Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-01 00:00:00

Звернувшись до суду, позивач посилається на те, що вона перебувала до 23.03.2001 у шлюбі з відповідачем, від якого мають повнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Зазначає, що на даний час їх спільний з відповідачем син навчається на денному відділені Ржищівського індустріально-педагогічного технікуму. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання сина не надає, тоді як вона сама не в змозі самостійно утримувати їх сина, який потребує додаткових витрат. Просить стягувати з відповідача на її користь на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання, аліменти в розмірі ? частини доходів відповідача до досягнення сином віку 23 років. У судовому засіданні позивач позов підтримала та просила його задовольнити за викладених у ньому обставин і підстав. Також суду пояснила, що їх з відповідачем повнолітній син навчається і вона сама не взмозі надавати йому матеріальну допомогу, тоді як відповідач відмовляється надавати останню. Відповідач позов не визнав та просив у задоволенні останнього відмовити. При цьому суду пояснив, що їх син є повнолітнім і має турбуватися про себе самостійно, тоді як він, маючи на утриманні трьох малолітніх дітей та відносно невелику заробітну плату, не має можливості сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина. Заслухавши у судовому засіданні сторін спору та дослідивши отримані у справі письмові докази, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи із наступного. В судовому засіданні встановлено, що сторони спору в період з 14.11.1998 по 23.03.2001 перебували у зареєстрованому шлюбі та мають від останнього повнолітнього сина - [PERSON], [INFO], який на даний час навчається на третьому курсі денного відділення Ржищівського індустріально-педагогічного технікуму. Відповідач матеріальної допомоги на навчання сину не надає, а тому весь тягар такого утримання несе позивач самостійно. Відповідач працює і його середньомісячна заробітна плата становить 3189.30 грн. і що вбачається із довідки про доходи на його імя від 27.09.2017 № 03. Також судом встановлено наявність на утриманні відповідача трьох малолітніх дітей і що підтверджується копіями свідоцтв про народження останніх. Вказані обставини визнаються сторонами спору, ними не оспорюються, а тому доказуванню відповідно до положень ст. 61 ЦПК України не підлягають. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Аналогічні положення містяться у 15 та 16 статтях ЦК України, за якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За вимогами ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень статті 11 вказаного Кодексу суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказів. Відповідно до статті 60 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов»язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині подання ними доказів та заяви клопотань. З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу на підставі тих доказів, які є у матеріалах справи і вважає, що їх достатньо для розгляду цієї справи по суті. Судом встановлено, що правовідносини, які виникли між сторонами регулюються 182, 198, 199, 200, 201 СК України. Відповідно до вимог ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Розмір аліментів при цьому визначається за вимогами ст. 200 СК України у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. З огляду на встановлені обставини справи суд погоджується з доводами позивача в тім, що їх з відповідачем повнолітній син потребує певної матеріальної допомоги. Разом з тим, з огляду на встановленні обставини спору, а саме на наявність у відповідача на утриманні трьох малолітніх дітей, розміру отримуваної ним за місцем роботи заробітної плати, який є наближеним до встановленого законодавством мінімального розміру останньої, суд приходить до висновку, що відповідач не має можливості надавати матеріальну допомогу своєму повнолітньому сину [PERSON]. При цьому суд вважає, що на разі стягнення з відповідача аліментів на утримання свого повнолітнього сина, його повнолітні діти, зважаючи на їх обмежену цивільну дієздатність та у звязку із цим не маючі можливості забезпечити себе матеріально, не будуть належним чином матеріально забезпечені з огляду на положення ст. 182 СК України. За викладеного суд не знаходить підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed