Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-10 00:00:00

Звернувшись до суду з позовом, [PERSON] просить стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») на його користь пеню за невиконання договору банківського рахунку на розпорядження (видачі) йому грошових коштів, що знаходяться на його банківському рахунку на розпорядження якими було випущено банківську пластикову картку KDV VISA № [NUMBER] у розмірі 144266,25 грн., посилаючись на те, що між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений Договір банківського рахунку строк дії якого спливає у липні 2019 року та користуватися яким він мав право на підставі платіжної пластикової картки KDV VISA № [NUMBER], яка збігається з номером рахунку. З моменту випуску картки та укладення Договору банківського рахунку і до 25 листопада 2015 року він користувався своїм рахунком знімав з банкомату грошові кошті, сам перерахував кошти на свій рахунок. 25 листопада 2015 року при спробі отримати грошові кошти з банкомату, йому було в цьому відмовлено та повідомлено про те, що його рахунок заблоковано. Станом на дату заблокування рахунку на ньому обліковувалося 13174,86 грн. Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду від 16.03.2016 року його позов до ПАТ КБ «ПриватБанк» було задоволено, визнано незаконними дії відповідача щодо його обмеження у розпорядженні грошовими коштами, що знаходяться на рахунку № [NUMBER]. Банк був зобов'язаний усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні коштами на його гривневу картковому рахунку № [NUMBER], в межах залишку, шляхом негайного розблокування зазначеного карткового рахунку. До теперішнього часу рішення суду не виконане, працівники банку відмовляють йому у видачі грошових коштів, карта заблокована. Виконавча служба рішення суду не виконала, в зв'язку з чим вважає, що банк має відповідати за невиконання своїх обов'язків за договором. Так, у відповідності до ч.5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» відповідач повинен сплатити йому неустойку у розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення за період з 25 листопада 2015 року по 25 листопада 2016 року у загальному розмірі 144266,25 грн. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з'явився, надавши суду заяву про повне підтримання позовних вимог [PERSON] та про розгляд справи у його відсутність. В наданій суду заяві представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи. Представника відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк», будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з'явився, причини неявки не повідомив, тому суд на підставі ч.1 ст. 224 ЦПК України вирішує справу на підставі наявних у ній доказів (ухвалює заочне рішення). Дослідивши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд прийшов до таких висновків. Судом встановлено, що [PERSON] уклав із ПАТ КБ «ПриватБанк» Договір про відкриття та обслуговування карткового гривневого рахунку № [NUMBER], для розпорядженням яким, позивачу видано пластикову картку KDV VISA № [NUMBER] строком дії до липня 2019 року. Станом на 25 листопада 2015 року рахунок № [NUMBER] було заблоковано відповідачем. Ці обставини встановлені рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 16 березня 2016 року, яке набрало чинності 10 травня 2016 року, та яким були визнані незаконними дії ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо обмеження [PERSON] у розпорядженні грошовими коштами, що знаходяться на рахунку № [NUMBER] та зобов'язано ПАТ КБ «ПриватБанк» усунути перешкодити у користуванні та розпорядженні позивачем грошовими коштами, що знаходяться на його гривневому картковому рахунку № [NUMBER], в межах залишку, шляхом негайного розблокування зазначеного карткового рахунку (а.с. 7-8, 9-11). Відповідно до виписки про рух коштів на рахунку (а.с.6), станом на 25.11.2015 року на картковому рахунку № [NUMBER] обліковувалась сума 13174,86 грн. Проте, відповідач свої зобов'язання за Договором про відкриття та обслуговування карткового гривневого рахунку не виконав, до теперішнього часу рахунок № [NUMBER] не розблокував, наявні на ньому грошові кошти позивачу не видав. Дана обставина відповідачем не спростована. Згідно із ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком (ч.1). Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами (ч.2). Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд (ч.3). Відповідно до ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банк це юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги, відомості про яку внесені до Державного реєстру банків. Згідно зі ст. 47 цього Закону, банк має право здійснювати банківську діяльність шляхом надання банківських послуг. До банківських послуг належать: залучення у вклади (депозити) коштів та банківських металів від необмеженого кола юридичних і фізичних осіб; 2) відкриття та ведення поточних (кореспондентських) рахунків клієнтів, у тому числі у банківських металах; 3) розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Банківські послуги дозволяється надавати виключно банку. Преамбула Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначає метою цього Закону створення правових основ для захисту інтересів споживачів фінансових послуг, правове забезпечення діяльності і розвитку конкурентоспроможного ринку фінансових послуг у Україні, правове забезпечення єдиної державної політики у фінансовому секторі України. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансовими вважаються, зокрема, банківські та інші фінансові послуги, що надаються відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність». Стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає, що споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника (п.22); продукція - це будь-які виріб (товар) робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (п.19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (п.17); виконавець - це суб'єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (п.3). Відповідно до частини п'ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов'язання, не звільняє його від виконання зобов'язання в натурі. Аналіз вищенаведених норм закону свідчить про те, що клієнт (володілець рахунку) за договором банківського рахунку є споживачем фінансових послуг, а банк їх виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачену ч.5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме сплату пені у розмірі 3% вартості послуги за кожний день прострочення. Згідно із частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчисляється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. За таких обставин, відповідач має сплатити відповідачу пеню, передбачену ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», за період з 25 листопада 2015 року по 25 листопада 2016 року у розмірі 144264,72 грн., виходячи з такого розрахунку: 13174,86 грн. х3% х365 днів =144264,72 грн. Тож, позов слід задовольнити частково. У відповідності до ст.88 ЦПК України суд присуджує стягнути з відповідача на рахунок спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір у розмірі 2163,97 грн.

Outcome: partial