Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-14 00:00:00

І. Виклад позиції позивача. 17 травня 2021 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення грошових коштів, невиплачених при звільненні, у якому просила стягнути з відповідача на свою користь 25 774, 60 грн. заробітної плати за січень, вихідної допомоги та компенсації за невідбуту відпустку; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04.01.2021 року в сумі 193 476, 00 грн. та понесені судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з лютого 2016 р. по 23 грудня 2020 р. позивачка перебувала у трудових відносинах та працювала на різних посадах у Білозерській районній раді Херсонської області. 23 грудня 2020 р. на підставі рішення №14 Білозерську районну раду реорганізовано шляхом злиття у Херсонську районну раду Херсонської області, а 04 січня 2021 р. Розпорядженням голови Херсонської районної ради Херсонської області №4 позивачку звільнено з роботи за п. 1. ст. 40 КЗпП України. Вказаним розпорядженням була також передбачена виплата вихідної допомоги у розмірі місячної заробітної плати, відповідно до ст. 44 КЗпП України, виплата компенсації за невикористану щорічну відпустку, та компенсацію за несвоєчасний розрахунок за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідачем була нарахована, але не виплачена заробітна плата за січень, вихідна допомога та компенсація за не відбуту відпустку у розмірі 25 774, 60 грн. Однак, в день звільнення відповідач письмово не повідомлено позивача про нараховані суми належні при звільненні та не здійснено їх виплату, що є грубим порушенням ч. 1 ст. 116 КЗпП України. Середньомісячна заробітна плата за два календарні місяці роботи склала: листопад 72 694, 64 грн. (21 робочий день) + грудень 10 500, 00 грн. (22 робочих дні) = 83 194, 64 грн. : 43 робочі дні, а тому середньоденний заробіток позивачки складає 1 934, 76 грн. У зв`язку з тим, що відповідач не провів повний розрахунок при звільненні позивача, та враховуючи те, що з моменту звільнення до моменту звернення до суду пройшов тривалий час, з нього підлягає до стягнення середній заробіток за час затримки в розрахунку при звільненні у розмірі 193 476, 00 грн. За таких обставин, посилаючись на порушення відповідачем законодавства про працю, позивач звертається до суду з вказаним позовом для захисту своїх трудових прав. ІІ. Виклад позиції відповідача. 05.07.2021 представник Херсонської районної ради Херсонської області подав відзив на позовну заяву, у якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити. Вказав, що 25.06.2021 року відповідачем було сплачено заборгованість з заробітної плати та середнього заробітку за час затримки виплати у розмірі 116 415, 56 грн., тому провадження у справі в частині сплаченої суми підлягає закриттю. Стосовно іншої частини заявлених позовних вимог на суму 102 835, 04 грн. зазначає, що позивачкою арифметично невірно розраховано суму середнього заробітку за затримку виплати заробітної плати, у зв`язку з включенням до розрахунків середньоденного заробітку суми премії за жовтень 2020 р. Так, з розрахунку загальної кількості днів з моменту звільнення до дати подачі позову помножену на суму середньоденного заробітку (1 004, 53 грн.) складає 90 640, 96 грн. Вважає, що у відповідача відсутня вина у несвоєчасній виплаті коштів при звільненні позивача, у зв`язку з відсутністю підстав для здійснення видатків до дня прийняття бюджету Херсонського району 09.06.2021 року, відсутністю коштів та відсутністю головного розпорядника коштів. Вважаючи, що спір виник з приводу звільнення позивача з публічної служби, він підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства. ІІІ . Процесуальні дії суду у справі. Ухвалою Херсонського міського суд Херсонської області від 21.05.2021 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк на усунення вказаних в ухвалі недоліків. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 08.06.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 05.07.2021 представник Херсонської районної ради Херсонської області подав відзив на позовну заяву. 22.07.2021 року представник Херсонської районної ради Херсонської області подав клопотання про розгляд справи з викликом сторін. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 15.11.2021 року відмовлено у задоволенні клопотання представника Херсонської районної ради Херсонської області про розгляд справи з викликом сторін. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Позивач у встановлений в ухвалі суду від 08.06.2021 року 5-денний строк з дня отримання відзиву відповідача правом на подачу відповіді на відзив не скористався. Відповіді на відзив до суду станом на 15.11.2021 року не подав. Відповідач наданими правом скористався та подав до суду відзив на позовну заяву. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані сторонами докази та повідомлені ними обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. ІV. Фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст правовідносин. Рішенням ІІ сесії першого скликання Херсонської районної ради Херсонської області №14 від 23.12.2020 року вирішено здійснити державну реєстрацію створення Херсонської районної ради шляхом злиття Білозерської районної ради та Олешківської районної ради. Визнано Херсонську районну раду правонаступником всього майна, прав та обов`язків Білозерської районної ради та Олешківської районної ради. Відповідно до розпорядження голови Херсонської районної ради Херсонської області №4 від 04.01.2021 року, на підставі п. 1 ст. 40 та ст. 49-2 КЗпП України звільнено [PERSON] , головного спеціаліста з питань власності Білозерської районної ради, згідно заяви за п. 1 ст. 40 та ст. 49-2 КЗпП України 04 січня 2021 року у зв`язку з реорганізацією Білозерської районної ради. Вказане додатково підтверджено відомостями з трудової книжки [PERSON] ( [PERSON] ), [INFO] , серії [NUMBER] . Додатково наказано нарахувати та здійснити повний розрахунок із звільненими працівниками, у т.ч. виплатити вихідну допомогу у розмірі середньомісячного заробітку з урахуванням компенсації за несвоєчасний розрахунок зі звільненими працівниками весь час затримки по день фактичного розрахунку та компенсацію за невикористану відпустку. Згідно довідки про доходи №5, виданої 22.01.2021 року Херсонською районною радою Херсонської області, [PERSON] за період з 01.01.2020 року по 31.12.2020 року отримала дохід у розмірі 246 454, 19 грн. Згідно довідки про доходи №13, виданої 22.01.2021 року Херсонською районною радою Херсонської області, [PERSON] за період з 01.01.2021 року по 01.04.2021 року отримала дохід у розмірі 25 774, 60 грн. Листом від 19.04.2021 року за вих. №11-06/П-244, ГУ Держпраці у Херсонській області рекомендувало [PERSON] звернутися до суду з позовом про стягнення коштів, невиплачених роботодавцем. Згідно відомості розподілу витрат від 25.06.2021 року АТ КБ «Приватбанк» 25.06.2021 року [PERSON] здійснено виплату заробітної плати в розмірі 116 415, 56 грн., з них 95 419, 97 грн. компенсації за несвоєчасний розрахунок. Відповідно до розрахунку компенсації за затримку виплати зарплати наданого відповідачем, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні станом на 25 червня за 118 днів складає 118 534, 13 грн. Згідно вказаного розрахунку середній заробіток визначено в розмірі 1 004, 53 грн. (листопад 32 694, 64 грн. (22 робочих днів) + грудень 10 500, 00 грн. ( 21 робочий день) = 43 194, 64 грн. : 43 робочі дні). Згідно розрахунку здійсненого позивачкою, середньоденний заробіток складає 1 934, 76 грн. (листопад 72 694, 64 грн. (21 робочий день) + грудень 10 500, 00 грн. ( 22 робочих дні) = 83 194, 64 грн. : 43 робочі дні). У розрахунковому періоді який взято для розрахунку включено премію позивачки за жовтень 2020 року у розмірі 40 000, 00 грн. V. Оцінка Суду. Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). При вирішенні цивільного спору суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. За статтею 4 КЗпП України законодавство про працю складається з цього Кодексу та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. За вимогами статей 115, 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно з частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу настає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Твердження позивача щодо несвоєчасного розрахунку при її звільненні 04 січня 2021 року з посади головного спеціаліста з питань організаційно-методичної роботи Білозерської районної ради на суму 25 774, 60 грн. відповідачем фактично визнано та підтверджено наявною у матеріалах справи довідкою про доходи №13 від 22.01.2021 року. Враховуючи, що Херсонською районною радою Херсонської області своєчасно не виконано покладений законом обов`язок щодо проведення повного розрахунку з працівником у день звільнення, до застосування підлягає ст. 117 КЗпП України. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Тягар доказування відсутності вини у вчиненні такого порушення покладається на роботодавця. Такого висновку дійшов КЦС у складі ВС у постанові від 27 січня 2020 року у справі №682/3060/16-ц, провадження № 61-23170сво18. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема, захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. Однак, встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно п. 3 Розділу ІІІ Порядку при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку. Суми нарахованої заробітної плати враховуються у тому місяці, за який вони нараховані та у розмірах, в яких вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. Премії та інші виплати, які виплачуються за два місяці або більш тривалий період, при обчисленні середньої заробітної плати включаються шляхом додавання до заробітку кожного місяця розрахункового періоду частини, що відповідає кількості відпрацьованих робочих днів періоду (місяців), за які такі премії та інші виплати нараховані. Така частина визначається діленням суми нарахованих премій та інших виплат на кількість відпрацьованих робочих днів періоду, за який вони нараховані, та множенням на кількість відпрацьованих робочих днів кожного місяця, що відноситься до розрахункового періоду для обчислення середньої заробітної плати. При обчисленні середньої заробітної плати для оплати за час відпусток або компенсації за невикористані відпустки, крім зазначених вище виплат, до фактичного заробітку включаються виплати за час, протягом якого працівнику зберігається середній заробіток (за час попередньої щорічної відпустки, виконання державних і громадських обов`язків, службового відрядження, вимушеного прогулу тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю. Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати). Тобто, станом на час виникнення спірних правовідносин місячні премії враховувалися у місяці, за який вони нараховані (у повній нарахованій сумі). Розраховуючи середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 04 січня 2021 року по 18 травня 2021 року в сумі 193 476, 00 грн, позивач допустила помилку в розрахунку середньоденного заробітку, оскільки у заробітну плату за листопад 2020 року включила 40 000, 00 грн. премії за жовтень 2020 року. За таких обставин суд самостійно розраховує середньоденний заробіток позивачки, який складає 1 004, 86 грн. = 32 694, 64 грн. (заробітна плата за листопад 2020 року) + 10 500, 00 грн. (заробітна плата за грудень 2020 року)/ 43 робочі дні (22 у листопаді та 21 у грудні). Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 04 січня 2021 року по 24 червня 2021 року складає 118 534, 13 грн. З матеріалів справи встановлено, що 25 червня 2021 року Херсонською районною радою Херсонської області Плевако Т.В. здійснено виплату заробітної плати в розмірі 116 415, 56 грн., з яких 95 419, 97 грн. компенсації за несвоєчасний розрахунок. При цьому, відповідач як податковий агент утримав 21 336, 14 грн. ПДФО та 1 778, 01 грн. військового збору з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 118 534, 13 грн. З огляду на невідповідність чинному законодавству України здійснених позивачкою розрахунків середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та фактичним виконанням відповідачем обов`язків щодо проведення повного розрахунку з працівником при звільненні і виплату відповідачем 25.06.2021 року самостійно середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивачу, позовні вимоги є недоведеними та такими, що задоволенню не підлягають у повному обсязі. При поданні відзиву на позов, відповідач у тексті(без окремого клопотання) зазначав, що з урахуванням здійснення 25.06.2021 року відповідачем необхідних виплат позивачу, існують підстави для закриття провадження у справі, через відсутність предмета спору, разом з тим, судом в ході розгляду справи встановлено, що предметом спору та розгляду у судовому порядку у тому числі підлягає визначення розміру середнього заробітку та необхідної до виплати суми, що була нарахована але не виплачена позивачу та її складових, з огляду на що суд вважає, що таке твердження не підлягає розгляду та вирішенню окремо, оскільки судом вирішено це питання в ході розгляду справи та ухвалення судового рішення. Щодо тверджень відповідача про наявність ознак публічного спору між сторонами, суд вважає за необхідне зазначити, що у розумінні ст. 2 ЗУ «Про службу в органах місцевого самоврядування» посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету. За відсутності доказів щодо складення присяги посадової особи місцевого самоврядування [PERSON] , присвоєння їй рангу у межах відповідної категорії посад посадових осіб місцевого самоврядування, суд вважає, що спір підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства, а тому твердження відповідача щодо непідсудності справи цивільному суду є невірними. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). З урахуванням викладеного суд відмовляє у задоволенні позовних вимог. VІ. Заходи забезпечення позову (заяви). Заходи забезпечення позову (заяви) судом не застосовувалися. VІІ. Розподіл судових витрат. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд відмовляє у задоволенні позовних вимог, підстави для стягнення судового збору з відповідача на користь позивача відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed