Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-15 00:00:00

І. Виклад позиції позивача. До суду звернулось ПАТ «МТБ БАНК» з позовом (а.с. 2-3) до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 03.08.2018 року між ПАТ «МТБ Банк» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №40360/RI, згідно умов якого відповідач отримав строковий кредит у розмірі 3 500,00 грн. використати за цільовим призначенням, строком з 10.08.2015 року по 09.08.2018 року зі сплатою 0,01% річних, яка є фінансовою ставкою. Відповідач [PERSON] взяті на себе зобов`язання не виконує, внаслідок чого станом на 19.03.2020 року утворилась заборгованість у розмірі 1 743,22 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь та понесені ним судові витрати в розмірі 2102,00 грн.. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Представник позивача у судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву в якій просить, розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. У разі неявки відповідача, не заперечував проти заочного розгляду справи (а.с. 49-50). ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою судді від 15.05.2020 року було відкрито провадження по справі та призначено до розгляду в спрощеному порядку (а.с. 45). Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання (стаття 128 ЦПК), в судове засідання не з`явився без поважних причин, а представник позивача не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, Судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам статей 280-281 ЦПК. Судом на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст правовідносин. 10.08.2015 року між ПАТ «МТБ БАНК» та [PERSON] був укладений кредитний договір №40360/RI, згідно умов якого відповідач отримав строковий кредит у розмірі 3 500,00 грн. на строк 10.08.2015 року по 09.08.2018 року включно, зі сплатою 0,01% річних, яка є фінансовою ставкою (а.с. 33-39). [PERSON] належним чином умови договору №40360/RI від 10.08.2015 р. не виконує, внаслідок чого, станом на 14.04.2020 року, утворилась заборгованість у розмірі 1 743,22 грн., яка складається з: - 1 440,29 грн. - основний борг по кредиту та відсоткам; - 144,00 грн. - штраф; - 158,93 грн. - 3% річних та індекс інфляції (а.с. 20-21). Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] [PERSON] одружився з [PERSON] , та вона змінила прізвище на [PERSON] (а.с.13). Відповідно виписки по рахунку № [NUMBER] з 10.08.2015 року по 11.08.2015 року - на ім`я [PERSON] перераховано кошти в розмірі 3 500,00 грн..(а.с. 14). Згідно листів позивача, відповідач [PERSON] сповіщалась про наявність заборгованості за кредитним договором №№40360/RI від 10.08.2015 р. (а.с. 15-19). V. Оцінка Суду. Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо за договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики. Згідно ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно із частиною другою ст.625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Цей правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 30.03.2016 року у справі №6-2168цс15, постанові ВС України від 01.10.2014 року по справі № 6-113цс14, постанові ВС України від 06.07.2016 року по справі № 6-194цс15. Враховуючи, що відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором № 40360/RI від 10.08.2015 року не виконує належним чином, внаслідок чого утворилась заборгованість, що підтверджується наданими позивачем доказами, то суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. За змістом ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно меморіального ордеру № 16385133 від 15.04.2020 року (а.с. 1) позивачем було сплачено 2 102 грн. 00 коп. (дві тисячі сто дві гривні 00 копійок) судового збору, який підлягає стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved