Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-30 00:00:00

Згідно позову, позивачка з 12 травня 2005 року працювала на підприємстві відповідача на посаді комірника. 24 травня 2007 року під час перебування на робочому місці та у робочий час з нею стався нещасний випадок, про що 02 червня 2007 року було складено акт Н-1. Згідно з висновком комісії щодо розслідування нещасного випадку, зазначений нещасний випадок вважається пов'язаним з виробництвом. 22 січня 2008 року позивачці МСЕК було встановлено ІІІ групу інвалідності та визначено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 40 %. 16 лютого 2009 року ступінь втрати професійної працездатності було визначено у розмірі 35 %, що було підтверджено 12 лютого 2010 року. 07 лютого 2012 року позивачці було визначено 45 % втрати професійної працездатності. Востаннє, 15 травня 2014 року позивачці було встановлено 25% втрати професійної працездатності безстроково. Позивачка стверджує, що внаслідок зазначеної професійної травми починаючи з 2007 року вона повсякчасно перебуває на амбулаторному та стаціонарному лікуванні, намагаючись відновити свій фізичний стан. Стан здоров'я позивачки незадовільний, її постійно турбує біль у хребті, поперековому та шийному відділах, у великих суглобах кінцівок, порушення та утруднення ходи, почуття оніміння кінцівок, набряки та слабкість в кистях, головний біль, запаморочення, поганий сон, фон настрою, швидка втома, дратівливість, зниження функціональних можливостей пам'яті та зору. Все це викликає у позивачки почуття неповноцінності і призводить до порушення психічної рівноваги, вона постійно потребує нагляду з боку лікарів і багато часу знаходиться на лікуванні. Внаслідок травми позивачка частково втратила професійну працездатність та стала інвалідом, змушена регулярно проходити стаціонарні лікування, не може займатися домашніми справами, які потребують навіть незначних фізичних зусиль, відчуває великі незручності при веденні домашнього господарства, відчуває депресивний стан. Вказані обставини обумовлюють необхідність пристосовуватися та організувати своє повсякденне життя по новому й свідчать про заподіяння позивачці моральної шкоди. Грошове відшкодування перенесених моральних страждань позивачка оцінює в 100000 грн., які просить суд стягнути з відповідача на її користь. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали в повному обсязі заявлені позовні вимоги та доводи позовної заяви, на яких вони ґрунтуються. Представник відповідача ТОВ «Біотрейд» Тахтеріна В.Є. в суді заперечила проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. Заперечення обґрунтовуються тим, що дійсно 24 травня 2007 року з позивачкою, яка на той час обіймала посаду комірника в ТОВ «Біотрейд», під час виконання трудових обов'язків стався нещасний випадок в результаті якого останню було травмовано. Згідно з актами розслідування, нещасний випадок стався внаслідок порушення водієм навантажувача [PERSON] Інструкції з охорони праці № 28 для водія навантажувача з газовим двигуном YALE (п. 3.27, 3.43, 3.47). Вини ТОВ «Біотрейд» в нещасному випадку не встановлено. Вважають очевидною відсутність протиправності діянь ТОВ «Біотрейд» у заподіянні [PERSON] моральної шкоди в результаті отриманої нею травми. Третя особа [PERSON], належним чином та завчасно сповіщений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. За ухвалою суду справа розглянута за його відсутності. Вирішуючи заявлені позовні вимоги суд виходить з наступного: З копії трудової книжки (а.с. 6-7) вбачається, що позивачка [PERSON] 12 травня 2005 року була прийнята на посаду комірника до Товариства з обмеженою відповідальністю «Біотрейд». [PERSON] звільнено з вказаної посади з 01 липня 2015 року за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату та чисельності працівників (а.с. 81). Згідно копії акту № 1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом форми Н-1 по ТОВ «Біотрейд» від 02 червня 2007 року (а.с. 8-10), 24 травня 2007 року під час збирання продукції для маршрутів [PERSON] взяла з піддону упаковку газованої води «Кола» та направилася до складу збирання в бік воріт, що виходять на рампу. В цей час зі складу зберігання продукції виїхав автонавантажувач, держномер Т0307ДН, під керуванням [PERSON] з піддоном, на якому знаходилися паки з газованою водою. [PERSON] побачив [PERSON], яка йшла посередині складу, посигналив їй та продовжив рух вперед по напрямку воріт. Почувши позаду звук такого що наближався навантажувача, [PERSON], яка була переконана в том, що водій навантажувача її бачить, не обертаючись продовжила йти вперед, змішуючи крок праворуч. Почувши звук навантажувача поряд із собою, [PERSON], злякавшись, крикнула. [PERSON] різко загальмував навантажувач, але той при гальмуванні вдарив [PERSON] ззаду піддоном з продукцією. Після удару [PERSON] впала на підлогу животом донизу. При цьому паки (упаковки) з продукцією, що знаходилися на піддоні (газована вода в пластикових пляшках), впали на спину [PERSON] Після чого [PERSON] з водієм навантажувача [PERSON], який підійшов, витягли з під паків з продукцією, що завалилися, [PERSON] та перенесли її на вільний піддон. Потім [PERSON] відвезли додому. На наступний день, 25 травня 2007 року, через біль в спині, що не припинялася, [PERSON] була доставлена в 6-ту міську лікарню, де їй був встановлений початковий діагноз: забій поперекового відділу хребта. Пізніше, після повторного рентгену, [PERSON] був встановлений діагноз: закритий компресійний перелам тіла L1 І-ІІ ст. без неврологічних розладів. За актом, причиною нещасного випадку є порушення вимог безпеки під час експлуатації транспортних засобів. Особою, яка допустила порушення вимог законодавства про охорону праці, є водій навантажувача ТОВ «Біотрейд» [PERSON], який порушив інструкцію з охорони праці № 28 для водія автонавантажувача з газовим двигуном YALE - п.