Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-06 00:00:00

Згідно з поданим позовом позивачем заявлено вимогу про визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частину, за [PERSON] (відповідачем-1) на ј частину та за [PERSON] (відповідачем-2) на ј частину домоволодіння по [ADDRESS] , що розташоване на земельній ділянці площею 977,0 кв. м., та складається з: житлового будинку літ. - «А-1», житловою площею 24,2 кв.м., загальною площею 49,8 кв. м., де: 1-веранда (1-1) площею 9,5 кв.м., 2- кладова (1-2) площею 1,0 кв. м., 3-коридор (1-3) площею 4,4 кв.м.; 4-житлова (1-4) площею 5,2 кв.м., 5- житлова (1-5) площею 13,1 кв.м.; 6-житлова (1-6) площею 5,9 кв.м.; 7-кухня (1-7) площею 10,7 кв.м. та господарські будівлі і споруди, а саме6 сарай - Б-1, погріб - Б, забор 1. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] , який проживав та був зареєстрований по [ADDRESS] . Після його смерті відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме на житловий будинок загальною площею 49,8 кв. м., житловою площею 24, 2 кв. м., що розташований за адресою: [ADDRESS] . Вказане нерухоме майно належало померлому на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку на праві приватної власності з кількістю кімнат від однієї до п`яти, складеного 05.08.1961 виконкомом райради депутатів Амур-Нижньодніпровського району та посвідченого Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 15.08.1961 за реєстром №1-2142. Як зазначається позивачем при зверненні до суду із вказаним позовом, відповідно до рішення виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної ради народних депутатів № 520/1 від 27.06.1975 року «Про затвердження акту приймання індивідуального жилого будинку по [ADDRESS] було затверджено Акт приймання індивідуального житлового будинку по [ADDRESS] , який належить [PERSON] та узаконено три жилих кімнати площею 24, 2 кв. м. Відповідно до реєстраційного посвідчення від 14.07.1975 року, зареєстровано право власності на житловий будинок [ADDRESS] за [PERSON] на підставі договору на право побудови будинку від 15 серпня 1961 року та записано в реєстрову книгу № 315 за реєстровим № 95. Відповідно до інформації, наданої на запит адвоката Дніпропетровським міжміським бюро технічної інвентаризації від 19.12.2018 №19178, за гр. [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано право власності на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки під будівництво індивідуального житлового будинку на праві особистої власності, посвідченого Четвертою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою 15.08.1961 р., за реєстром № 1-2142, рішення виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної Ради депутатів трудящих від 27.06. 1975 р. № 520/1 про затвердження акта приймання в експлуатацію житлового будинку, зареєстроване КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу № 315 за реєстровим № 95. Позивач вказує, що вона є спадкоємцем першої черги за законом, та 24.06.2015 вона звернулась із заявою про прийняття спадщини до Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори, державним нотаріусом була заведена спадкова справа № 623/2015, але на подану заяву державним нотаріусом Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Шугаєвою Н.С. було винесено постанову від 13 вересня 2017 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії: відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що нею (позивачем), як спадкоємцем, не подано правовстановлюючі документи на зазначене спадкове майно. Як зазначається позивачем, надати нотаріусу правовстановлюючі документи у неї не було можливості, оскільки її брат [PERSON] , який проживав у будинку після смерті батька, категорично був проти надання їй правовстановлюючих документів. 09.09.2018 брат позивача [PERSON] помер та як стало відомо позивачу, після смерті брата його діти, син [PERSON] (відповідач-1) та дочка [PERSON] (відповідач-2) звернулись до Четвертої дніпропетровської Державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після померлого [PERSON] , на підставі яких була відкрита спадкова справа 670/2018 від 28.08. 2018. На переконання позивача, вона має право успадкувати та оформити Ѕ частину нерухомого майна, що належало за життя її батькові [PERSON] , однак через відмову нотаріуса позбавлена можливості здійснити це в позасудовому порядку, а відповідачі мають право спадкувати по ј частині вказаного нерухомого майна. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити, надала пояснення аналогічні викладеним в позовні заяві. Відповідач-1 ( [PERSON] ) не скористався правом брати участь у судових засіданнях; в окремо поданому клопотанні просить розгляд справи проводити у його відсутність, позовні вимоги визнав повністю та не заперечував проти їх задоволення. Відповідач-2 ( [PERSON] ) не скористався правом брати участь у судових засіданнях. Третя особа [PERSON] . в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову та пояснила, що нерухома майно, розташоване за адресою: [ADDRESS] , належить на правів власності їй та її чоловікові, вони постійно там проживають, мають правовстановлюючі документи на вказане нерухоме майно, а майно спадкодавця [PERSON] , яке успадковують сторони, насправді має поштову адресу: [ADDRESS] . Зазначила, що якщо за сторонами буде визнано право власності саме на нерухоме майно по [ADDRESS] , то буде порушено їхнє право на власність. Просила відмовити у задоволенні позову. Третя особа Четверта дніпровська державна нотаріальна контора в окремо поданому листі просила розглядати справу без їхнього представника та ухвалити рішення на розсуд суду. Процесуальні дії у справі наступні: - судом в якості третьої особи залучено [PERSON] ; - ухвалою суду від 09.09.2019 за клопотанням позивача витребувано з Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори у копіях спадкову справу (№623/2015) після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , та спадкову справу (№670/2018) після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Як встановлено судом на підставі відповідного свідоцтва про народження та свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 26, 27), позивач є донькою [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер, про що було видане відповідне свідоцтво про смерть, копія якого наявна в матеріалах справи (а.с. 8). Спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] є його донька [PERSON] (позивач) та син [PERSON] , який помер [INFO] (а.с.30). Діти спадкодавця ( [PERSON] та [PERSON] ) у встановлені законом строки звернулися до Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, про що свідчить спадкова справа №623/2015 до майна померлого [INFO] [PERSON] . Після смерті [PERSON] спадкоємцями за законом є його діти [PERSON] (відповідач-1) та [PERSON] (відповідача-2), які у встановлені законом строки звернулися до Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, про що свідчить спадкова справа №670/2018 до майна померлого [INFO] [PERSON] . Згідно реєстраційного посвідчення житловий будинок по [ADDRESS] ) зареєстровано за [PERSON] на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку від 15.08.1961, записано в реєстрову книгу №315 за реєстровим №95 14.07.1975 (а.с.11, 58-59). Постановою державного нотаріуса Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Шугаєвої Н.С. від 13.09.2017 було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , після гр. [PERSON] , померлого [INFO] (а.с. 64). Згідно з постановою державного нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за законом не може бути видано в зв`язку з тим, що спадкоємцем гр. [PERSON] , не подано правовстановлюючі документи на зазначене спадкове майно. Крім того, згідно довідки КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради № 11776 від 31.08.2017 року за адресою: [ADDRESS] зареєстровано дві інвентарні справи, згідно яких, відповідно до однієї інвентарної справи - на зазначене домоволодіння зареєстровано право власності за спадкодавцем - гр. [PERSON] , на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки під будівництво індивідуального житлового будинку на праві особистої власності, посвідченого Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 15.08.1961 року за реєстровим №1-2142 та на підставі рішення виконавчого комітету Амур - Нижньодніпровської районної Ради депутатів трудящих від 27.06.1975 року № 520/1; а згідно другої інвентарної справи - зареєстровано відомості щодо реєстрації права власності за іншими особами на все (ціле) домоволодіння за зазначеною адресою (реєстраційний номер в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно - 4669200). Як зазначено у постанові нотаріуса, вищезазначений факт ставить під сумнів законність правовстановлюючих документів і унеможливлює видати свідоцтво про право на спадщину за законом після гр. [PERSON] , померлого [INFO] без порушення права власності інших осіб, у зв`язку з чим видати свідоцтво про право на спадщину на вищезазначене домоволодіння у нотаріуса відсутня можливість. Спірні правовідносини виникли із права позивача, як спадкоємця за законом першої черги, на спадщину після смерті батька. Дослідив докази, надані у порядку ст.ст. 76 - 80, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову повністю, виходячи з наступного. До виниклих правовідносин суд застосовує Цивільний кодекс України в редакції 2004 року. Як встановлено судом, на підставі наданих документів за спадкодавцем [PERSON] житловий будинок по [ADDRESS] перейменування [ADDRESS] ) зареєстровано за [PERSON] на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку від 15.08.1961, записано в реєстрову книгу №315 за реєстровим №95 14.07.1975 (а.