Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-12 00:00:00

З позову [PERSON], який поданий до суду 13.11.2014 року вбачається, що з 19.09.2008 року по 04.09.2013 року включно він працював на посаді директора Великобагачанської друкарні, призначення та звільнення його із займаної посади здійснювалось згідно рішень засновника підприємства - Великобагачанської районної ради. Вказує, що при звільненні, в порушення вимог ст.116 КЗпП України з ним не було проведено повного розрахунку. Станом на 06.06.2014 року сума заборгованості Великобагачанської друкарні перед ним склала 17807 грн.34 коп., з яких: заборгованість із заробітної плати - 6798 грн. та середній заробіток за затримку виплати повного розрахунку при звільненні за період з 05.09.2013 року по 06.06.2014 року - 11009 грн.34 коп. Податок з доходів фізичних осіб враховано при здійсненні розрахунку суми до виплати. [PERSON]. зазначає, що вищевказані обставини встановлені рішенням Великобагачанського районного суду Полтавської області від 06.06.2014 року, яке набрало законної сили 27.07.2014 року. Судове рішення відповідачем у справі не виконане та фактичний розрахунок з позивачем в повному обсязі не проведено. Зазначає, що рішенням Великобагачанського районного суду Полтавської області від 06.06.2014 року вирахуваний середньоденний заробіток згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року і складає 68 грн.53 коп. Також зазначає, що строк затримки розрахунку у виплаті йому середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні починається з 07.06.2014 року, станом на день звернення [PERSON]. до суду, затримка у проведенні розрахунку становила 109 робочих днів. Посилаючись на вищевикладені обставини, положення ст.61 ЦПК України, ст.ст.116,117 КЗпП України та навівши відповідний розрахунок розміру середнього заробітку за період з 07.06.2014 року по 13.11.2014 року, позивач [PERSON]. 13.11.2014 року звернувся до Великобагачанського районного суду з позовом, в якому просив суд стягнути з Великобагачанської друкарні на його користь середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати при звільненні з 07.06.2014 року по день винесення рішення суду (а.с.1). Ухвалою суду від 10.12.2014 року до участі у справі в якості третьої особи залучено Великобагачанську районну раду Полтавської області (а.с.23). В судове засідання позивач [PERSON]. не з'явився, він належним чином сповіщений про день і час розгляду справи, надіслав до суду заяву про підтримання позовних вимог у повному обсязі та просив справу розглядати у його відсутність (а.с.17). Представник відповідача Великобагачанської друкарні в судове засідання не з'явився, він належним чином сповіщений про день і час розгляду справи, надав суду документи щодо статусу Великобагачанської друкарні (а.с.а.с.15,21,32-48,54). Представник третьої особи у справі Великобагачанської районної ради Полтавської області в судове засідання не з'явився, дана третя особа належним чином сповіщена про день і час розгляду справи (а.с.53). Суд, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, оглянувши матеріали витребуваної з канцелярії суду цивільної справи №525/20/14-ц за позовом [PERSON]. до Великобагачанської друкарні і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов [PERSON] до Великобагачанської друкарні, третя особа Великобагачанська районна рада Полтавської області про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні працівника підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 3 ст.10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.1 ст.179 ЦПК України). Судом встановлено (з оглянутих матеріалів цивільної справи №525/20/14-ц та рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 06.06.2014 року) і це не заперечується сторонами у справі, що рішенням позачергової сімнадцятої сесії п'ятого скликання від 19.09.2008 року [PERSON]. був призначений на умовах, передбачених контрактом, строком по 19.09.2009 року на посаду директора районної друкарні. Рішенням двадцять другої сесії п'ятого скликання дію контракту з директором районної друкарні [PERSON] продовжено на три роки з 19.09.2009 року по 19.09.2012 року. В подальшому, рішенням двадцять першої сесії шостого скликання Великобагачанської районної ради від 04.09.2013 року звільнено [PERSON]. з посади директора Великобагачанської друкарні з 05.09.2013 року (а.с.46). Рішенням Великобагачанського районного суду Полтавської області від 06.06.2014 року, яке набрало законної сили 21.07.2014 року (а.