Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-13 00:00:00

Звернувшись до суду з позовом до АТ «Українська залізниця», [PERSON] просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 22546,16 грн з утриманням із цієї суми передбачених законом податків та зборів; компенсацію за втрату частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, у розмірі 4728,00 грн без утримання із цієї суми передбачених законом податків та зборів. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка послалася на те, що 08.07.2016 відбулася реорганізація структурного підрозділу ДП «Донецька залізниця» шляхом його злиття, як наслідок її було переведено до виробничого підрозділу «Станція Ясинувата» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця». 15.03.2017 в.о. начальника регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця» Носулько О.О. видано наказ № 384-11 від 15.03.2017 «Про встановлення простою». 28.04.2017 першим заступником начальника регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця» Носулько О.О. видано наказ № 645-113-1 від 28.04.2017 «Про деякі питання діяльності РФ «Донецька залізниця», яким передбачено скорочення штату та вивільнення працівників відповідно до вимог чинного законодавства. 10.07.2017 структурним підрозділом АТ «Українська залізниця» видано наказ № 7325/ДН-ОС про її звільнення з 17.07.2017 на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, з яким її ознайомлено особисто. У день звільнення відповідач не провів з нею повний розрахунок, як наслідок має перед нею не погашену заборгованість із заробітної плати за період з березня 2017 року по липень 2017 року у розмірі 22546,16 грн Крім того, у зв`язку із порушенням строків виплати заробітної плати, відповідач має сплатити їй компенсацію за втрату частини заробітної плати у розмірі 4728,00 грн. Судовою ухвалою від 11.10.2019 відкрито спрощене провадження у справі за дійсним позовом без повідомлення сторін (а.с.24-25). 17.01.2020 ухвалено про витребування доказів (а.с.51-52). Відповідач (представник [PERSON] ) проти заявлених позовних вимог заперечував у повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву (а.с.28-31), пославшись на форс-мажорні обставини, встановлені для відповідача згідно з Науково-правовим висновком Торгово-промислової палати України №126/2/21-10.2 від 16.01.2018, що унеможливило виконання відповідачем своїх зобов`язань згідно зі ст.ст.47,83,115,116 КЗпП України через відсутність об`єктивної можливості у відповідача перевірити факт виконання позивачем своїх професійних обов`язків внаслідок ненадання ним документів первинного обліку праці та заробітної плати, зокрема табелів обліку робочого часу. Просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дістає таких висновків. Судом установлено, що [PERSON] з 13.09.2002 перебувала з відповідачем у трудових правовідносинах. 17.07.2017 звільнена у зв`язку зі скороченням штату - п.1 ст.40 КЗпП. Зазначені обставини підтверджені відповідними записами у трудовій книжці позивача (а.с.7-10) і не спростовані відповідачем. Постановою Кабінету Міністрів України №938 від 31.10.2018 р. Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» змінило тип з публічного на приватне та повне найменування на Акціонерне товариство «Українська залізниця». З тексту нової редакції Статуту АТ «Укрзалізниця», розміщеного на офіційному сайті Верховної Ради України за посиланням: https://zakon.rada.gov.ua/go/735-2015-n, Товариство є правонаступником усіх прав і обов`язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту. Статтею 43\~Конституції України гарантований законом захист права на своєчасне одержання винагороди за працю. За приписами ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до\~статті 110 КЗпП України\~при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати. Вказана норма права кореспондується із частиною 1\~статті 30 Закону України «Про оплату праці», другою частиною якої встановлено обов`язок роботодавця забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку. Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги», відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/«правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності. ЄСПЛ неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст.1 Протоколу №1 Конвенції є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Вирішуючи питання щодо порушення права позивача на виплату відповідачем заробітної плати при роботі на підприємстві відповідача та не проведення з ним повного розрахунку при звільненні, суд виходив з такого: Відповідно до ч.3 ст.11 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За частинами 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За статтею 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно зі ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд уважає встановленим той факт, що при звільненні позивача відповідач не провів з ним повного розрахунку із заробітної плати. Так, за Індивідуальними відомостями про [PERSON] як застраховану особу згідно з Реєстром застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (а.с.63) фактичний заробіток позивача за 01-03.2017 року склав 16304,97 грн. З доданих до позову табуляграм, виданих відповідачем на виконання ст.100 КЗпП України (а.с.12-16), убачається, що позивачу: за березень 2017 року всього нараховано 5285,16 грн, сума до виплати 2259,67 грн, за квітень 2017 року всього нараховано 1005,28 грн, сума до виплати 799,38 грн, за травень 2017 року всього нараховано 768,81 грн, сума до виплати 611,34 грн, за червень 2017 року всього нараховано 961,02 грн, сума до виплати 764,20 грн, за липень 2017 року всього нараховано 14525,89 грн, сума до виплати 11616,43 грн Загальний розмір нарахованої заробітної плати за період з березня 2017 по липень 2017 року склав 22546,16 грн, до виплати - 16051,02 грн. Відомості, зазначені у табуляграмах узгоджуються з наказом начальника структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» від 17.03.2017 № 236-Н про встановлення простою, згідно із яким у зв`язку із встановленням простою оплату за час простою не з вини працівників провести з розрахунку двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу за весь час простою згідно графіку роботи (а.с.57-58). Наказ відповідача від 17.03.2017 № 236-Н в частині оплати праці за час простою відповідає вимогам\~ст. 113 КЗпП України, якою встановлено, що за час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Відповідачем відомості щодо нарахування позивачу заробітної плати та інших виплат, належних їй при звільненні у розмірі 22546 грн, до виплати - 16051,02 грн, - не спростовані та суду не надані докази, що такі відомості є недостовірними. Відомістю на виплату грошей №17 (а.с.34-35) підтверджена обставина виплати позивачу заробітної плати за березень 2017 року в сумі 2091,53 грн. Тож, факт невиплати позивачу спірної заборгованості відповідачем не спростований. Статтею 168 Податкового кодексу України передбачений порядок нарахування, утримання та сплати (перерахування) податку до бюджету, а саме: податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу (168.1.1). Податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету (168.1.2.). Згідно з абз. 5 п. 6\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян (податку на доходи фізичних осіб) є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку і інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Отже, з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість із заробітної плати за період з березня 2017 року по липень 2017 року у розмірі 20454,63 грн (= 22546,16 грн 2091,53 грн) з подальшим утриманням із цієї суми податків та зборів. При цьому суд не бере до уваги посилання відповідача щодо форс-мажорних обставин, що, на його розсуд, є підставою для невиконання обов`язку виплати ним заробітної плати позивачу, оскільки обставина непереборної сили є підставою для звільнення від відповідальності за невиконання обов`язку (яким може бути стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку), а не підставою звільнення від самого обов`язку, в даному випадку по оплаті праці робітника. Щодо відсутності первинних документів, необхідних для нарахування та виплати заробітної плати позивачу, то закон не покладає на робітника обов`язку по веденню первинної документації, необхідної для нарахування та виплати заробітної плати, та доказуванню наявності таких документів. З огляду на наведене, окремо на не доведення відповідачем виконання свого обов`язку з оплати праці позивача у спірний період часу, конституційне право позивача на одержання винагороди за працю має бути захищено, позов в цій частині - задоволений частково. Вирішуючи спір щодо стягнення з відповідача на користь позивача компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, суд дійшов таких висновків. Відповідно до ст.1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000, підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Згідно із ст. 2 цього Закону, компенсація втрати громадянам частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: заробітна плата (грошове забезпечення) на інші. За ст.34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Таким чином, позивачка має право вимагати компенсацію втрати доходів за порушення строків їх виплати. Порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати в зв`язку з порушенням термінів її виплати визначений постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159 з наступними змінами. Відповідно до п.4 постанови КМУ № 159 від 21.02.2001 р. сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків та обов`язкових платежів) прирості індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Суд погоджується із розрахунком компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, який проведений позивачкою, та вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивачки компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати у розмірі 4728,00 грн без утримання із цієї суми передбачених законом податків та зборів. При цьому суд не бере до уваги посилання відповідача на необґрунтованість заявленої вимоги через нарахування компенсації позивачці у лютому 2017 («міститься в табуляграмі»), оскільки у липні 2017 року позивачці згідно з табулеграмою за зазначений період нарахована компенсація за невикористану відпустку (а.с.16); відомостей про нарахування компенсації втрати частини заробітної плати наявні у справі докази не містять. З огляду на наведене, суд уважає, що позов слід задовольнити частково. Відповідно до п.2 ч.1 ст.430 ЦПК України, необхідно допустити негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. У зв`язку з тим, що відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідача за ч.6 ст.141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір на користь спеціального фонду Державного бюджету України в розмірі 768,40 грн, виходячи з такого: Відповідно до пп.1\~\~п.1 ч.2\~ст.4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду фізичною особою або фізичною особою-підприємцем позовної заяви майнового характеру судовий збір справляється в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. З 01 січня 2019 року прожитковий мінімум на одну працездатну особу встановлено Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік»\~в розрахунку на місяць у розмірі 1921,00 грн. Отже, при поданні позову судовий збір в частині стягнення заборгованості по заробітній платі складав 768,40 грн (1921,00 грн х 0,4), тому з відповідача в доход держави належить стягнути судовий збір в сумі 768,40 грн.

Outcome: partial