Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-22 00:00:00

І. Виклад позиції позивача. 19.06.2020 року представник позивача звернувся до суду з вказаною позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості, в якій просив стягнути з відповідача заборгованість у сумі 37729,80 грн. та понесені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 2102,00 грн. В обґрунтування позовних вимог вказує, що ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» 21.09.2012 року на підставі кредитного договору №26255018959378 видано [PERSON] кредитну карту з лімітом овердрафту 1000 грн., який згодом було збільшено до 10900 грн. 19.07.2016 року ПАТ «Банк Ренесанс Кредит» припинило свою діяльність внаслідок приєднання до ПАТ «ПУМБ», тому позивач у справі є правонаступником усіх прав та обов`язків ПАТ «Банк Ренесанс Кредит». Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк, у зв`язку із чим у нього перед позивачем станом на 28 травня 2020 року виникла заборгованість у розмірі 37729, 80 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом 11269, 71 грн.; заборгованості за процентами 20935, 08 грн.; заборгованості за комісією - 75 грн.; штрафні санкції 5450, 01 грн. Посилаючись на указані обставини та положення ст. ст. 104, 258, 259, 530, 549, 629, 1050 ЦК України, позивач просив позовні вимоги задовольнити. ІІ. Виклад позиції відповідача. 17.08.2020 року відповідач через канцелярію суду подав відзив на позовну заяву, у якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування вимог вказав, що додані позивачем до позову докази не належної якості і їх неможливо прочитати, що ускладнює його право на захист та ставить в нерівні умови з позивачем. Додатково вказав, що у листопаді 2015 року отримав від позивача лист-вимогу негайного платежу у розмірі 2 410, 66 грн., що підтверджує дату, коли особа довідалася про порушення свого права. За таких обставин, посилаючись на ст. ст. 257-259 ЦК України просив застосувати до позовних вимог строки позовної давності. ІІІ. Процесуальні дії суду у справі. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 03.07.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням викликом сторін. Судове засідання призначено на 20.08.2020 року. Представник позивача в судове засідання не з`явився, до позовної заяви долучив клопотання про розгляд справи за його відсутності. У судове засідання у час призначений для розгляду справи за суттю, відповідач не з`явився, 20.08.2020 року через канцелярію суду подав заяву про відкладення судового засідання, вирішення питання про відкладення просив здійснити у його відсутність. Розгляд справи відкладено на 23.09.2020 року. Представник позивача в судове засідання не з`явився, до позовної заяви долучив клопотання про розгляд справи за його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечував. У судове засідання у час призначений для розгляду справи за суттю, відповідач не з`явився, 23.09.2020 року через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи у його відсутності, у задоволенні позовних вимог просив відмовити з підстав, зазначених у відзиві на позов. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Таким чином, враховуючи згоду представника позивача та відповідача про розгляд справи у їх відсутності на підставі поданих сторонами заяв по суті справи, суд вважає за можливе постановити розглянути справу за відсутності учасників справи, крім того, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч. 8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані сторонами докази та повідомлені ними обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. ІV. Фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст правовідносин. Судом встановлено, що відповідно до пропозиції укласти договір карткового рахунку та договір страхування (оферта) [PERSON] 21.09.2012 року підписав заяву про приєднання до договору карткового рахунку в АТ «Банк Ренесанс Капітал» та ПрАТ «Аска-життя», в рамках якого відкритий картковий рахунок на ім`я відповідача та випущена платіжна картка міжнародної платіжної системи «Master Card» із установленням кредитного ліміту «Овердрафт» та строк користування овердрафтом в межах максимально погодженої суми, яка не перевищує 50 000 грн. Цією заявою [PERSON] підтвердив про ознайомлення у письмовій формі з Умовами, Правилами користування платіжними картками банку та Тарифами, що розміщуються банком на інформаційних стендах у відділеннях банку та на його офіційному сайті. 19 липня 2016 року ПАТ «Банк Ренесанс Кредит» припинило свою діяльність внаслідок приєднання до Публічного акціонерного товариства «ПУМБ», тому позивач у справі є правонаступником усіх прав та обов`язків ПАТ «Банк Ренесанс Кредит», що підтверджено статутом АТ «ПУМБ». У зв`язку з невиконанням відповідачем кредитних зобов`язань, 19.07.2019 року за вих.. №1463 позивачем направлено письмову вимогу (повідомлення) про погашення заборгованості по кредитному договору в загальному розмірі 28545, 07 грн. в строк до 26.07.2019 року. Згідно виписки з розрахунку за кредитним договором №26255018959378 від 21.09.2012 у відповідача станом на 28 травня 2020 року виникла заборгованість у розмірі 37729, 80 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом 11269, 71 грн.; заборгованості за процентами 20935, 08 грн.; заборгованості за комісією - 75 грн.; штрафні санкції 5450, 01 грн. Випискою по особовому рахунку та квитанціями долученими сторонами підтверджується, що з жовтня 2016 року відповідач не здійснює платежі з погашення кредитної заборгованості. Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 28.01.2020 року визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №21241 від 11.09.2019 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. щодо стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованості у розмірі 30067, 67 грн. V. Оцінка Суду. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. Частиною 2. ст. 638 ЦК України передбачено, що договір укладається шляхом пропозиції (оферти) однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною, тому акцептуючи пропозицію Банку Відповідач підписом у Заяві про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) підтвердив, що між ним та Банком досягнуто згоди щодо всіх істотних умов Договору, які передбачені чинним законодавством України для такого роду договорів, в тому числі договору банківського рахунку та кредитного договору. Отже, між сторонами виникли зобов`язальні правовідносини, в тому числі і ті, що витікають з кредитного договору. Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, а в статті 530 ЦК України вказується, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно полягає виконанню у цей строк (термін). Стаття 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов`язання або односторонню зміну його умов. В порушення вимог цивільного законодавства, відповідач в односторонньому порядку відмовився від виконання договірних зобов`язань, в установлені строки заборговані суми не повернув. Частиною 1 ст. 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частинами 1, 2 ст. 612 ЦК України означено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно з ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання та на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу. За статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту і відсотками є такими, що ґрунтуються на вимогах законодавства. Разом з тим, відповідачем заявлено про застосування строків позовної давності до позовних вимог. Вирішуючи це питання суд виходить з наступного. Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі статтею 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до статті 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. За змістом загальних норм права заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції. При цьому законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності. Таким чином, заяву про сплив позовної давності може бути викладено у відзиві на позов або у вигляді окремого клопотання - письмового чи усного, що відповідає вимогам наведених статей процесуального законодавства. Щодо моменту припинення виконання позичальником зобов`язань за кредитом, як початковий момент перебігу позовної давності у справі, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (частина п`ята статті 261 ЦК України). Якщо умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлено окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Отже, якщо за умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником частинами кожного місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобов`язання. При цьому право вимагати повернення щомісячних прострочених платежів у кредитора виникає за обставин, якщо ним дотримано строк давності за вимогами про повернення кредиту в цілому. Перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов`язання, яким є строк виконання зобов`язання у повному обсязі (кінцевий строк повернення кредиту й платежів за ним) або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково (висновки Верховного Суду України, викладені у постанові № 6-190цс14 від 21 січня 2015 року). Кінцевим строком повернення кредиту за договором №26255018959378 від 21.09.2012 року, й платежів до них, сторонами визначено 21.09.2015 року включно. Заявлена позовна давність може бути застосована лише щодо позовних вимог про повернення щомісячних платежів, початок перебігу позовної давності за якими починається з моменту порушення строку погашення кожного чергового платежу. А тому вимога про застосування позовної давності до вимоги про стягнення заборгованості за кредитом є безпідставною, з огляду на що позов в цій частині позовних вимог підлягає задоволенню. Разом з тим, з урахуванням заявленої вимоги про застосування строків позовної давності до всіх заявлених вимог позивача, суд приходить до висновку, що строк сплати процентів обмежується трирічним строком до звернення в суд з вимогою про стягнення заборгованості та становить період з 19.06.2017 року по 19.06.2020 року тобто 1096 днів. Проте, суд враховує висновки, зроблені у пунктах 91-93 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц, про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Крім того, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України). Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 19 березня 2014 року у справі №6-14цс14, за договором про надання банківських послуг, яким встановлено щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту, тобто зі спливом останнього дня строку дії договору (ст. 261 ЦК України). Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за відсотками підлягає частковому задоволенню. Отже, відсотки за користування кредитом, з урахуванням строку давності, будуть становити: 11269, 71 (прострочена заборгованість) х 36 % : 365 днів (середня кількість днів у році) х 1096 днів = 12182, 40 грн. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафних санкцій у розмірі 5450, 01 грн., то суд дійшов висновку, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Частиною 2 статті 615 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Судом встановлено факт невиконання належним чином відповідачем зобов`язань по поверненню кредитних коштів позивачу. Разом з тим, банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту та відсотків, стягнути й інші складові його повної вартості, зокрема заборгованість за комісією та штрафи за несвоєчасну сплату кредиту, посилаючись на наявні між сторонами погоджені Загальні умови кредитування, відкриття та ведення рахунків, на які йдеться посилання у Пропозиції укласти договори (оферта). Однак в матеріалах справи відсутні вказані Загальні умови кредитування належної якості, що позбавляє суд можливості вирішити питання обґрунтованості заявлених вимог в частині стягнення штрафів. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору із відповідачем ПАТ «ПУМБ» дотрималось вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. А отже враховуючи викладене, вимоги в частині стягнення штрафу в розмірі 5450, 01 грн. задоволенню не підлягають. Суд не бере до уваги надане відповідачем рішення про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, оскільки доказів в підтвердження відсутності заборгованості перед позивачем відповідачем не було надано суду, як і не надано доказів спростовуючих необізданість відповідача про існування заборгованості перед банком. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача 75, 00 грн. заборгованості по комісії за користування кредитом, то суд зазначає наступне. У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16 вказується, що встановлення банком у кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит (саме як компенсація сукупних послуг банку за рахунок клієнта), є незаконним. Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що встановлення у кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну плату, а саме винагороду є незаконним, оскільки банк не повинен встановлювати платежі обов`язкові для споживача за свої дії, на власну користь. За таких обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню - стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість у розмірі 23452,11 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом 11269, 71 грн.; заборгованості за процентами 12182, 40 грн.. В задоволенні позову про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом, комісією та шрафом має бути відмовлено. VІ. Заходи забезпечення позову (заяви). Заходи забезпечення позову (заяви) судом не застосовувалися. VIІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Частиною першою ст.133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, які в даному випадку складають (23452, 11/37729, 80*100)=62,15%. Таким чином, згідно платіжного доручення №00000017496 від 03 червня 2020 року позивачем сплачено 2102,00 грн. судового збору, з урахуванням задоволеної частини позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення в рахунок відшкодування судового збору 1306 грн. 39 коп. На підставі ст. ст. 207, 526, 530, 626, 628, 633, 638, 1048, 1054, 1055 ЦК України,

Outcome: partial