Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-23 00:00:00

З врахуванням уточнень в попередньому засіданні та під час судового розгляду [PERSON] просить виселити її колишнього чоловіка [PERSON] з житлового будинку по вулиці Садовій 13 в селі Машів Любомльського району Волинської області та зобовязати його звільнити будинок від своїх речей. Вимоги обґрунтувала тим, що відповідач протягом останніх кількох років веде себе в побуті негативно, зловживає спиртними напоями, влаштовує сварки, наносить позивачці побої. Спільне господарство разом не ведуть, відповідач не оплачує користування жилим приміщенням та комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню житлового будинку, не приймає участь у спільному побуті. Спільне проживання з ним неможливе, так як [PERSON] чинить перешкоди у користуванні приміщеннями, виганяє з будинку, викрадає грошові кошти, продукти харчування, господарські та побутові речі. Після розірвання шлюбу та сімейних відносин з відповідачем неодноразово пропонувала йому добровільно виселитися з житлового будинку, однак останній не бажає цього робити. В судовому засіданні позивачка свої вимоги підтримала. Відповідач позов не визнав. Позивачка в судовому засіданні пояснила, що відповідач зловживає спиртними напоями, через що постійно ініціює сварки, конфлікти, наносить образи, застосовує фізичну силу до неї. Через таку поведінку відповідача спільне проживання з ним неможливе. Відповідач в судовому засіданні пояснив, що деякі з наведених в позовній заяві фактів мали місце, однак завжди ініціатором конфліктів була позивачка. Приймав участь в ремонті будинку, будівництві літньої кухні. Іншого житла не має, тому не може виселитись добровільно. Аналізом доказів по справі суд встановив наступні фактичні обставини. Згідно із свідоцтвом серії 1-ЕГ №020937 [PERSON] і [PERSON] розірвали шлюб 25 травня 2000 року у Любомльському районному відділі реєстрації актів громадянськ ого стану. Будинок по вулиці Садовій 13 в селі Машів Любомльського району Волинської області, в якому проживають сторони, належить на праві приватної власності позивачці [PERSON] і зареєстрований за нею в установленому порядку 03.02.2003 року, що підтверджується копією виданого Волинським обласним бюро технічної інвентаризації реєстраційного посвідчення. Довідкою Машівської сільської ради №216 стверджено, що в даному будинку дійсно проживають [PERSON], її дочка [PERSON], внучка [PERSON] та колишній чоловік [PERSON] Як вбачається з постанов суддів Любомльського районного суду від 15.03.2012, 03.07.2014, 17.03.2016 року у справах №№0310/778/2012, 163/1675/14-п, 163/651/16-п, відповідач притягувався до адміністративної відповідальності за насильство в сімї по відношенню до позивачки. Згідно із вироком Любомльського районного суду від 16.05.2016 року, який набрав законної сили, відповідач засуджений за ч.1 ст.126 КК України до громадських робіт. Він визнаний винним у тому, що в грудні 2015 року заподіяв позивачці побої за місцем свого проживання на ґрунті особистих неприязних відносин під час побутового конфлікту. По місцю проживання органом місцевого самоврядування відповідач характеризується як сімейний дебошир, з яким посадові особи неодноразово проводили профілактичні бесіди щодо недопущення насильства в сімї. Згідно із ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно із ст.156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Згідно із ст.157 ЖК України членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Згідно із ст.116 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, … систематичним порушенням правил … співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Таким чином, дослідженими доказами встановлено, що відповідач вселився в будинок на правах члена сімї позивачки після укладення з останньою шлюбу. Право власності на будинок зареєстроване за позивачкою після розірвання шлюбу. При цьому будинок належав померлим батькам позивачки і після їх смерті рішенням місцевої Ради був оформлений за позивачкою як розташований в сільській місцевості і раніше не зареєстрований. Тим самим відповідач набув і мав лише право користування будинком. Його твердження про участь в ремонті приміщень, будівництві літньої кухні не дає підстав для визнання за відповідачем права власності на майно відповідно до положень ст.ст.186, 331, 381 ЦК України, ст.57 СК України. Останні роки сторони лише спільно проживають, однак спільного господарства не ведуть, тим самим сімю згідно із ст.3 СК України не складають. Відповідач систематично порушує правила співжиття в будинку, за що притягувався до адміністративної та кримінальної відповідальності. Його дії носили характер психологічного та фізичного насильства. Притягнення до відповідальності не приносить результатів, про що свідчить вчинення відповідачем адміністративно караного насильства 25.02.2016 року після нанесення позивачці побоїв 10.12.2015 року і початку досудового розслідування в кримінальному провадженні №12015030150000497. Таким чином, дослідженими доказами встановлено, що відповідач як колишній член сімї позивачки систематично порушує правила співжиття в належному останній будинку, що робить спільне з ним проживання неможливим. При цьому неодноразово вжиті заходи запобігання не дають позитивних результатів. Тим самим відповідач не дотримав покладених на нього як жильця будинку обовязків, порушив права позивачки як власника житла, через що ці права під-лягають охороні і поновленню шляхом виселення відповідача з житлового будинку. Заявлені позивачкою вимоги про покладення на відповідача обовязку забрати свої речі і залишити будинок в належному санітарно-технічному стані жодним чином не обґрунтовані і не доведені. Позивачкою не наведено фактів і доказів про те, які речі відповідача знаходяться в господарстві і мають бути забрані з домогосподарства; які конкретні дії і стосовно якого майна він має вчинити, щоб зберегти будинок в належному стані. У звязку з наведеним позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають за їх недоведеністю.

Outcome: partial