Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-22 00:00:00

Звернувшись до суду з позовом, позивач [PERSON] просить визнати дійсним біржовий контракт, який укладено Артемівською філією Донецької товарної біржі від 02 квітня 2001 року, а саме договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що згідно з біржовим контрактом № 102-Н (договором купівлі-продажу), який укладено Артемівською філією Донецької товарної біржі від 02 квітня 2001 року, він придбав у [PERSON] житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] . Вказаний договір зареєстровано в Артемівському бюро технічної інвентаризації, про що є відмітка на біржовому контракті. Сторонами під час укладання біржового контракту були дотримані всі істотні умови договору купівлі-продажу, однак відповідач у зв`язку із зайнятістю ухилявся від укладання договору купівлі-продажу у нотаріальній формі, при цьому, посилаючись на п. 1.4 договору, де зазначено, що у покупця виникає право власності на будинок з моменту реєстрації даного контракту в Артемівській філії Донецької товарної біржі, тому відповідач вважав, що цей договір не потребує нотаріального посвідчення. На початку вересня 2020 року позивач, як власник будинку, мав намір його продати. Проте, звернувшись до нотаріальної контори, йому в усній формі пояснили, що оскільки зазначений будинок був оформлений через товарну біржу, нотаріус не вважає цю угоду дійсною. У зв`язку із цим, позивач вимушений звернутися до суду з позовною заявою про визнання вищезазначеної угоди дійсною. Позивач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, у судове засідання не з`явився. Надав суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без його участі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] , який про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у судове засідання не з`явився, причини своєї неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не надав, тому суд на підставі п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України вирішує справу на підставі наявних у ній доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до копії біржового контракту № 102-Н (договору купівлі-продажу) від 02 квітня 2001 року, укладеного Артемівською філією Донецької товарної біржі, [PERSON] купив у [PERSON] будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] , яка належала йому на праві приватної власності. Вказаний договір зареєстровано в Артемівському бюро технічної інвентаризації 25 липня 2001 року за реєстровим № 1980 у книзі № 14 (а.с. 6). При цьому, у п. 1.4 вказаного договору купівлі-продажу зазначено, що покупець набуває право власності на будинок з моменту реєстрації даного контракту в Артемівській філії Донецької товарної біржі (а.с. 6). У технічному паспорті на будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , який видано 23 жовтня 1992 року, власником будинку зазначено [PERSON] (а.с. 7). Постановою Верховної Ради України від 04 лютого 2016 року № 984-VIII «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» м. Артемівськ Донецької області перейменовано на м. Бахмут. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ст. 128 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Відповідно до ст. 153 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Статтею 227 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) передбачалась необхідність нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу (міни) жилого будинку, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому випадку наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Згідно з ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року № 1956-ХІІ (в редакції, чинній на момент укладання спірного правочину) угоди, зареєстровані на товарній біржі не підлягають нотаріальному посвідченню. Таким чином, на дату укладання договору купівлі-продажу від 02 квітня 2001 року в Артемівській філії Донецької товарної біржі в законодавстві існували протиріччя щодо необхідності нотаріального посвідчення вказаного договору, мала місце колізія норми ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» та норми кодифікованого нормативно-правового акту, а саме ст. 277 ЦК Української РСР 1963 року. Відповідно до абз. 3 п. 2 Постанови №14 Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року, роз`яснено, що у випадку наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають юридичну силу, застосуванню підлягає той, що прийнятий пізніше. В даному випадку, наявна колізія норм матеріального права, що мають однакову юридичну силу, при цьому суд акцентує увагу, що Закон України «Про товарну біржу» було прийнято в 1991 році, а Цивільний кодекс на момент укладання спірного правочину діяв з 1963 року. При вирішенні спору про необхідність чи відсутність необхідності нотаріального посвідчення правочину, укладеного на товарній біржі, суд вважає правомірним застосування положення ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» (як нормативного акту, прийнятого пізніше), що дозволяв укладати біржові контракти щодо відчуження житлової нерухомості фізичною особою без нотаріального посвідчення. У судовому засіданні встановлено, що умови біржового контракту № 102-Н (договору купівлі-продажу) від 02 квітня 2001 року виконано, однак правочин не посвідчено нотаріально. Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України, однією з умов виникнення прав та обов`язків учасників цивільних правовідносин є рішення суду. Згідно з положеннями ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, зібрані у справі докази та їх оцінка вказують на наявність обґрунтованих підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] , тому позов слід задовольнити.

Outcome: approved