Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-22 00:00:00

Звернувшись до суду з позовом до [PERSON] акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», третя особа приватний нотаріус [PERSON], позивач [PERSON] просить: - визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON] від 25 липня 2017 року таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що виконавчий напис нотаріуса виданий з порушенням діючого законодавства. Так, однією з умов вчинення нотаріусом виконавчого напису є строк давності. Нотаріус вчиняє виконавчий напис за умови, якщо з дня виникнення права вимоги пройшло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Строки, протягом яких можливо вчинити виконавчий напис, обчислюється з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення заборгованості, тобто з дня, коли стягувач дізнався або повинен був дізнатися про те, що його право на належне виконання зобовязання порушено божником. Якщо строк дії зобовязання не закінчився, нотаріус може вчинити виконавчий напис за заявою стягувача, якщо це прямо передбачено законом або договором. Вважає, що виконавчий напис вчинений з порушенням строку давності, оскільки він виданий за чотири роки вісім місяців і три дні. Крім того, стягувач повинен був надати їй копію рахунку про непогашену заборгованість з відміткою про отримання, після вручення письмового попередження. Тоді вона могла би заперечувати проти розрахунку заборгованості. Проте, копії такого рахунку та письмового попередження вона не отримувала. Також вона не погоджується із розміром нарахованих процентів за користування кредитом, які мали би бути нараховані в межах строку позовної давності, тобто з 26 липня 2014 року по 25 липня 2017 року, виходячи із базової процентної ставки за договором. В такому випадку, розмір процентів не міг би перевищувати заборгованості за тілом кредиту. Крім того, вважає незаконним нарахування пені та штрафів після 14 квітня 2014 року з огляду на положення Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримав повністю, пояснивши, що кредитором неправильно визначена заборгованість за процентами, а також відповідальність [PERSON] у вигляді неустойки, а тому просив позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», будучи належним чином\~ повідомленим про час та місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з'явився, причини своєї неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, тому суд на підставі ч.1 ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у ній доказів (ухвалює заочне рішення). Третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON], будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявилась, надавши суду заяву про розгляд справи у її відсутність, а також письмові пояснення (а.с.38-40), в яких просила у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Дослідивши всі обставини у справі та перевіривши їх доказами, суд вважає позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст.87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно зі ст.88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. За п.3.1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, нотаріус вчиняє виконавчі написи якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Згідно з п.3.2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 року № 1172. Відповідно до п.5 глави 16 розділу ІІ цього Порядку виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість. Згідно з п.10 витягу з узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07.02.2014р. однією з обєктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано предявлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, зясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. Як правило у виконавчому написі сума є більшою ніж у вимозі, але це повязано з часом, який пройшов від надіслання вимоги і вчинення виконавчого напису. Отже, якщо у письмовій вимозі боржнику повідомлено, що при вчиненні напису сума заборгованості може буде збільшена з урахуванням нарахування процентів та штрафних санкцій, то у такому випадку спірності суми немає. Судом встановлено, що 25 липня 2017 року за виконавчим написом приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON], запропоновано на підставі цього виконавчого напису стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 28.09.2012 р. в розмірі 51874,96 грн. з урахуванням заборгованості за тілом кредиту у розмірі 3999,61 грн., заборгованості за відсотками у розмірі 41971,13 грн., сума пені та комісії у розмірі 3433,98 грн., сума штрафу у розмірі 2470,24 грн. та витрати за вчинення виконавчого напису у сумі 3000,00 грн. Зазначено, що строк, за який проводиться стягнення чотири роки вісім місяців три дні, а саме з 28.09.2012 року по 31.05.2017 року. Виконавчий напис набирає чинності з дня його вчинення, тобто з 25 липня 2017 року (а.с.4). Вирішуючи питання по суті заявлених позовних вимог, суд виходив з принципу змагальності сторін, закріпленому в статті 12 ЦПК України, згідно з яким кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Проте, безспірність суми у вчиненому виконавчому написі, її відповідність письмовій вимозі стягувача боржнику стороною відповідача не доведена. Будь-яких доказів на підтвердження даних обставин відповідачем суду не надано. З виконавчого напису нотаріуса також вбачається, що строк, за який запропоновано стягнення, становить чотири роки вісім місяців три дні, тобто поза межами трирічного строку, що може свідчити про порушення строку позовної давності. Предявляючи позов про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню позивач вказує на неправильне нарахування відповідачем процентів за користування кредитними коштами та вважає, що проценти за користування кредитними коштами мають бути нараховані за період з 26 липня 2014 року по 25 липня 2017 року, виходячи із базової процентної ставки за договором та їх розмір не може перевищувати заборгованість за тілом кредиту. Проте, зазначені доводи позивача відповідачем не спростовані, суду не надано доказів на підтвердження правильності нарахування процентів у розмірі 41971,13 грн. Крім того, з наданої третьою особою копії письмової вимоги вбачається, що загальна сума заборгованості станом на 31 травня 2017 року складає 52374,96 грн. (а.с.42-43). У виконавчому написі нотаріуса така сума станом на 31 травня 2017 року зазначена як 51874,96 грн., що свідчить про спірність вказаної суми. Крім того, суд погоджується з доводами позивача та вважає протиправним нарахування відповідачем неустойки (пені та штрафів), виходячи з такого: Так, 02 вересня 2014 року Верховною Радою України прийнято Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», який набув чинності з 15 жовтня 2014 року (далі - Закон № 1669 -УП). Відповідно до ст.2 Закону № 1669-УП на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому КМУ переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особа підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому КМУ переліку, де проводилася антитерористична операція (ч.1). Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції (ч.2). Відповідно до ч.ч.1,2,3 ст.11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1669 УП цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування і втрачає чинність через шість місяців з дня завершення антитерористичної операції, крім пункту 4 ст.11 «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону. На виконання абзацу 3 п.5 ст.11 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 р. № 1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 р. № 1079-р зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 р. у № 1053 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція». 02 грудня 2015 року Кабінетом Міністрів України прийнято розпорядження № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України».\~ Пунктом 1 та 3 вказаного Розпорядження, затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком та визнано такими, що втратили чинність: розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція»; розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079 «Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053». Як встановлено судом, позивач [PERSON] зареєстрована у [INFO], яке відповідно до розпоряджень КМУ від 30.10.2014 р. та від 02.12.2015 р. входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. За таких обставин, встановивши у судовому засіданні порушення строків давності та неправильність визначення кредитором суми заборгованості та відповідальності боржника, суд вважає, що виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON] за кредитним договором б/н від 28 вересня 2012 року, укладеним між [PERSON] та [PERSON] акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк», 25 липня 2017 року і зареєстрований в реєстрі за № 6893, слід визнати таким, що не підлягає виконанню. Тож, позов слід задовольнити в повному обсязі. Згідно із ст. 141 ЦПК України, суд присуджує стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 640,00 грн.

Outcome: approved