSON] на його користь грошові кошти у розмірі 16858,72 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач послався на те, що під час проведеної внутрішньої перевірки Держаудитслужбою в Донецькій області діяльності РЛП «Клебан-Бик» було встановлено, що при здійсненні нарахувань надбавки за суміщення професій, а саме водія транспортного засобу (трактору) [PERSON] згідно із наказом № 28-к від 02 квітня 2018 року (з оплатою 0,25 ставки), який також обіймає посаду фахівця з рекреації відділу рекреації та екологічної освіти, згідно із наказом № 26-к від 30 березня 2018 року, утворилася сума переплати у розмірі 16375,08 грн та зайво нараховані і сплачені відпускні і сплачені відпускні фахівцю з рекреації відділу рекреації та економічної освіти [PERSON] за період з 01.04.2018 по 31.07.2020 у розмірі 483,64 грн. Загальний розмір заборгованості перед РЛП «Клебан-Бик» складає 16858,72 грн. Зазначені суми переплат було нараховано програмою «Афіна» в результаті технічного збою у її роботі, отже [PERSON] було неправомірно та безпідставно отримано грошові кошти у розмірі 16858,72 грн. Добровільно погашати суму надмірно нарахованих та сплачених грошових коштів у розмірі 16858,72 грн [PERSON] відмовляється. «» 2020 року на адресу [PERSON] було направлено претензію та надано строк для добровільного погашення суми заборгованості у розмірі 16858,72 грн до 23 грудня 2020 року. «» 2020 року [PERSON] було отримано претензію, але до теперішнього часу сума заборгованості у розмірі 16858,72 грн не погашена, в результаті чого РЛП «Клебан-Бик» завдано матеріальну шкоду у розмірі 16858,72 грн з боку [PERSON] . Відповідно до п.1.3 Положення про регіональний ландшафтний парк «Клебан - Бик», Парк є комунальною установою. Згідно із п. 6.3 Положення фінансування Парку здійснюється за рахунок обласного бюджету. Отже, матеріальну шкоду завдано державну в особі РЛП «Клебан-Бик». Відповідач [PERSON] подав відзив на позовну заяву РЛП «Клебан-Бик», в якому позов не визнав у повному обсязі, пославшись на таке. Відповідно до ст. 127 КЗпП України, відрахування із заробітної плати можуть провадитися тільки у випадках, передбачених законодавством України (ч.1). Відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитися за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу, зокрема, для повернення авансу, виданого в рахунок заробітної плати; для повернення сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок; для погашення невитраченого і своєчасно не поверненого авансу, виданого на службове відрядження або переведення до іншої місцевості; на господарські потреби, якщо працівник не оспорює підставу і розміру відрахування. У цих випадках власник або уповноважений ним орган вправі видати наказ (розпорядження) про відрахування не пізніше одного місяця з дня закінчення строку, встановленого для повернення авансу, погашення заборгованості або з дня виплати неправильно обчисленої суми (ч.2). Жодного наказу з цього приводу керівництвом позивача не видавалося та його не надавалося. На теперішній час не існує жодної підстави для відрахування із його заробітної плати будь-яких відрахувань. Позивачем у позовній заяві, у претензії зазначено про проведену внутрішню перевірку Держаудитслужбою в Донецькій області РЛП «Клебан-Бик», під час якої встановлено, що при здійсненні нарахувань надбавки за суміщення професій, а саме водія транспортного засобу (трактору) [PERSON] , утворилася сума переплати у розмірі 16375,08 грн та зайво нараховані і сплачені відпускні останньому за період з 01.04.2018 по 31.07.2020 у розмірі 483,64 грн. Однак, позивачем ані з претензією, ані з позовною заявою жодного Акту про вищевказану перевірку не надано. Останнє свідчить про те, що позивач навмисно приховує акт проведеної перевірки, і не надає його, оскільки у вказаному Акті повинно бути зазначено, чи існує взагалі відповідні нарахування та виплати, які, на думку позивача, зайво виплачені відповідачу. Так само, у разі все ж таки існування такого акту, у ньому повинно також бути зазначено про особу, винну у заподіянні майнової шкоди підприємству, якщо така була завдана. Окрім того, у позовній заяві вказано про те, що суми переплат було нараховано програмою «Афіна» в результаті технічного збою у її роботі, однак на підтвердження цього не надано жодного доказу, будь-якого висновку експерта щодо збою у роботі вищевказаної системи, та взагалі не надано доказів використання програмного забезпечення «Афіна». Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Будь-яких дій щодо спричинення майнової шкоди позивачу ним не вчинялося. Окрім того, він сумлінно виконував і продовжує виконувати покладені на нього трудові обов`язки у РЛП «Клебан-Бик» та в його обов`язки не входить нарахування та виплата заробітної плати, надбавок, тощо. Позовна заява не містить жодного доказу щодо спричинення позивачу майнової шкоди, так само і доказів того, що він вчинив будь-які винні дії щодо спричинення майнової шкоди. Просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, а також вирішити питання щодо відшкодування йому витрат на правничу допомогу у розмірі 3500,00 грн (а.с. 50-53). Позивач відповідь на відзив не подав. Ухвалою судді Костянтинівського міськрайонного суду від 05.02.21 відкрито провадження у цій справі, справу призначено до судового розгляду, сторонам встановлені строк на подання заяв по суті (а.с.30-31). Представниця позивача Куфтінова Г. Ю. у судовому засіданні позовні вимоги РЛП «Клебан-Бик» підтримала повністю з підстав, наведених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] , представник відповідача Кошель А. С. у судовому засіданні заперечували проти позовних вимог РЛП «Клебан-Бик» з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву. Дослідивши всі обставини у справі та перевіривши їх доказами, суд прийшов до таких висновків. Судом установлено, що [PERSON] перебуває у трудових правовідносинах з РЛП «Клебан - Бик», що не є спірним у цій справі. Наказом № 26-к від 30 березня 2018 року про переведення на іншу посаду, [PERSON] , інспектора з охорони природно - заповідного фонду переведено на посаду фахівця з реакріації з 02 квітня 2018 року у Відділ рекреації та екологічної освіти, з виплатою надбавки за напруженість в роботі 50% - а.с.9. Наказом № 28-к від 02 квітня 2018 року, дозволено з 02 квітня 2018 року фахівцю з рекреації [PERSON] за суміщенням професій виконувати роботу тракториста з оплатою 0,25 ставки тракториста (відповідно штатного розпису) - а.с.8. Згідно із Актом перевірки Держаудитслужби в Донецькій області діяльності РЛП «Клебан - Бик» від 20.11.2020 № 04.05.07-931/002, «…. суцільною ревізією дотримання законодавства при здійсненні операцій з оплати праці за сумісництвом, шляхом співставлення наказів по особовому складу з даними особових карток, меморіальних ордерів № 5 «Зведення розрахункових відомостей із заробітної плати та стипендій», штатних розписів на 2018-2020 роки встановлено, що відповідно до наказу № 28-к від 02.04.2018 «Про дозвіл на роботу за суміщенням професій», фахівцю з рекреації відділу рекреації [PERSON] встановлена доплата за суміщення професії тракториста у розмірі 50% посадового окладу. До штатного розпису на 2018,2019, 2020 роки введено 0,25 ставки тракториста. Шляхом звіряння особової картки з нарахування заробітної плати [PERSON] із розрахунково - платіжними відомостями та даними наказу, встановлено, що з червня 2018 року, з січня по грудень 2019 року, з січня 2020 року по лютий 2020 року включно, нараховувалася надбавка у розмірі 50% до посадового окладу замість 25%, чим порушено умови п. 1 наказу № 28 к від 02.04.2018 «Про дозвіл на роботу за суміщенням професій», Закону України «Про оплату праці» від 25.03.1995 № 108/95-ВР, ч.2 ст. 94 КЗпП України від 10.121971 № 322-УШ зі змінами ч.1 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність України» від 16.07. 1999 № 996-Х1У зі змінами, п.п. 4 п.2.1 Наказу від 24.03.2011 № 90 Міністерства екології та природних ресурсів України «Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ природно - заповідного фонду, наукових та науково- дослідних установ Міністерства екології та природних ресурсів України». Дане порушення призвело до проведення витрат на встановлення та виплату доплати за суміщення професій у перевищених розмірах у період з квітня 2018 року по липень 2020 року на загальну суму 10935,50 грн (КЕКВ 2111 «Заробітна плата» за рахунок коштів спеціального фонду обласного бюджету в сумі квітень - грудень 2018 - 1826, 46 грн, 2019 - 7711,92 грн, січень - липень 2020 - 1497,12 грн). Внаслідок зайво нарахованої доплати за суміщення професій зайво нараховано заробітної плати за час відпустки в загальній сумі 483,64 грн ( 2018 - 40,24 грн, 2019 - 443,40), а також зайво нараховано премії в загальній сумі 5439,58 грн (сумі квітень - грудень 2018 -863,23 грн, 2019 - 3827,79 грн, січень - липень 2020 - 748,56 грн). КЕКВ 2111 «Заробітна плата» по КПКВК МЮ 2818320 «Збереження природно - заповідного фонду». Та, як наслідок, зайво перераховано єдиного соціального внеску на загальну суму 3708,92 грн. КПКВ 2818320 «Збереження природно - заповідного фонду» КЕКВ 2120 «Нарахування на оплату праці» (2018 - 578,58 грн, 2019 - 2636,29 грн, 01.01.2020 по 31.07.2020 - 494,05 грн). Відповідальна особа - головний бухгалтер РЛП «Клебан - Бик» [PERSON] , яка згідно із п.2.2 Посадової інструкції здійснює контроль за належним проведенням розрахунків…..» - а.с.64-65, 89. У зв`язку із виявленими порушеннями законодавства з фінансових питань в частині ведення бухгалтерського обліку з порушенням встановленого порядку, головний бухгалтер [PERSON] 18.12.2020 була притягнута до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 164-2 КУпАП (а.с.90). 28.10.2020 відповідачем подано заяву про щомісячне утримання з заробітної плати згідно із довідкою КРУ коштів в сумі 500,00 грн (а.с.87). 13.11.2020 заяву про щомісячне утримання з заробітної плати відповідачем відкликано (а.с.88). 08.12.2020 відповідач [PERSON] отримав претензію РЛП «Клебан - Бик» згідно із якою, за відповідачем обліковується заборгованість перед РЛП «Клебан - Бик» у загальному розмірі 16858,70 грн, яку пропонується добровільно погасити у строк на 23 грудня 2020 року (а.с.10). Відповідач [PERSON] в добровільному порядку погашати заборгованість у розмірі 16858,70 грн відмовився. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача вище зазначеної суми, суд виходить з такого. Згідно з частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Тобто зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна. Вiдсутнiсть правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Разом з тим у статті 1215 ЦК України передбачено загальне правило, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Згідно з частиною першою зазначеної статті не підлягає поверненню заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Доказів про набуття відповідачем 16858,72 грн у результаті рахункової помилки позивача матеріали справи не містять, на такі обставини сторони не посилаються. Напроти, з Акту перевірки Держаудитслужби в Донецькій області діяльності РЛП «Клебан - Бик» від 20.11.2020 вбачається, що нарахування та виплата відповідачу зазначених грошових коштів відбулися внаслідок застосування іншого розміру надбавки, ніж визначено наказом № 28-к від 02.04.2018, що не може вважатися рахунковою помилкою. Доказів недобросовісності дій відповідача [PERSON] позивачем не надано та про наявність таких доказів не зазначено. За таких обставин, суд приходить до висновку, що виплата грошових коштів в загальному розмірі 16858,72 грн, з яких: надбавка за суміщення професій -10935,50 грн, заробітна плата за час відпустки -483,64 грн, премія - 5439,58 грн проведена позивачем добровільно, за відсутності рахункової помилки з його боку; 2) недобросовісність з боку відповідача не встановлена. Отже, суд вважає, що передбачені цивільним законодавством підстави для повернення грошових коштів на підставі вимог статті 1212 ЦК України відсутні, а тому у задоволенні позовних вимог РЛП «Клебан -Бик» належить відмовити. Вирішуючи питання щодо відшкодування відповідачу, понесених ним витрат на правничу допомогу, судом враховано таке. Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини першої, пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною п`ятою статті 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з частиною шостою статті 137 ЦПК обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат». У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення». У постанові Верховного Суду від 09 жовтня 2020 року у справі № 509/5043/17 (провадження № 61-5662св20) зазначено, що «на підтвердження понесених витрат на отримання правничої допомоги представник [PERSON] - адвокат Богомазом А. П. надав до суду копію договору про надання професійної правничої допомоги від 02 червня 2020 року № 3/20, копію ордера від 16 червня 2020 року та квитанцію від 02 червня 2020 року на суму 3 000,00 грн. Водночас представник не надав детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, тому немає підстав для стягнення витрат на правничу допомогу». Відповідачем у цій справі, на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, надані Договір про надання правової допомоги від 04.03.2021, укладений з адвокатом Кошелем А. С., копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 21/1220 на ім`я Кошеля А. С. , видане радою адвокатів Закарпатської області на підставі рішення № 62, копія ордеру № 1025110 від 04.03.2021 - а.с.35-39; копія прибуткового касового ордеру № 041/03/21 від 04 березня 2021 року про прийняття від [PERSON] на підставі Договору про надання правової допомоги б/н від 04.03.2021 3500,00 грн - а.с.54. Згідно із п. 3 Договору про надання правової допомоги від 04.03.2021, клієнт зобов`язується сплатити Адвокату вартість юридичних послуг адвоката (гонорар), що надаються, у порядку та строки, визначені у додаткових угодах (замовленнях), шляхом сплати виставлених Адвокатом рахунків за послуги. Додаткові витрати, що відповідно до завдання - доручення, що не були включені до загальної вартості юридичних послуг згідно із Договором, сплачуються клієнтом на підставі окремих рахунків. - а.с.36. Проте, відповідач не надав суду додаткові угоди (замовлення), виставлені адвокатом рахунки, розрахунки витрат, інші документів, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги, акти приймання передачі виконаних робіт, тощо. Неподання стороною, на користь якої ухвалено судове рішення, розрахунку (детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги) позбавляє іншу сторону можливості спростовувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу. За таких обставин суд приходить до висновку, що понесені відповідачем витрати на правничу допомогу не доведені, а тому підстави для покладення на позивача обов`язку по їх відшкодуванню відсутні.

Outcome: dismissed