Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-03 00:00:00

Звернувшись до суду з позовом до АТ «Українська залізниця» (а.с.32-33), [PERSON] просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі за січень липень 2017 року у розмірі 9270,12 грн., компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 1321,10 грн., допомогу при скороченні у розмірі 3730,44 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач послалася на те, що вона працювала на посаді чергового по переїзду 2-го розряду у виробничому підрозділі «Дебальцевська дистанція колії» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». Відповідно до наказу № 10721/ДН-ОС від 14.07.2017 року звільнена з роботи у зв`язку із скороченням. В день звільнення відповідач не виплатив їй всі належні при звільненні суми, а саме заробітну плату за січень липень 2017 року, компенсацію за невикористану відпустку (10 днів) та допомогу при скороченні у загальному розмірі 14321,78 грн. Добровільно сплатити заборгованість по заробітній платі та компенсаційним виплатам відповідач відмовляється. Відповідач надав відзив на позовну заяву [PERSON] (а.с.63-66), в якому позов не визнав у повному обсязі, пославшись на те, що Указом Президента\~України №405/2014\~від 14\~квітня 2014\~року введено\~в дію\~рішення РНБО\~України від\~13\~квітня 2014\~року «Про\~невідкладні заходи\~щодо боротьби\~з терористичною\~загрозою і\~збереження територіальної\~цілісності України»\~та розпочато\~проведення Антитерористичної\~операції на\~території Донецької\~і Луганської\~областей. Виробничий підрозділ у якому працював позивач, входить до переліку виробничих підрозділів структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» та здійснював господарську діяльність на території окремих районів Донецької області, де у зв`язку з проведення АТО, а в подальшому ООС, відповідач втратив контроль та доступ до виробничих потужностей, майна, документації, та де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. По факту захоплення 17 березня 2017 року адміністративної будівлі структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», яка знаходиться за адресою: Донецька область, м. Донецьк, вул. Артема,168 відкрито кримінальне провадження № 12017050420000286. Відповідно до рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15.03.2017 року «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національній безпеці України» переміщення вантажів через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей шляхами залізничного і автомобільного сполучення було припинено. Таким чином, у відповідача відсутні оригінали кадрових та первинних фінансових документів з 16 березня 2017 року, у тому числі табелі обліку робочого часу, для обчислення та нарахування заробітної плати та всіх інших виплат у зв`язку із звільненням позивача внаслідок того, що бухгалтерія та відділ кадрів виробничого підрозділу «Дебальцевська дистанція колії» регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця» знаходяться на тимчасово непідконтрольній території та від них не надходили такі документи через неможливість їх надання з непідконтрольної території до місця розташування відповідача на підконтрольній території України. Крім того, висновком торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року щодо унеможливлення виконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні (звільненні) працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) відносно ПАТ «Укрзалізниця» засвідчено настання форс-мажорних обставин при здійсненні господарської діяльності на території, непідконтрольній українській владі, у тому числі у м. Дебальцеве Донецької області. Позивач відповідь на відзив не подала. Представник позивача [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, надавши суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Представник відповідача АТ «Українська залізниця», будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, його неявка згідно із ч.1 ст.223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Судом установлено, що [PERSON] з 24 листопада 2016 року по 17 липня 2017 року перебувала у трудових правовідносинах з виробничим підрозділом «Дебальцевська дистанція колії» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», де працювала на посаді чергового по переїзду 2 розряду. Наказом № 10721/ДН-ОС від 14.07.2017 року звільнена з 17 липня 2017 року у зв`язку із скороченням штату на підставі п.1 ст.40 КЗпП України з виплатою одноразової грошової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку (копія трудової книжки з відповідними записами на а.с.37, копія наказу про звільнення а.с.36). Статтею 43\~Конституції України гарантований законом захист права на своєчасне одержання винагороди за працю. За приписами ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до\~статті 110 КЗпП України\~при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати. Вказана норма права кореспондується із ч. 1\~ст. 30 ЗУ «Про оплату праці», а\~\~другою частиною цієї статті встановлено обов`язок роботодавця забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку. Згідно із ч. 1\~ст. 44 КЗпП України,\~при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті\~36\~та пунктах 1, 2 і 6 статті\~40 цього\~Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку. Частиною 1\~статті 83 КЗпП України\~передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/«правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності. ЄСПЛ неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст. 1 Протоколу №1 Конвенції є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Вирішуючи питання щодо порушення права позивача на виплату відповідачем заробітної плати при роботі на його підприємстві та не проведення з нею повного розрахунку при звільненні, суд виходив з такого: Відповідно до ч.3 ст.11 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За частинами 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За статтею 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. З доданих до позову табуляграм, виданих відповідачем на виконання ст. 100 КЗпП України (а.с.38-44), вбачається, що позивачу [PERSON] : За січень 2017 року всього нараховано 2954,37 грн, сума до виплати 1359,27 грн. За лютий 2017 року всього нараховано 3873,06 грн, сума до виплати 979,80 грн. За березень 2017 року всього нараховано 4082,88 грн, сума до виплати 3247,16 грн. За квітень 2017 року всього нараховано 1041,67 грн, сума до виплати 828,31 грн. За травень 2017 року всього нараховано 165,72 грн, сума до виплати 131,77 грн. За червень 2017 року всього нараховано 2949,75 грн, сума до виплати 2345,59 грн. За липень 2017 року всього нараховано 5429,86 грн, в т.ч. компенсація за невикористану відпустку 1321,10 грн, допомога при скороченні 3730,54 гр; сума до виплати 4355,03 грн. Загальний розмір нарахованої заробітної плати за період з січня 2017 по липень 2017 року та компенсаційних виплат склав 20497,31 грн., до виплати 13246,93 грн. Надана відповідачем довідка за №1190 від 17.10.2019 р. (а.с.68) містить інформацію про те, що дохід [PERSON] за останні 7 місяців складався з нарахувань за період січень 2017 року - березень 2017 року у розмірі 7133,02 грн. Сума до виплати з урахуванням утримань визначена в розмірі 5672,07 грн. Відомості, зазначені у довідці за № 1190 від 17 жовтня 2019 року в частині розміру нарахованої заробітної плати за січень 2017 року першу половину березня 2017 року збігаються з відомостями, які містять табуляграми, надані позивачем. Заробітна плата за січень 2017 року та лютий 2017 року виплачена позивачу у повному обсязі, що підтверджено платіжними відомостями № 1113, №553, № 180 та видатковим касовим ордером від 27 вересня 2017 року (а.с. 69-72). Тож позов необхідно задовольнити частково із стягненням з відповідача на користь позивача заборгованості із заробітної плати за період з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року та компенсаційних виплат без утримання обов`язкових податків та зборів у загальному розмірі 13669,88 грн (4082,88 грн + 1041,67 грн + 165,72 грн + 2949,75 грн + 5429,86 грн). Статтею 168 Податкового кодексу України передбачений порядок нарахування, утримання та сплати (перерахування) податку до бюджету, а саме: податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу (168.1.1). Податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету (168.1.2.). Згідно з абз. 5 п. 6\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян (податку на доходи фізичних осіб) є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку і інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Частково задовольняючи позовні вимоги, суд виходить з того, що в спорах, що виникають з трудових правовідносин про порушення трудових прав, діє презумпція вини роботодавця. Судом встановлено, що у спірний період часу [PERSON] перебувала з відповідачем у трудових правовідносинах, за що їй мала бути нарахована та виплачена заробітна плата. Проте, свого обов`язку з оплати праці позивача відповідач не виконав. Розмір заявленої позивачем до стягнення суми невиплаченої заробітної плати за період з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року та компенсаційних виплат відповідач не спростував. Тож конституційне право позивача на одержання винагороди за працю має бути захищено. Суд також відхиляє доводи відповідача щодо правомірності невиплати заробітної плати позивачу з огляду на \~Науково-правовий\~висновок Торгово-промислової\~палати України «щодо унеможливлення виконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили» від 16.01.2018 р. №126/2/21-10.2, оскільки висновок про відсутність вини відповідача як роботодавця у невиплаті заробітної плати не є законодавчо визначеною підставою для його звільнення від такого обов`язку, як і підставною порушення гарантованого Конституцією України права особи на оплату праці. З огляду на наведене, суд уважає, що позов слід задовольнити частково. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 430 ЦПК України, необхідно допустити негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. У зв`язку з тим, що відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідача за ч.6 ст.141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір на користь спеціального фонду Державного бюджету України в розмірі 768,40 грн, виходячи з такого: Відповідно до пп.1\~\~п.1 ч.2\~ст.4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду фізичною особою або фізичною особою-підприємцем позовної заяви майнового характеру судовий збір справляється в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. З 01 січня 2019 року прожитковий мінімум на одну працездатну особу встановлено Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік»\~в розрахунку на місяць у розмірі 1921,00 грн. Отже, при поданні позову судовий збір в частині стягнення заборгованості по заробітній платі складав 768,40 грн (1921,00 грн х 0,4), тому з відповідача в доход держави належить стягнути судовий збір в сумі 768,40 грн.

Outcome: partial