Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-05 00:00:00

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.\~156\~ЖК України члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сімї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині 2 ст. 64 цього Кодексу (дружина, їх діти, батьки). Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до ч.\~4\~ст.\~9\~ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Підстави позбавлення члена сімї, права користування жилим приміщенням, яке належить громадянинові на праві власності, визначені ст. 405 ЦК України. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сімї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Поважними причинами відсутності члена сімї понад один рік може бути строкова служба в армії, навчання, лікування, тривалі відрядження, тощо. У судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про право власності від 29.12.1994 року, позивач [PERSON] є власником 2/5 часток квартири [ADDRESS]. Відповідно до довідки про склад сімї, за адресою: Донецька область м. Краматорськ вул. Дніпровська,5-137, окрім позивачки, зареєстровний [PERSON], який приходиться позивачці онуком. Згідно акту про не проживання від 11.10.2018 року, [PERSON] не проживає за адресою: [INFO] з червня 2013 року до теперішнього часу. Відповідно до копії паспорта громадянина РФ, [PERSON] є громадянином РФ, місце проживання якого зареєстровано за адресою: РФ, Краснодарський край, м. Новоросійськ вул. 20 років РККА/пер. Садовий,14/14. Згідно з письмовими поясненнями відповідача [PERSON], остання позов визнає, підтверджує, що дійсно її син [PERSON] вже тривалий час не мешкає за адресою: Донецька область м. Краматорськ вул. Дніпровська,5-137, так як разом з нею проживає за зареєстрованим місцем мешкання у Росії. Відповідно до ч. 2 ст. 29 ЦК України, фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються\~законом. При вирішенні спору враховується положення цього закону, вік неповнолітнього, який на момент розгляду справи досяг п'ятнадцятирічного віку, який дійсно проживає разом зі своєю матірю [PERSON] на території іншої держави, має в ній зареєстроване місце проживання, суд вважає, що він втратив право користування квартирою № 137 у будинку № 5 по вул. Дніпровська у м. Краматорську Донецької області, оскільки він не проживає у цій квартирі більш ніж один рік, разом з матір'ю мешкає за адресою: РФ, Краснодарський край, м. Новоросійськ вул. 20 років РККА/пер. Садовий,14/14. На підставі викладеного й

Outcome: approved