Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-12 00:00:00

Згідно позову, 05 грудня 2007 року позивачка [PERSON] дала відповідачу [PERSON] в борг 3000 доларів США. На підтвердження отримання коштів позичальник 04 квітня 2008 року власноручно написав розписку. Розпискою не був встановлений строк повернення боргу, однак між сторонами була домовленість, що відповідач поверне кошти за першою вимогою. 24 лютого 2015 року позивачка кур'єрською поштою направила відповідачу претензію про повернення боргу, однак відповідач від отримання претензії відмовився та ухиляється від повернення боргу. Позивачка просить суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість у розмірі 63507,90 грн. Сторони, належним чином та завчасно сповіщені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] надали суду письмові заяви, за якими підтримали в повному обсязі заявлені позовні вимоги та доводи позовної заяви, на яких вони ґрунтуються. Просять справу розглянути без їх участі. Відповідач [PERSON] про причини неявки суд не повідомив. За ухвалою суду справа розглянута за відсутності сторін в порядку ст. 224 ЦПК України заочно за наявних в справі доказів. Вирішуючи заявлені позовні вимоги, суд виходить з наступного: Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та якості. За ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. 05 грудня 2007 року між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики, за яким [PERSON] отримав від [PERSON] в борг 3000 доларів США. Факт укладення договору позики, його умов і фактичного отримання грошових коштів позичальником від позикодавця підтверджений допустимим доказом, визначеним ч. 2 ст. 1047 ЦК України - розпискою боржника (а.с. 4). Вирішуючи позовні вимоги, суд виходить з наступного. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Як передбачено ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником зобов'язання не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Строк виконання грошового зобов'язання за договором позики сторонами визначений у письмовій формі не був, отже з урахуванням вимог ч. 2 ст. 530 ЦК України позивачка має право вимагати повернення позики у будь який час, а відповідач зобов'язаний повернути позику у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги. Позивачкою до позову додана копія датованої 24 лютого 2015 року претензії до відповідача з вимогою до 06 березня 2015 року повернути суму позики (а.с. 5). Згідно повідомлення служби кур'єрської доставки «УкрПошти» (а.с. 7), [PERSON] 05 березня 2015 року від отримання зазначеної претензії відмовився. Таким чином, строк виконання відповідачем грошового зобов'язання за договором позики настав 12 березня 2015 року. Суд враховує вимоги ст. 545 ЦК України, за якою прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. На час розгляду справи в суді борговий документ (відповідна розписка), знаходиться у позивачки, що підтверджує той факт, що відповідач своє зобов'язання не виконав та позику позивачці не повернув. Як зазначено у ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідач [PERSON], як позичальник за договором позики, в порушення вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК України прострочив виконання грошового зобов'язання в частині повернення позикодавцеві позики у строк та в порядку, що встановлені договором. Він, згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, та згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України зобов'язаний сплатити суму боргу. Пленум Верховного Суду України у п. 14 своєї постанови № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» розтлумачив, що згідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Оскільки позика позивачкою надавалася у доларах США, заборгованість підлягає стягненню у грошовій одиниці України - гривні з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Згідно службового розпорядження Національного Банку України, офіційний курс гривні до долару США станом на час ухвалення судового рішення становить 2191,6483 гривень за 100 доларів США. За наведених обставин, заборгованість відповідача перед позивачем еквівалентна 3000 доларів США, дорівнює 65749,45 грн. (3000 х 21,916483). З зазначеної заборгованості позивачка просить стягнути 63507,90 грн. Виходячи з заявлених меж позовних вимог, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі і з відповідача за судовим рішенням на користь позивачки слід стягнути 63507,90 гривень. З відповідача на користь позивача згідно ст. 88 ЦПК України також підлягають частковому стягненню документально підтверджені (а.с. 1) судові витрати з оплати судового збору у розмірі 635,08 грн., оскільки решта судового збору і розмірі 0,62 грн. сплачена надмірно.

Outcome: approved