Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-14 00:00:00

Згідно ч.1\~ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд відповідно до\~ст.279 ч.8 ЦПК України\~вислухавши представників сторін, дослідивши надані сторонами матеріали, вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Так судом\~встановлено,\~що позивач\~працював 01.11.1999\~року до\~16.05.2018\~року у\~фасоносталеливарному цеху\~(ФЛЦ) на посаді обрубувача зайнятого на обробці литва наждаком та вручну Приватного акціонерного товариства «Новокраматорський машинобудівний завод». Згідно висновку центральної лікарсько-експертної комісії за № № 13/383 від 12 квітня 2016 року було встановлено у позивача [PERSON] професійне захворювання: Вібраційна хвороба ІІ(другої) ст. (вегето-сенсорна полінейропатія верхніх кінцівок з дефартрозом І(першої) ст. міжфалангових та зап`ястково-п`ясткових суглобів та дефартрозом І(першої) ст. ліктьових суглобів); 2.) Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість легкої ст. (II ст.) за класифікацією [PERSON] та [PERSON] 31.05.2018 році, позивач звільнився з підприємства за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію по інвалідності, згідно ст.38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки, копією пенсійного посвідчення, копією акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4, копією акту санітарно - гігієнічної характеристики умов праці, копіями довідок МСЕК, копіями виписок з амбулаторної карти та з історії хвороби, копіями висновків спеціалістів, копіями індивідуальних програмам реабілітації. Встановлено,\~що 03.03.2016\~року проведено\~санітарно-гігієнічне\~обстеження умов\~праці робочого\~місця обрубувача у\~ФЛЦ на\~ПрАТ «НКМЗ»,\~про що\~складено відповідні\~акти,\~згідно яких\~встановлено,\~що на\~робочому мусці\~під час\~виконання робіт\~наявні пил,\~шум,\~локальна вібрація,\~фізичні навантаження,\~низька температура\~повітря у\~холодний період\~року. За результатами перевірки встановлено, що майже всі фактичні значення виробничих чинників, які впливають на обрубувача під час праці на робочому місці, перевищують гранично допустимий рівень. Так рівень локальної вібрації складав 81дБ при ГДР 76дБ, виробничий шум 95 дБА при ГДР 80 дБА, температура в холодний період року +9 градусів при нормативних показниках +13 градусів, а рівень пилу фіброгенної дії перевищував гранично допустимі показники майже у три рази (фактично 11,9мг/м, а нормативні 4,0мг/м). Згідно п.16 акта розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4, складеного міжвідомчою комісією 25.04.2016 року за результатами перевірки на ПрАТ «НКМЗ» встановлено обставини, за яких виникло професійне захворювання позивача, а саме:\~«В період роботи обрубником на ПАТ «НКМЗ» піддавався дії шкідливих виробничих факторів в рівнях перевищуючих гранично-допустимі: пил, марганець, локальна вібрація, шум, температура повітря в зимовий період року». Причинами професійного захворювання, згідно пункту 17 акту, стало: тривала робота в умовах дії шкідливих виробничих чинників: в т.ч. по вібрації, що перевищує гранично-допустимі рівні по ДСН 3.3.6.039-99 «Державні санітарні норми виробничої загальної та локальної вібрації», шуму по ДСН 3.3.6.037-99 «Державні санітарні норми виробничого шуму, ультразвуку та інфразвуку» та пилу, що перевищує гранично-допустимі концентрації по ГОСТ 12.1.005-88 «Загальні санітарно-гігієнічні вимоги до повітря робочої зони» У пункті 18 акту, начальнику ФЛЦ ПрАТ «НКМЗ», запропоновано перелік необхідних заходів, направлених на ліквідацію та запобігання виникнення професійних захворювань. Згідно довідок\~МСЕК серія\~АБ №0607847,\~серії АБ\~№0044650,\~серія АБ\~№ 0049201,\~серії АБ\~№ 0605962,\~серії ААБ\~№ 416976,\~серії ААА\~№ 090543,\~ а також відповідно до пенсійного посвідчення інваліда серія [NUMBER] , захворювання [PERSON] визнано професійним, з 45(сорок п`ять)% втрати працездатності (30% вібраційна хвороба, 15% приглухуватість) та встановила третю групу інвалідності (професійне захворювання). Як вбачається із медичних довідок, позивач у 2012, 2016, 2017, 2019, 2020 роках неодноразово проходив лікування, у місцевих лікарнях м. Краматорська, в тому числі стаціонарно, а також проходив лікування у клінічній лікарні профзахворювань м. Києва. У пункті 13\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~роз`яснено, що відповідно до\~ст. 237-1 КЗпП України\~за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Згода позивача на працю в тяжких умовах праці, не знімає обов`язку та відповідальності з відповідача за забезпечення належних умов праці. Нормами Конституції України, зокрема ст. ст. 21, 43, 46 передбачені права працівників на охорону їх життя та здоров`я у процесі трудової діяльності, на належні, безпечні та здорові умови праці. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 08.10.2008 року №20- рп/2008 у справі №1-32/2008 (про страхові виплати), статтею 237-1 КЗпП України потерпілим надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов`язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам ст.22 Конституції України. Згідно ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Як вбачається зі змісту даної норми, право на відшкодування моральної шкоди виникає у працівника у разі, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Статтею 237-1 КЗпП України\~передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Частиною 2 цієї статті встановлено, що порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Як вбачається зі змісту даної норми, право на відшкодування моральної шкоди виникає у працівника у разі, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Тому суд набуває висновку про те, що позивачу внаслідок ушкодження здоров`я на виробництві заподіяна моральна шкода, що полягає у душевних стражданнях, які позивач поніс у зв`язку з цим. Даний висновок суду відповідає Рішенню Конституційного Суду України від 27.01.2004 року №1-9рп/2004 (справа про відшкодування моральної шкоди Фондом соціального страхування) згідно з яким, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, які він поніс у зв`язку з каліцтвом. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо. З огляду на викладене, сам факт отримання робітником професійного захворювання при виконанні трудових обов`язків свідчить про завдання йому моральних страждань. Законодавець у даному випадку не ставить право потерпілого на відшкодування немайнової шкоди в залежність від вини самого робітника або роботодавця. Згідно ч.3\~ст.23 ЦК України\~моральна шкода відшкодовується грошима, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Суд погоджується з розміром грошового відшкодування, який визначив для себе позивач, оскільки на думку суду він відповідає тяжкості отриманих позивачем профзахворювань, у зв`язку з чим суд вважає, що з підприємства на відшкодування моральної шкоди слід стягнути 50 000 гривень. Таке відшкодування суд вважає розумним та справедливим по відношенню до глибини моральних страждань позивача, погіршення його фізичних здібностей, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до\~ст.141 ЦПК України,\~Закону України «Про судовий збір»\~судові витрати слід покласти на відповідача.

Outcome: approved