Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-02 00:00:00

Звернувшись до суду, позивач просить визнати спільною сумісною власністю чоловіка та жінки, що проживають однією сімєю без шлюбу майно, яке складається із земельних ділянок та грошових коштів, а також просить поділити вказане майно, визнавши за нею право власності на земельні ділянки, а за відповідачем право на грошові кошти. В обгрунтування заявлених вимог посилається на те, що з 03.01.2006 року і по даний час вона перебуває у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем, разом виховують та утримують спільну дитину [PERSON]. Вказаний факт підтверджується рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 24.09.2014 року, яке на даний час набрало законної сили. Також зазначає, що за час спільного проживання однією сімєю без шлюбу ними за спільні кошти було придбано у спільну сумісну власність майно, а саме: земельну ділянку, площею 3,3028 га, що розташована в адміністративних межах Білогородської сільради с. Білогородка Києво-Святошинського району Київської області, кадастровий номер 3222480400:05:002:0117, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель на споруд, право власності на яку посвідчене на імя Назимко [PERSON] актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 203240, виданого Управлінням земельних ресурсів у Києво-Святошинському районі 21 травня 2008 року на підставі рішення Білогородської сільської ради № 292/4 від 22 квітня 2008 року та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010832900388; земельну ділянку, площею 2,7753 га, що розташована в адміністративних межах Білогородської сільради с. Білогородка Києво-Святошинського району Київської області, кадастровий номер - 3222480400:05:002:0116, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель на споруд, право власності на яку посвідчене на імя Назимко [PERSON] актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 203241, виданого Управлінням земельних ресурсів у Києво-Святошинському районі 21 травня 2008 року на підставі рішення Білогородської сільської ради № 292/4 від 22 квітня 2008 року та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010832900389; земельну ділянку, площею 60,0339 га, що розташована в адміністративних межах Житньогірської сільради, с. Житні гори, Рокитнянського району Київської області, вул. Гагаріна, 120, кадастровий номер - 3223781500:02:001:0001, цільове призначення - для промисловості, право власності на яку посвідчене на імя Назимко [PERSON] актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 418705, виданого управлінням земельних ресурсів у Рокитнянському районі Київської області 11 квітня 2008 року на підставі договору купівлі-продажу від 11 квітня 2008 року № 1029 та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010834700002; земельну ділянку, площею 2,9126 га, що розташована в адміністративних межах Липівської сільської ради Макарівського району Київської області, кадастровий номер - 3222783800:05:004:0037, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, право власності на яку посвідчене на імя Назимко [PERSON] актом на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 703793, виданого Макарівським районним відділом земельних ресурсів 23 листопада 2006 року на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 19 квітня 2006 року № 3585 та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 398; земельну ділянку, площею 2,2769 га, що розташована в адміністративних межах Липівської сільської ради Макарівського району Київської області, кадастровий номер - 3222783800:05:004:0035, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, право власності на яку посвідчене на імя Назимко [PERSON] актом на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 703795, виданого Макарівським районним відділом земельних ресурсів 23 листопада 2006 року на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 19 квітня 2006 року № 3586 та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 396; земельну ділянку, площею 2,7925 га, що розташована в адміністративних межах Липівської сільської ради Макарівського району Київської області, кадастровий номер -3222783800:05:004:0036, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, право власності на яку посвідчене на імя Назимко [PERSON] актом на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 703794, виданого Макарівським районним відділом земельних ресурсів 23 листопада 2006 року на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 19 квітня 2006 року № 3584 та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 397. Їх спільною сумісною власністю також являються грошові кошти в сумі 343 063 доларів США. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила його задовольнити, пославшись на викладені у позові обставини та підстави. Також уточнила, що її довіритель намагалася до звернення до суду вирішити спір миром, але відповідач не погоджувався. На даний час, як їй стало бути відомим, сторони спору дійшли згоди щодо предмету спору у спосіб, що визначений у позовній заяві. Представник відповідача, діючи в межах наданих йому відповідачем повноважень, позов визнав та суду пояснив, що дійсно на даний час сторони дійшли згоди щодо вирішення спору і його довіритель погоджується на вирішення останнього у зазначений у позовній заяві спосіб. Укладати мирову угоди сторони не вбачають потреби. Також зазначив, що предмети спору не є предметом інших спорів і щодо них не предявляють претензії інші особи. Заслухавши представників сторін, дослідивши надані сторонами спору письмові докази, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи із наступного. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того достатніх законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону або не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Аналогічні положення містяться у 15 та 16 статтях ЦК України, за якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За вимогами ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень статті 11 вказаного Кодексу суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказів. Відповідно до статті 60 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Обставини спору сторонами визнаються, а тому доказуванню у відповідності до положень ст.61 ЦПК України не підлягають. Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов»язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині подання ними доказів та заяви клопотань. З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу на підставі тих доказів, які є у матеріалах справи і вважає, що їх достатньо для розгляду цієї справи по суті. Судом встановлено, що правовідносини, які виникли між сторонами регулюються ст.ст. 368 ЦК України та ст.ст. 3, 60, 61, 69-71, 74 СК України. Так, відповідно до положень ч. 4 ст. 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Відповідно до змісту ч.2 ст.74 СК України на майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. За вимогами статтей 69, 70, 71 вказаного Кодексу дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. При цьому частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором і все майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. За визнаних сторонами у судовому засіданні обставин спору та названих правових підстав, визнання відповідачем через свого представника пред»явленого позову не суперечить закону, не порушує права та свободи чи інтереси інших осіб, а тому судом приймається, а позов таким чином підлягає задоволенню.

Outcome: approved