Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-06 00:00:00

Згідно позову, що надійшов до суду 19.08.2015 року, позивач зазначив, що, згідно з наказом Міністра енергетики та вугільної промисловості України від 17.06.2014 р. № 99-к/к, його, [PERSON], призначено на посаду виконуючого обов'язки директора Державного підприємства «Смоли» з 18.06.2014 р., на якій він пропрацював до 26.12.2014 р. Наказом Міністра енергетики та вугільної промисловості України від 26.12.2014 р. № 291-К/К, його було звільнено з роботи 26 грудня 2014 р., у зв'язку з поновленням на роботі керівника, який раніше займав цю посаду, на підставі п. 6 ст. 40 КЗпП України. Відповідно до п. 6 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку поновлення на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу. Згідно ст. 44 КЗпП України, при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку. Частина 1 ст. 116 КЗпП України встановлює, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно розрахункових листків за грудень 2014 р. та січень 2015 р. з ним було здійснено розрахунок при звільненні, за виключенням виплати йому вихідної допомоги, згідно зі ст. 44 КЗпП України, у розмірі не менше середнього місячного заробітку. При обчисленні розміру вихідної допомоги, використовується Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 (далі - Порядок) (підпункт є) п. 1 Порядку). Згідно з п. 2 Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Пунктом 8 Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством, як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Останніми двома місяцями його роботи є листопад та грудень 2014 р. Згідно розрахункового листка за листопад 2014 р. йому всього нараховано 9 215,39 грн. Відповідно до розрахункового листка за грудень 2014 р. йому нараховано всього 13 217,27 грн. Оскільки компенсація невикористаної відпустки у сумі 4 856,48 грн. не може враховуватися при обчисленні середньої заробітної плати (підпункт б) п. 4 Положення), розрахункова сума за грудень складає 8 360,79 грн. (13 217,27 - 4 856,48). У листопаді 2014 р. він фактично відпрацював 20 робочих днів, у грудні 2014 р. він фактично відпрацював 17 робочих днів (з 24.12.2014 р. перебував на лікарняному). Таким чином середньоденна заробітна плата складає: (9 215,39 + 8 360,79) / (20 + 17) = 475,03 грн. Середня місячна заробітна плата складає: 475,03 грн. х ((20+23)/2) = 10 213,14 грн., де 20 - кількість робочих днів у листопаді 2014 р., 23 - кількість робочих днів у грудні 2014 р. Таким чином, в порушення ст.ст. 44, 116 КЗпП, відповідач не виплатив йому вихідну допомогу у розмірі 10 213,14 грн. Згідно зі ст. 117 КЗпП, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору, про розміри належних звільненому працівникові сум, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Оскільки його було звільнено з займаної посади у грудні 2014 р. та до цього часу не виплачено вихідну допомогу, він вважає за необхідне просити суд, відповідно до ст. 117 КЗпП України, стягнути з відповідача у якості відповідальності, за затримку розрахунку при звільненні, середній заробіток за період з 26.12.2014 р. (день звільнення) по 17.08.2015 р. (день подачі позову) 76 479,83 грн., що розраховується наступним чином: 475,03 грн. х 161= 76 479,83 грн., де: 475,03 грн. - середньоденна заробітна плата (розрахунок наведено вище) 161 день - кількість робочих днів за період з 26.12.2014 р. по 17.08.2015 р. Згідно статті 15 Цивільного Кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 Цивільного Кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Рішенням Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 дано офіційне тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу . Конституційний Суд України визначив, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього Кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Оскільки відповідач фактично з ним не розрахувався, щодо виплати йому вихідної допомоги, тримісячний строк для звернення до суду з позовом про стягнення вказаних сум, не розпочав свій перебіг і відповідно не є таким, що пропущено позивачем. Пункт 3 ч. 1 ст. 232 КЗпП України встановлює, що безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами керівника підприємства, установи, організації (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступників, головного бухгалтера підприємства, установи, організації, його заступників, а також службових осіб митних органів, державних податкових інспекцій, яким присвоєно персональні звання, і службових осіб державної контрольно-ревізійної служби та органів державного контролю за цінами; керівних працівників, які обираються, затверджуються або призначаються на посади державними органами, органами місцевого та регіонального самоврядування, а також громадськими організаціями та іншими об'єднаннями громадян з питань звільнення, зміни дати і формулювання причини звільнення, переведення на іншу роботу, оплати за час вимушеного прогулу і накладання дисциплінарних стягнень, за винятком спорів працівників, вказаних у частині третій статті 221 і статті 222 цього Кодексу. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial