Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-02 00:00:00

Згідно позову, позивач [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою [PERSON] з 05 серпня 1995 року. Від спільного життя вони мають сина [PERSON], який на цей час проживає з відповідачкою. Сторони з 20 листопада 2013 року мешкають окремо, фактичні шлюбні відносини між ними припинені. В період підтримання фактичних шлюбних відносин вони мешкали за адресою: [ADDRESS]. Після припинення фактичних шлюбних відносин позивач запропонував відповідачці добровільно розділити спільне нажите майно, на що отримав відмову. [PERSON] забрала всі документи на спільне нажите майно і позивачеві їх не дає навіть в копіях. За час спільного життя всю заробітну плату позивач віддавав [PERSON] і вона її витрачала на свій розсуд і за їх спільним рішенням. У період спільного життя в 2007 році вони придбали автомобіль «Mitsubishi Colt» вартістю 98000 грн., який був оформлений на відповідачку, а позивач вписаний в технічний паспорт як такий, що має право керування цим автомобілем. Крім цього, на проведення газу в будинок [ADDRESS] ними були витрачені спільні гроші у розмірі 35000 грн., вони придбали морозильну камеру вартістю 3000 грн., пральну машину вартістю 4000 грн., автоматичну мийку вартістю 4000 грн. і на ремонт будинку витратили 16000 грн. спільних грошей, що загалом складає 160000 грн. У зв'язку з тим , що усе перераховане майно залишилося у [PERSON] і ніякого доступу до нього позивач не має, він бажає, щоб усе майно залишилося у [PERSON], а вона виплатить йому половину його вартості у розмірі 80000 грн. Позивач просить суд винести рішення яким розділити спільно нажите з [PERSON] майно, визнавши за нею право власності на автомобіль «Mitsubishi Colt», вартість проведення газопроводу у розмірі 35000 грн., морозильну камеру, пральну машинку, автоматичну мийку вартістю 16000 грн., вартість будівельних матеріалів на ремонт будинку та стягнути з [PERSON] на його користь 80000 грн. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні підтримали в повному обсязі вимоги за позовною заявою та фактичні обставини, на яких вони ґрунтуються. [PERSON] наполіг на тому, щоб спільно нажите з відповідачкою майно залишилося їй, а йому була виплачена грошова компенсація. Визнав той факт, що будинок [ADDRESS] є власністю його тестя [PERSON] та визнав той факт, що дійсна вартість пральної машинки, що є предметом спору, на цей час становить 900 грн. Відповідачка [PERSON] позовні вимоги визнала частково. Пояснила, що дійсно у період перебування у зареєстрованому шлюбі із позивачем та підтримання з ним фактичних шлюбних відносин, вони придбали автомобіль «Mitsubishi Colt» та автоматичну пральну машину «Bosch». Автомобіль на цей час коштує за висновком оцінювача 69966 грн., а пральну машину вона оцінює в 900 грн. Вона визнає, що це майно є спільним майном подружжя та бажає, щоб зазначене майно залишилося в неї, зі стягненням на користь позивача половини його вартості. Щодо визнання спільним майном подружжя решти майна заперечила, оскільки будинок [ADDRESS] є власністю її батька [PERSON], і він проклав газопровід та здійснював його ремонт за власний кошт. Морозильна камера на цей час знаходиться в будинку її батька і була придбана її сестрою [PERSON], а мийка була придбана її батьком. Ухвалою суду від 13 січня 2014 року до участі у розгляді справи у якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог, залучений [PERSON], який підтримав заперечення проти позовних вимог [PERSON] Пояснив, що будинок [ADDRESS] належить йому і ремонт цього будинку, в тому числі прокладення газопроводу, він здійснював за власний кошт. Та само, він за власні кошти купував мийку, право власності на яку просить визнати позивач. Морозильна камера була придбана його донькою [PERSON], коли вона ще жила разом з ними. На підставі досліджених доказів судом встановлені наступні фактичні обставини. З копії свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 16) вбачається, що позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] з 05 серпня 1995 року перебували в зареєстрованому шлюбі. Сторонами визнаний той факт, що фактичні шлюбні відносини вони підтримували до листопада 2013 року. Вирішуючи позовні вимоги, суд виходить з вимог ст. 60 Сімейного кодексу, за якою майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Визначаючи обсяг майна, яке підлягає поділу, суд враховує, що за копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 55), в період перебування в зареєстрованому шлюбі з позивачем, відповідачка [PERSON] 28 листопада 2007 року зареєструвала за собою право власності на автомобіль «Mitsubishi Colt 1.3», держномер [NUMBER], 2007 року випуску, колір чорний. Крім цього, з копій фіскального чеку та гарантійного талону (а.с. 20-21) вбачається, що 17 липня 2009 року відповідачка придбала пральну машину «Bosch», модель WLX203610Е, заводський номер 8905800862. Зазначені автомобіль та пральна машина на час розгляду справи в суді перебувають у фактичному володінні відповідачки. Виходячи з того, що перелічене рухоме майно набуте у власність сторонами в період перебування у зареєстрованому шлюбі та підтримання фактичних шлюбних відносин, таке майно на підставі ст. 60 Сімейного кодексу України, є спільною сумісною власністю сторін. Відповідно до ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Виходячи з рівності часток подружжя у спільному майні, визначеної ст. 70 Сімейного кодексу України, кожна зі сторні має рівну частку у переліченому майні і визначені законом підстави для відступу від рівності часток подружжя у спільному майні в судовому засіданні не встанволені. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 71 Сімейного кодексу України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Визначаючи вартість майна, яке підлягає поділу, суд виходить з того, що за висновком автотоварознавчого дослідження (а.с. 56-62), дійсна ринкова вартість автомобіля «Mitsubishi Colt 1.3», держномер [NUMBER], становить 69966 грн. Також, сторонами визнаний той факт, що на час розгляду справи в суді дійсна вартість пральної машини «Bosch» становить 900 грн.

Outcome: partial