Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-21 00:00:00

Звернувшись до суду, позивач посилається на те, що він являється власником будинку за № 19 по вул. Шкільна в с. Ромашки Рокитнянського району Київської області, в якому окрім нього є зареєстрованою також відповідачка у справі і яка фактично з 2004 року не проживає у ній. Просить визнати відповідача таким, що втратила право користування будинком № 19 по вул. Шкільна в с. Ромашки Рокитнянського району Київської області та зобовязати Рокитнянський районний сектор Управління Державної міграційної служби \~України в Київській області зняти її\~ з реєстрації. В судовому засіданні позивач та її представник підтримав позов за викладених у ньому обставин та просили його задовольнити. Відповідач, будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не зявилася, про причину своєї неявки суд не повідомила, заперечення на позов та заяви про розгляд справи у її\~ відсутності до суду не подала. Треті особи в судове засідання не з'явилися, \~\~натомість подали до суду заяви, якими просять розглянути спір у відсутності своїх представників, при \~винесені рішення покладається на розсуд суду. За викладеного,\~ суд ухвалив провести розгляд справи у відсутності відповідача \~в порядку заочного провадження, проти чого не заперечує позивач і що узгоджується з положеннями ст.224 ЦПК України. Заслухавши доводи представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Позивач придбав 25.09.1984 року у власність житловий будинок, що по вул. Шкільна, 19, в с. Ромашки Рокитнянського району Київської області. На разі, державної реєстрації такого договору, як того вимагали вимоги діючого на той час законодавства України (ст.227 ЦК України 1963 року) і про що наголошувалося у змісті самого договору, а також відповідно до вимог чинного на час звернення до суду з позовом законодавства (ст.182 ЦК України), позивач не провів. На даний час у будинку окрім позивача є зареєстрованою також відповідач у справі, з якою позивач проживав у ньому спільно без реєстрації шлюбу з 2004 року до початку літа 2005 року. З того часу відповідач забрала свої речі та стала проживати постійно у с.Іванівка Кагарлицького району Київської області по вул. Кірова, 100., будинком фактично не користується і \~не бере участі у витратах \~на його утримання. Викладене підтверджується: -\~\~\~\~копією паспорта на ім'я позивача; - договором купівлі-продажу\~ будинку, посвідченого 25.09.1984 року секретарем виконкому Ромашківської сільської ради народних депутатів Рокитнянського району Київської області, реєстровий запис 35;\~ \~\~\~\~\~\~ - \~\~\~актом обстеження\~ матеріально-побутових умов у гр [PERSON] від 19.06.2015 року. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Аналогічні положення містяться у 15 та 16 статтях ЦК України, за якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За вимогами ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень статті 11 вказаного Кодексу суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказів. Відповідно до статті 60 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Виходячи з загальних положень права власності, власнику належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Захист права власності регулюється нормами Цивільного кодексу України. За вимогами ст.391 ЦК України \~власник майна \~має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування чи розпорядження майном. Одним із способів захисту порушеного права власника житла є визнання особи такою, що втратила право користування житлом. Відповідно до ст. 9 ч. 4 ЖК УРСР ніхто не може бут виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим примушенням інакше, як з підстав і порядку передбачених законом. Відповідно до ч.2 ст.3 СК сім'ю складають особи, \~які спільно проживають, \~пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Як вбачається із встановлених обставин справи сторони до почтаку літа 2005 року проживали однією сімєю, тобто відповдач була членом сімї позивача. Зміст ст. 405 ЦК України передбачає, що члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право користування цим житлом, проте втрачають право на користування цим житлом у разі відсутності їх без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Проте, як вбачається із отриманих та досліджених у судовому засіданні наданих позивачем доказів, останнім не надано суду достатніх та належних доказів того, що саме він являється власником житлового будинку по вул. Шкільна, 19, в с. Ромашки Рокитнянського району Київської області. Самі по собі договір купівлі-продажу житлового будинку, а також надана його представником у судовому засіданні довідка Ромашківської сільської ради Рокитнянського району Київської області від 08.07.2015 року № 221, не можуть прийняті судом як належні та достатні докази такої обставини з огляду на положення ст. 182 ЦК України, а відтак відсутні підстави констатувати порушення права власності позивача на це майно та відповідно про відстуність спірних відносин, які підлягають судовому захисту. Позов таким чином не грунтується на отриманих у справі доказах та законі, а тому задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed