Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-20 00:00:00

Зміст позовних вимог, пояснення сторін. 23 липня 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки, [PERSON], про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову посилається на те, що 24 грудня 2009 року зареєстрував шлюб з відповідачкою. Від подружнього життя мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Позивач вказує, що протягом подружнього життя вони часто сварилися з відповідачкою, сім'я фактично розпалася чотири року тому, всі духовні та фізичні зв'язку між сторонами втрачені, намагання зберегти сім'ю, помиритися не дали результатів, тому спільне життя стало не можливим. Розірвання шлюбу позивач вважає єдиним виходом для припинення відносин, які залишились існувати лише формально. Розірвання шлюбу є для позивача спробою побудувати нове щасливе життя. Позивач надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, на позовних вимогах наполягає та просить їх задовольнити в повному обсязі. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, через канцелярію суду надала письмову заяву про розгляд справи без її участі, з позовом згодна. Частиною 3 статті 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Оскільки, відповідачка позовні вимоги визнала в повному обсязі, суд вважає за можливе ухвали рішення в підготовчому судовому засіданні. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Матеріалами справи встановлено, що 24 грудня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Ізюму Ізюмського міського управління юстиції Харківської області зареєстровано шлюб між учасниками справи, актовий запис № 361. Сторони припинили подружні відносини з 2014 року, фізичні та духовні зв'язки між ними втрачені. У відповідності до статті 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги припинення сімейних стосунків та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Позивач вказує суду, що сумісне подружнє життя не склалося, у сторін різні погляди на подружнє життя та ведення домашнього господарства. Примирення вважають не можливим, оскільки це суперечитиме їх інтересам. Норми права, що регулюють правовідносини під час розгляду справи. У відповідності до ст. 5 Протоколу 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. У відповідності до статті 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги припинення сімейних стосунків та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки, сторони наполягають на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Таким чином, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки, що має істотне значення, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу відповідачці залишити шлюбне прізвище «[PERSON]». Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином враховуючи, що відповідачка визнала позов до початку розгляду справи по суті, з державного бюджету на користь [PERSON] підлягає повернення 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, крім цього у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, оскільки відповідачем не доведено, що ці витрати є необґрунтованими або непропорційними, чи наявні інші докази, що свідчать про необхідність віднесення судових витрат на позивача.

Outcome: approved