п. 3.27, 3.43, 3.47. Аналогічні висновки щодо причини нещасного випадку містяться і в акті розслідування нещасного випадку форми Н-5 від 02 червня 2007 року (а.с. 11-12). З копій витягу із акту огляду МСЕК до довідки серії МСЕ-ДНА-01 № 605270 та витягу з акту огляду МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги до довідки серії ДНА-02 № 021327 (а.с. 14), при первинному огляді [PERSON] 22 січня 2008 року у зв'язку з зазначеним трудовим каліцтвом, яке мало місце 24 травня 2007 року, останній встановлено ІІІ групу інвалідності з 16 січня 2008 року, визначено 40 % втрати професійної працездатності з 16 січня 2008 року з датою чергового переогляду 10 січня 2009 року за групою інвалідності та 01 лютого 2009 року за відсотком втрати працездатності. У відповідності до копії акту огляду МСЕК до довідки серії МСЕ-ДНА-01 № 633424 та витягу з акту огляду МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги до довідки серії ДНА-02 № 022389 (а.с. 15) , при переогляді 16 лютого 2009 року позивачці підтверджено третю групу інвалідності з 01 лютого 2009 року у зв'язку з трудовим каліцтвом та 01 лютого 2009 року визначено 35 % втрати професійної працездатності з датою чергового переогляду 10 січня 2010 року за групою інвалідності та 01 лютого 2010 року за відсотком втрати працездатності. За копією витягу із акту огляду МСЕК до довідки серії 10 ААА № 021148 та витягу з акту огляду МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги до довідки серії 10 ААА № 005943 (а.с. 16), при повторному огляді [PERSON] 12 лютого 2010 року у зв'язку з зазначеним трудовим каліцтвом останній повторно встановлено ІІІ групу інвалідності з 01 лютого 2010 року, визначено 35 % втрати професійної працездатності з 01 лютого 2012 року з датою чергового переогляду 10 січня 2012 року за групою інвалідності та 01 лютого 2010 року за відсотком втрати працездатності. Як вбачається з копії довідки до акту огляду МСЕК серії 10 ААА № 574491 довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги серії 10 ААА № 075688 (а.с. 17), при переогляді 07 лютого 2012 року позивачці підтверджено третю групу інвалідності з 01 лютого 2012 року у зв'язку з трудовим каліцтвом та з 01 лютого 2012 року визначено 45 % втрати професійної працездатності з датою чергового переогляду 10 січня 2014 року за групою інвалідності та 01 лютого 2014 року за відсотком втрати працездатності. При повторному огляді позивачки обласною МСЕК № 3 19 березня 2014 року позивачці було відмовлено у визначенні групи інвалідності та встановлено 15 відсотків втрати професійної працездатності з 01 лютого 2014 року безстроково, що підтверджується копією довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги серії АБ № 0008419 (а.с. 18). У зв'язку з оскарженням позивачкою рішення МСЕК, 15 квітня 2014 року її повторний огляд був проведений Центральною МСЕК МОЗ України 15 квітня 2014 року. За копією довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги серії АБ № 0026599 від 15 травня 2015 року (а.с. 19) останній встановлено 20 % втрати професійної працездатності з 01 лютого 2014 року довічно без визначення групи інвалідності. Вирішуючи позовні вимоги, суд виходить з того, що право на відшкодування моральної шкоди потерпілому у зв'язку з трудовим каліцтвом виникає з моменту первинного встановлення органами МСЕК стійкої втрати працездатності. Вперше стійка втрата професійної працездатності позивачці встановлена 22 січня 2008 року. За ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі, у душевних стражданнях яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої. У відповідності до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно ч. 1 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я може бути відшкодована одноразово, або шляхом здійснення щомісячних платежів. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних або фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб На підставі вищенаведених фактичних обставин та наданих позивачкою копій медичних документів про її неодноразове тривале лікування у зв'язку з трудовим каліцтвом (а.с. 13, 21-39, 53-55), суд вважає доведеним той факт, що позивачці була заподіяна моральна шкода, оскільки вона переносить фізичний біль, зазнала порушення свого звичайного способу життя і вимушений витрачати додаткові сили на організацію свого життя, внаслідок чого переносить моральні страждання. Сам факт стійкої втрати працездатності, з точки зору погіршення здоров'я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст. 3 Конституції України, відповідно до якої, людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. У відповідності до ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Згідно ч. 4 ст. 43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. За ч. 1 ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів. Статтею 153 КЗпП України, передбачено обов'язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. В порушення вимог ч. 4 ст. 43 Конституції України, ч. 1 ст. 13 Закону України «Про охорону праці» відповідач як роботодавець не забезпечив позивачеві належні, безпечні і здорові умови праці. Суд,

Outcome: partial