с.11, 58-59). Між тим, як встановлено за судового розгляду, на домоволодіння [ADDRESS] після перейменування [ADDRESS] ) також зареєстровано право власності за [PERSON] та [PERSON] , зокрема 55/100 частин домоволодіння на підставі договору купівлі-продажу від 09.11.2004 та інші 45/ 100 частин на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку. Як пояснили в судовому засіданні позивач та третя особа [PERSON] це зовсім різні об`єкти нерухомого майна, але в документах було допущено помилку при зазначенні адреси нерухомого майна і так виникло дві інвентарних справи. Час відкриття спадщини визначається ч. 2 ст. 1220 ЦК України як день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ст.ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); спадкування здійснюється за заповітом або за законом, та до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК). Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, визначені у частинах 3, 4 статті 1268, статті 1269 ЦК України. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., ратифікованою законом від 17.07.97 №475/97-ВР, зокрема ст.1 Першого протоколу до неї (1952 р.), передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено у Конституції України: відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст.16 Цивільного кодексу). 01 липня 2019 р. набрав чинності Порядок реалізації експериментального проекту з присвоєння адрес об`єктам будівництва та об`єктам нерухомого майна, затверджений Постановою КМУ №367 від 27.03.2019 року «Деякі питання дерегуляції господарської діяльності». Також Постановою №367 внесено зміни до Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт, Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (ПКМУ №1127 від 25.12.2015 року). До 01.07.2019 р. чинним законодавством не був врегульований єдиний порядок присвоєння адреси закінченому будівництвом об`єкту, що на практиці призводило до вирішення цих питань органами місцевого самоврядування та місцевими державними адміністраціями на власний розсуд, зокрема, інколи шляхом штучного ускладнення для замовника будівництва процесу присвоєння адреси об`єкту нерухомого майна. Адреса об`єкта будівництва, адреса об`єкта нерухомого майна - унікальна структурована сукупність реквізитів, яка використовується для ідентифікації об`єкта та визначення місця його розташування на місцевості. Рішення про присвоєння або зміну адреси об`єкта будівництва, об`єкта нерухомого майна приймає уповноважений орган містобудування та архітектури. Уповноваженим органом з присвоєння адреси може бути: виконавчий орган сільської, селищної, міської ради - якщо об`єкт розташований у межах території, на яку поширюються повноваження сільської, селищної, міської ради; районні в м. Києві державні адміністрації - якщо об`єкт розташований у межах території, на яку поширюються повноваження районної у м. Києві державної адміністрації; місцева державна адміністрація - якщо об`єкт розташований у межах території, на яку не поширюються повноваження сільської, селищної, міської ради або районних у м. Києві державних адміністрацій. Відтак, порушення прав позивача та, як наслідок, необхідність їх судового захисту судом не встановлено, оскільки остання, як і третя особа [PERSON] , не зверталася у передбаченому законом порядку до компетентних органів для упорядкування, уточнення, зміни адреси спадкового майна та не позбавлена можливості такого звернення в подальшому. Статтею 55 Конституції України гарантовано, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Стаття 16 ЦК України врегульовує судовий захист цивільних прав та інтересів судом. Та лише за умови порушення, невизнання або оспорювання прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави виникає потреба в застосуванні способів їх захисту. Частина 1 ст. 16 ЦК України (захист цивільних прав та інтересів судом) визначає право кожної особи і надає у ч. 2 цієї статті перелік способів захисту цивільних прав та інтересів. За ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Втім, звернення позивача до суду із вказаним позовом є передчасним, оскільки питання щодо упорядкування адреси об`єктів нерухомості, зареєстрованих за спадкодавцем та іншими особами, не вирішено, та підлягає вирішенню спочатку в позасудовому порядку. За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, відсутні підстави для задоволення позову в обраний позивачем спосіб (ст. 16 ЦК). Судові витрати підлягають віднесенню на рахунок позивача, оскільки в задоволенні позову відмовлено.

Outcome: dismissed