Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-17 00:00:00

Звернувшись до суду з даним позовом, позивач АТ Комерційний банк «ПриватБанк» просить стягнути з відповідача [PERSON] суму заборгованості в розмірі 6379,47 грн. за кредитним договором № б/н від 29 серпня 2009 року, яка складається з заборгованості за простроченим тілом кредита у розмірі 6379,47 грн., а також судовий збір у розмірі 2102 грн., посилаючись на те, що [PERSON] 29\~серпня 2009\~року отримала кредит у розмірі 6200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керується п.п. 2.1.1.2.5, 2.1.1.2.6 Договору, на підставі яких відповідач при укладанні договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Банк нараховує відсотки за користування кредитом у розмірі, встановленому Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, з розрахунку 365/366 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 «Умов та правил надання банківських послуг». АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав [PERSON] кредит у розмірі, встановленому Договором. [PERSON] , в порушення умов договору та вимог діючого законодавства, своєчасно не надала банку кошти для погашення заборгованості за кредитом, внаслідок чого станом на 11 листопада 2019 року має заборгованість у розмірі 6379,47 грн., яка складається з заборгованості за простроченим тілом кредита у розмірі 6379,47 грн. [INFO] позичальник [PERSON] померла. Спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, є [PERSON] . Позивачем 26 лютого 2019 року була направлена претензія кредитора до Першої бахмутської державної нотаріальної контори, на що 08 квітня 2019 року позивачем отримана відповідь. Таким чином, вважає, що відповідач прийняв спадщину, до складу якої входять, у тому числі, кредитні зобов`язання померлого позичальника. Спадкування обов`язків відбулося відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки відповідач не відмовився від спадщини у передбачені цивільним законодавством строки, а саме шість місяців з дня відкриття спадщини. 03 жовтня 2019 року до спадкоємця [PERSON] було направлено лист-претензію, яким позивач пред`явив свої вимоги, але ніяких дій відповідачем не було виконано. У зв`язку із цим, позивач просить стягнути зі відповідача [PERSON] , який є спадкоємцем [PERSON] , суму заборгованості у розмірі 6379,47 грн. за кредитним договором № б/н від 29 серпня 2009 року. У судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений відповідно до ст. ст. 128, 129 ЦПК України, надав суду заяву, в якій наполягає на позовних вимогах, просить справу розглянути у його відсутність. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відповідно до ст. ст. 128, 129 ЦПК України. Приймаючи до уваги, що представник позивача не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд згідно зі ст. 280 ЦПК України ухвалив заочний розгляд справи. З урахуванням ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою відео- та звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши всі обставини у справі та перевіривши їх доказами, суд вважає, що пред`явлені позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно із ч. 1\~ст. 1054 ЦК України,\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1\~ст. 1049 ЦК України,\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 1\~ст. 1055 ЦК України,\~кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до\~ст. 626 ЦК України,\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч. 1\~ст. 634 ЦК України,\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У судовому засіданні встановлено, що саме такий договір приєднання і був укладений між позивачем та [PERSON] . Так, згідно із заявою позичальника № б/н від 29 серпня 2009 року ПАТ «КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ «КБ «ПриватБанк», надав [PERSON] строковий кредит у розмірі 2897,0 грн. на строк 4 місяці з 29 серпня 2009 року по 29 грудня 2009 року з умовами сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 0,01% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00 грн. в обмін на зобов`язання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії Позичальнику видано платіжну картку Кредитка «Універсальна, 30 днів пільгового періоду». У заяві зазначено, що позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 724,43 грн. для погашення заборгованості за кредитом. Базова відсоткова ставка за кредитом встановлена у розмірі 3% на місяць (а.с. 17). Заява підписана позичальником [PERSON] , чим\~підтверджено факт отримання кредитної картки та ПІН-коду до неї. Крім цього, позичальник [PERSON] засвідчила, що вона згодна, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, та що вона з даними Умовами та Правилами ознайомилася і згодна з ними. Таким чином, суд погоджується з доводами позивача, що з\~моменту підписання [PERSON] заяви позичальника, між банком та останньою був укладений договір в порядку ч. 1\~ст. 634 ЦК України\~шляхом приєднання клієнта до запропонованого Банком договору. Позичальнику [PERSON] за договором було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» № [NUMBER] з початковим кредитним лімітом 0,00 грн., який неодноразово змінювався і остаточно, з 23 липня 2011 року, кредитний ліміт встановлено на рівні 6200 грн. (а.с. 74). Позичальник [PERSON] після отримання картки добровільно здійснила дії щодо проведення її активації, активно користувалася карткою, а також отримувала кредитні кошти згідно з встановленим лімітом, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 9-16) та роздруківкою руху коштів по рахунку (а.с. 68-73). Крім того, [PERSON] неодноразово отримувала у позивача перевипущені на її ім`я кредитні картки після закінчення терміну їх дії (а.с.75). Надані позивачем докази також підтверджують, що [PERSON] в період дії договору погашала заборгованість за кредитом та продовжувала користуватись кредитними коштами в подальшому. Як встановлено з матеріалів справи, позичальник [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 13 травня 2016 року (а.с. 38). Єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] є відповідач [PERSON] , який фактично прийняв спадщину за законом, оскільки на день смерті спадкодавця був зареєстрований та проживав з померлою за однією адресою:\~ [ADDRESS] (а.с. 36-37). Листом від 22 січня 2019 року за місцем відкриття спадщини до Першої бахмутської державної нотаріальної контори банком направлено претензію кредитора до спадкоємця боржника [PERSON] з проханням включити кредиторські вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до спадкової маси та повідомити спадкоємців померлої про наявність заборгованості перед банком у розмірі 6379,47 грн. (а.с. 40). Листом від 02 березня 2019 року № 515/01-16 Перша бахмутська державна нотаріальна контора повідомила банк про те, що нотаріусом отримана вимога кредитора до майна [PERSON] , померлої [INFO] , і на цей момент спадкова справа на майно [PERSON] на території України не відкривалася. Одначасно повідомлено, що згідно з наданою банком копією свідоцтва про смерть [PERSON] , шестимісячний строк для прийняття спадщини сплив, тому відкрити спадкову справу неможливо (а.с. 41). Таким чином, з матеріалів справи встановлено, що відповідач не отримував свідоцтво про право на спадщину за законом. Доказів отримання відповідачем свідоцтва про право на спадщину в матераліах справи немає. 17 вересня 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» надіслав відповідачу [PERSON] лист-претензію, в якому повідомив останньому про те, що зобов`язання позичальника [PERSON] за кредитним договором № б/н від 29 серпня 2009 року виконані не в повному обсязі, у зв`язку із чим наявна заборгованість у розмірі 6379,47 грн., яка підлягає сплаті спадкоємцем позичальника [PERSON] (а.с. 42-45). Згідно з листом завідувача Першої бахмутської державної нотаріальної контори Шеллара В.Л. № 309/01-16 від 06 липня 2020 року, згідно з даними з Реєстру спадкових справ, спадкова справа на майно [PERSON] , яка померла [INFO] , не відкривалася, тобто ніхто не звертався до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини (а.с. 94-95). Відповідачем [PERSON] під час розгляду справи не спростовано фактів щодо наявності договірних відносин між позивачем і померлою [PERSON] та розміру заборгованості, що утворилася на час смерті останньої. Позивач АТ КБ «ПриватБанк» не заявляє вимог щодо стягнення відсотків за користування кредитом, штрафних санкцій та інших платежів, а просить стягнути лише прострочене тіло кредиту, яким користувалася [PERSON] в межах встановленого ліміту, що підтверджується роздруківкою руху коштів за рахунком. Щодо заявлених АТ КБ «ПриватБанк» позовних вимог до спадкоємця [PERSON] суд виходить з наступного. Відповідно до\~статті 1216 ЦК України,\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом\~статті 1218 ЦК України,\~до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини другої\~статті 1220 ЦК України,\~часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша\~статті 1268 ЦК України). Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, визначені у частинах третій, четвертій статті\~1268, статті\~1269 ЦК України. Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України,\~спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5\~ст. 1268 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України,\~спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Оскільки після смерті боржника зобов`язання з повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми\~статті 1282 ЦК України\~щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї статті. Згідно з ч. 1 ст. 1282 ЦК України,\~спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Отже, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину і не відмовились від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця. Як встановлено з матеріалів справи позичальник [PERSON] померла [INFO] . Відповідно до вимог ч.ч. 2, 3\~ст. 281 ЦК України,\~кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги щодо спадкоємців, які прийняли спадщину незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкодавців, які прийняли спадщину протягом одного року від настання строку вимоги. Зазначена норма не встановлює певного порядку пред`явлення таких вимог і має на меті у передбачений законом строк інформувати спадкоємців про зобов`язання спадкодавця перед кредитором, а частина перша цієї норми зобов`язує спадкоємців повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борг. Вимога може бути заявлена кредитором безпосередньо спадкоємцю, а також через нотаріуса за місцем відкриття спадщини, який у строк, встановлений\~ст. 1281 ЦК України,\~приймає претензії кредиторів від спадкодавця. При цьому, на відміну від безпосереднього повідомлення спадкоємців кредитор, повідомляючи останніх про свої вимоги через нотаріуса, не зобов`язаний зважати на факт прийняття спадкоємцями спадщини, оскільки нотаріус повинен прийняти відповідну заяву кредитора незалежно від того, чи прийняв спадщину хоча б один із спадкоємців, і чи встановлено коло спадкоємців взагалі. Згідно з листом завідувача Першої бахмутської державної нотаріальної контори Шеллара В.Л. № 309/01-16 від 06 липня 2020 року, згідно з даними з Реєстру спадкових справ, спадкова справа на майно [PERSON] , яка померла [INFO] , не відкривалася, тобто ніхто не звертався до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини (а.с. 94-95). За встановлених обставин справи та на підставі ч. 3\~ст. 1268 ЦК України,\~відповідач [PERSON] є спадкоємцем першої черги після померлої [PERSON] . Інших спадкоємців по справі не встановлено. Те, що відповідач не звертався до нотаріальної контори за оформленням спадкових прав не має правового значення по суті спору, оскільки відповідно до ч. 3\~ст. 1296 ЦК України,\~відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідачем не надано суду доказів, що він фактично не проживав зі спадкодавцем та/або відмовився від прийняття спадщини, а також доказів щодо обсягу спадкового майна та його вартості. Крім того, суд зазначає, що відповідно до правових висновків Верховного Суду, викладених в постанові від 18 вересня 2019 року по справі № 640/6224/16-ц, при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати, крім інших, такі обставини: 1) при дотриманні кредитором строків, визначених\~статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); 2) при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої\~статті 1282 ЦК України. Також Верховний Суд в даній постанові зазначив, що, враховуючи принцип змагальності цивільного процесу, кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом переконливості своїх вимог є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява N 63566/00, § 23). Виходячи з доведеності позивачем в суді своїх позовних вимог, а саме наявності у спадкодавця [PERSON] на час відкриття спадщини заборгованості за кредитним договором перед АТ КБ «ПриватБанк» у вигляді простроченого тіла кредиту у розмірі 6379,47 грн., яка входить до складу спадщини, фактичного її прийняття відповідачем [PERSON] , що є спадкоємцем першої черги, і успадковує спадкову массу у повному обсязі (доказів іншого відповідачем не надано), суд приходить до висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача вказаної суми заборгованості у розмірі 6379,47 грн. На підставі\~ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені останнім витрати на оплату судового збору у розмірі 2102 грн.

Outcome: approved