Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-23 00:00:00

Згідно позовної заяви, 07 квітня 2014 року [PERSON] для особистих потреб позичив у [PERSON] кошти в сумі 20000 грн., які зобов'язався повернути до 07 травня 2014 року про що склав письмову розписку, на час звернення до суду борг не повернуто, в добровільному порядку відповідач відмовляється повернути кошти, тому позивач просить стягнути з [PERSON] вказану суму боргу, судові витрати в сумі 243,60 грн., тимчасово обмежити [PERSON] у праві виїзду за кордон. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, згідно поданої заяви просить справу розглядати у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. В судові засідання [PERSON] не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заперечення проти позову до суду не подав. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши докази по справі суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Згідно змісту ст.ст. 526, 530, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України: зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін); боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками; на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей; позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Так, згідно розписки від 07 квітня 2014 року [PERSON] позичив у [PERSON] для власних потреб 20000 грн., які зобов'язався повернути до 07.05.2014 року. 20 липня 2014 року, 29 липня 2014 року позивачем на адресу відповідача направлялись претензії з вимогою повернути 20000 грн. У зв'язку з тим, що відповідач не виконує взяті на себе зобов'язання згідно договору позики внаслідок чого сума позики залишилась не повернутою, в добровільному порядку відповідач відмовляється повернути для позивача отримані кошти, тому позовні вимоги в частині стягнення коштів є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Суд відмовляє в задоволенні позову про тимчасове обмеження [PERSON] у праві виїзду за межі України, оскільки вирішення вказаного питання регламентовано виключно ст. 377-1 ЦПК України при виконанні судового рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому на користь позивача слід стягнути 243,60 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: partial