Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-15 00:00:00

Зміст позовних вимог та позиції учасників справи У липні 2021 року [PERSON] звернувся до суду із позовом в якому просив визначити йому додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини нотаріусу після смерті [INFO] [PERSON] , яка складається з двох земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 1, 81 гектари. Вказує, що спадщину не прийняв, оскільки не подав у визначений законом строк заяву нотаріусу про прийняття спадщини з поважних причин, оскільки не знав про наявність заповіту. Також просить розтлумачити заповіт померлої [PERSON] оскільки з його змісту вбачається, що остання заповіла позивачу право на земельну частку (пай) розміром 2,42 в умовних кадастрових гектарах у землі яка перебувала у власності КСП «Перемога», яке належало померлій на підставі сертифікату ХМ №0310630. Вказує, що КСП «Перемога» провело виділення земельних часток їх власникам внатурі, а тому право на земельну частку (пай), яку заповіла [PERSON] позивачу [PERSON] перетворилося у право власності на земельну ділянку, з зв`язку з чим виникає необхідність у тлумаченні заповіту та визначенні додаткового строку для прийняття спадщини. Представник позивача - адвокат Соловей О.В. подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі, позов підтримав (арк.спр.62). Відповідач Новоушицька селищна рада Хмельницької області направила до суду заяву про розгляд справи без участі представника, проти позову не заперечила (арк.спр.44). Процесуальні дії у справі 12 липня 2021 року відкрито провадження у справі, задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. 04 серпня 2021 року підготовче засідання відкладено у зв`язку із неявкою відповідача. 13 вересня 2021 року закрито підготовче провадження, призначено розгляд справи по суті. 06 жовтня 2021 року розгляд справи відкладено на іншу дату у зв`язку із неявкою представника позивача та визнання судом причин неявки поважними. У зв`язку неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, здійснює розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Фактичні обставини справи, встановлені судом 19 березня 2001 року [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого заповіла право на земельну частку (пай) розміром 2,42 умовних кадастрових гектарів, що знаходиться в КСП «Перемога» с. Івашківці Новоушицького району Хмельницької області та належить їй на підставі сертифікату ХМ №0310630, виданого 20.03.1997 року Новоушицькою державною адміністрацією, зареєстрованого 25.03.1997 року у Книзі реєстрації сертифікатів за №631 [PERSON] , тобто позивачу (арк. спр. 14). 21 квітня 1997 року КСП «Перемога» с. Івашківці Новоушицького району Хмельницької області передано у колективну власність 1719,1 га землі. У списку громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства, що є додатком №1 до Державного акту на право колективної власності на землю серії ХМ № 026, прізвище [PERSON] прописане за № 631 (арк.спр.19-20). Із копії сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХМ №0310630 від 20 березня 1997 року вбачається, що на ім`я [PERSON] був виданий сертифікат на земельну частку (пай) площею 2,42 в умовних кадастрових гектарах, на землю яка перебувала у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Перемога», с. Івашківці, Новоушицького району Хмельницької області (арк.спр.18). На підставі рішення Івашковецької сільської ради «Про затвердження технічної документації про передачу земельних паїв в натурі жителям с. Івашківці з виготовленням державних актів на право власності на землю» № 1 від 28 серпня 2020 року (арк.спр. 17) власники сертифікатів на право на земельні частки (паї) КСП «Перемога», с. Івашківці отримали державні акти на право власності на землю. Зокрема на ім`я [PERSON] взамін сертифікату серії ХМ №0310630 був виданий державний акт на право приватної власності на землю серії Р1 № 804514 від 30 серпня 2002 року - на земельну ділянку площею 1, 22 га та 0,59 га, загальною площею 1,81 га на території Івашковецької сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (арк.спр.12,13). Державний акт зареєстровано у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності за № 219, про що свідчить повідомлення відділу у Новоушицькому районі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області (арк.спр.16). [INFO] [PERSON] померла у Республіці Білорусь, Мінська область, Борисовський район, агромістечко Зембин, що підтверджується копією засвідченого перекладу свідоцтва про смерть (арк.спр.8,9). На день своєї смерті [PERSON] була зареєстрована та проживала одна в [ADDRESS] , про що свідчить копія засвідченого перекладу довідки від 31 травня 2021 року, виданої Неманицьким сільським виконавчим комітетом (арк.спр.10,11). У зв`язку із невідповідністю складу спадкового майна зі змістом заповіту нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину (арк.спр. 39). Спадкова справа після смерті [PERSON] заведена за №5-2018 за заявою [PERSON] (арк.спр. 42). Однак позивачу відмовлено у видачі свідоцтва на право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] у зв`язку з пропуском встановленого строку для прийняття спадщини, що підтверджується постановою нотаріуса від 19 червня 2018 року (арк.спр. 15), що є підставою для звернення позивача за захистом своїх прав до суду. Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права Стосовно визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Однією із вимог позивача та відповідно предметом спору у цій справі є визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON] спадкоємцю за заповітом [PERSON] , оскільки останній пропустив строк для її прийняття. За загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (ст.ст. 1217, 1223 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Разом з тим, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Позов спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини, про визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за відсутності інших спадкоємців пред`являється до територіальної громади в особі органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Так, позивач в обґрунтування поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини, посилався на те, що після смерті [PERSON] він не звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у шестимісячний строк, оскільки про існування заповіту дізнався лише після того як син померлої, який проживає в Білорусії передав йому оригінал заповіту на його ім`я. Необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. При вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Так суд зауважує, що в ході судового розгляду суд не здобув даних щодо наявності інших спадкоємців на спадкове майно визначене у заповіті після смерті [PERSON] , які прийняли спадщину чи претендували б на неї, право позивача на прийняття спадщини ніким не оспорюється, а відповідач у справі позов визнав, а тому відмова у позові фактично порушила б законне право позивача на отримання спадкового майна, яке залишилось після смерті [PERSON] , що б порушило принцип «справедливості» при вирішенні даної справи. З врахуванням встановлених обставин, суд дійшов висновку, що позивач з поважної причини - через незнання про існування заповіту, пропустив передбачений законом строк звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , тому порушене право [PERSON] підлягає захисту у спосіб, визначений у позовній заяві. Стосовно тлумачення заповіту. Відповідно до статті 1233 ЦК України заповіт - це особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. За змістом статті 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. Статтею 1256 ЦК України визначено, що тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 цього Кодексу. Згідно зі статтею 213 ЦК України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. Виходячи з аналізу положень норм ст. ст. 213, 1256 ЦК України, тлумачення заповіту здійснюється з метою встановлення точної волі заповідача і може мати місце, якщо заповіт викликає питання у спадкоємців, має суперечливий характер, у зв`язку з чим необхідно уточнити його зміст. Судом встановлено, що [PERSON] заповіла позивачу належне їй право на земельну частку (пай) розміром 2,42 умовних кадастрових гектарів, яка знаходиться в КСП «Перемога» с. Івашківці Новоушицького району Хмельницької області та належило їй на підставі сертифікату ХМ №0310630. Згодом взамін на сертифікат ХМ №0310630 [PERSON] на підставі рішення Івашковецької сільської ради №1 від 28 серпня 2002 року отримала державний акту на право приватної власності на землю серії Р1 № 804514 від 30 серпня 2002 року, площа земельної ділянки 1,81 га. [PERSON] за життя не вносила змін до заповіту. Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю (п. 17 Перехідних положень ЗК України). Таким чином, належне спадкодавцю право на земельну частку (пай), яке вона заповіла позивачу у встановленому законом порядку трансформувалося у право власності на земельну ділянку. Аналіз наведених фактичних обставин справи та доказів в їх сукупності дає підстави для висновку, що спадкодавець [PERSON] , заповідаючи у 2001 році позивачу [PERSON] право на земельну частку (пай), чітко висловила свою волю щодо передачі у спадщину останньому землі на території с. Івашківці Новоушицього району, на яку вона мала право відповідно до сертифікату про право на земельну частку (пай) в порядку паювання земель, переданих у колективну власність КСП «Перемога». З огляду на вказане, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача стосовно тлумачення змісту заповіту, складеного 19 березня 2001 року [PERSON] , оскільки у даному випадку таке тлумачення не змінює і не спотворює волю заповідача та не виходить за межі заповіту. Такий висновок цілком узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 576/2742/18 (провадження № 61-10712св19) у справі з аналогічним предметом позову. Водночас з огляду на посилання у заповіті на правовстановлюючий документ - сертифікат, який з моменту виділення спадкодавцю земельної частки у натурі є недійсним, нотаріус відмовив позивачу у реалізації його права на спадщину за заповітом, що свідчить про наявність спору, та є підставою для тлумачення судом змісту заповіту. За таких обставинах позов підлягає до задоволення. Розподіл судових витрат Розподіляючи судові витрати у виді судового збору, суд керується частиною дев`ятою статті 141 ЦПК України, яка передбачає, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Тому,

Outcome: approved