с.а.с.56-58,59-61) встановлено, що при звільненні [PERSON]. розрахунок з ним проведений не був, і за наслідками розгляду позову [PERSON]. до Великобагачанської друкарні було вирішено стягнути з Великобагачанської друкарні на користь [PERSON], жителя [ADDRESS], заборгованість по заробітній платі в сумі 6798 грн. станом на 30.07.2013 року та середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати з 06.09.2013 року по день винесення рішення суду 06.06.2014 року в сумі 11009 грн. 34 коп., всього 17807 грн. 34 коп. При цьому, вищевказаним рішенням суду встановлено і по суті сторонами не заперечується, що з урахуванням Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року, середньоденна заробітна плата [PERSON]. обчислена і складає 68 грн.53 коп. Отже, виходячи з положень ч.3 ст.61 ЦПК України про те, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, суд при розгляді позовних вимог [PERSON]. про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні працівника бере для розрахунків середньоденну заробітну плату [PERSON]. у розмірі 68 грн.53 коп., що визначена у рішенні Великобагачанського районного суду від 06.06.2014 року, яке набрало законної сили 21.07.2014 року. В даний час, у відділі ДВС Великобагачанського районного управління юстиції перебуває на виконанні зведене виконавче провадження №44637756 про стягнення боргу з Великобагачанської друкарні на користь фізичних осіб та держави в сумі 73952 грн.34 коп.; у зведеному виконавчому провадженні перебуває провадження про стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 17807 грн.34 коп. на користь [PERSON]. (а.с.55). У вересні 2014 року на користь [PERSON]. перераховано кошти в сумі 373 грн.76 коп. Отже, на даний час, починаючи з 07.06.2014 року рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 06.06.2014 року, яке набрало законної сили 21.07.2014 року не виконано, заборгованість по заробітній платі та середньому заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати по вищевказаному судовому рішенню [PERSON]. не погашена. У пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що при визначенні розміру відшкодування за час затримки розрахунку судам необхідно врахувати розмір спірної суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, вини роботодавця у порушенні строків її виплати та інших конкретних обставин справи. Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе в цьому відсутності своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Провівши системний аналіз положень КЗпП України вбачається, що передбачений ч.1 ст.117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України, при цьому, визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. Такого висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 29.01.2014 року. Такого самого по суті висновку дійшов і суд касаційної інстанції в ухвалах від 16.05.2012 року (№6-47110св11) та від 18.07.2012 року (№6-14417св12). Середньоденна заробітна плата [PERSON]. згідно рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 06.06.2014 року обчислена і складає 68 грн. 53 коп. Суд приходить до висновку, що в межах розгляду даного позову строк затримки розрахунку при звільненні починається з 07.06.2014 року і закінчується днем винесення рішення суду по даній справі. Отже, компенсація за затримку розрахунку при звільненні підлягає виплаті [PERSON]. за 147 робочих днів (при цьому, виходячи з положень ст.11 ЦПК України (меж позовних вимог) суд бере за основу дні, які вказані у позовній заяві позивачем у справі (до листопада 2014 року): за 2014 рік: червень - 13 робочих дні, липень - 23 робочих дні, серпень - 19 робочих днів, вересень - 22 робочих дні, жовтень - 23 робочих дні, листопад - 20 робочих дні, грудень - 23 робочих дні; за 2015 рік - 4 робочих дні. 68 грн. 53 коп. х 147 = 10073 грн.91 коп. Податок на доходи фізичних осіб з цієї суми відповідно до Податкового Кодексу України складає 15%, отже до виплати [PERSON]. підлягає 8562 грн.82 коп. (10073 грн.91 коп. - 1511 грн. 09 коп. (сума податку) = 8562 грн.82 коп.). Отже, при таких обставинах справи суд приходить до висновку про ухвалення рішення про задоволення позову [PERSON] про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні працівника. Враховуючи, що позивач [PERSON]. звільнений від сплати судового збору, на підставі ст.ст.79,88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved