Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-06 00:00:00

Звернувшись до суду з позовом, [PERSON] просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS], посилаючись на те, що він є власником квартири [ADDRESS]. 06.09.2011 року він, на правах члена сімї власника квартири, зареєстрував у спірному житловому приміщенні свою дочку відповідача [PERSON] Відповідач [PERSON] не проживає у спірному житловому приміщенні більше трьох з половиною років, але з реєстрації за зазначеною адресою вона не знялася. В квартирі ніяких речей відповідача не має. Вона добровільно пішла з квартири, так як вийшла заміж. За весь цей час він сплачує комунальні платежі за відповідача. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, надавши суду заяву про повне підтримання заявлених позовних вимог та про розгляд справи у його відсутність. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилась, надавши суду заяву про повне визнання позовних вимог [PERSON] та про розгляд справи у її відсутність. В наданій суду заяві, відповідач просила позовні вимоги [PERSON] задовольнити. Дослідивши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають повному задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що згідно свідоцтву про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Костянтинівської міської ради 25.08.2010 року, квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] (а.с.5) Право приватної власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] зареєстровано у Костянтинівському міському бюро технічної інвентаризації 26.08.2010 року за реєстраційним номером 31310017 (а.с.6). Тож, спірне житлове приміщення належить до приватного житлового фонду, тому правовідносини сторін регулюються Главою 6 ЖК України та ст. 405 ЦК України. Відповідно до вимог ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частку будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. За статтею 156 ЖК України члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням (ч.1). За згодою власника будинку (квартири) член його сімї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сімї (ч.2). Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У спірному житловому приміщенні з 06 вересня 2011 року зареєстрована відповідач [PERSON] як член сімї власника жилого будинку (квартири), що підтверджується копією її паспорту (а.с.8-9). Відповідач [PERSON] відсутня у спірному житловому приміщенні понад три роки без поважних причин. Зазначена обставина визнана сторонами у справі, а тому у відповідності до ч.1 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню. За таких обставин, встановивши у судовому засіданні факт відсутності відповідача в спірному житловому приміщення без поважних причин понад один рік, суд вважає, що відповідача [PERSON] на підставі ч.2 ст. 405 ЦК України слід визнати такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS]. Тож, позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити в повному обсязі. На підставі ст. 405 ЦК України,

Outcome: approved