Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-07 00:00:00

Згідно позовної заяви, усних пояснень позивачки в судовому засіданні, 03.09.2006 року сторони уклали шлюб. У шлюбі, 01.07.2007 року, у них народилася дочка [PERSON], яка проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні. 23.03.2015 року шлюб між нею та відповідачем розірвано. Після розірвання шлюбу відповідач проживає окремо, по вихідним бачиться з дитиною, однак ці зустрічі мають лише розважальний характер. Належної матеріальної допомоги на утримання дочки відповідач не надає, а вона самостійно не спроможна належним чином утримувати дитину. Враховуючи вищевикладене, а також те, що батько дитини є працюючим, інших осіб на утриманні не має, просить стягнути з відповідача на її користь на утримання дочки [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 частини його заробітку щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також додаткові виплати двічі на рік літом та восени на придбання одягу, взуття та підготовки до навчального року, у розмірі місячних виплат, але не менше 50 % від визначеного судом розміру аліментів, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково. Згоден сплачувати аліменти в розмірі 20 % від заробітку щомісячно. В обґрунтування розміру аліментів, які згоден сплачувати, посилається на те, що сплачує кредити, після розірвання шлюбу все майно залишив позивачці, а тому у нього виникла необхідність у придбанні побутової техніки та інших речей. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Частинами 2 і 3 статті 181 СК України визначено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно зі ч. 1, 2 ст. 182, ч. 1 ст. 183 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі та мають малолітню дочку [PERSON], [INFO]. Встановлено, що позивачка та відповідач на даний час проживають окремо, неповнолітня дитина проживає з матірю [PERSON] Батько дитини належної матеріальної допомогу на її утримання не надає, таке [PERSON] не оспорив, що є невиконанням з його боку вищезазначених вимог закону щодо утримання неповнолітньої дитини. Відповідно до розяснень, викладених в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України, при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають значення. Оцінивши в сукупності надані докази, суд приходить до висновку, що відповідач відповідно до ст.180 СК України зобов'язаний утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, а тому позов в частині стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі 25 % від доходу відповідача є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, однак щодо мінімального розміру аліментів то такий відповідно до вищезазначених норм закону не повинен бути меншим ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а не 50 %, як того просить позивачка. Посилання відповідача на те, що він може сплачувати аліменти лише в розмірі 20 % не можуть бути прийняті до уваги, оскільки [PERSON] не надав достовірних доказів на підтвердження своїх заперечень, передбачених ст. 182 СК України, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, які б спростували доводи позивачки щодо визначення розміру аліментів. Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача додаткових виплати двічі на рік літом, для збору дитини до нового навчального року та восени на придбання зимового одягу та взуття у розмірі місячних виплат, але не менше 50 % від визначеного судом розміру аліментів, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття, то суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Аліменти мають своєю метою забезпечити нормальні матеріальні умови життя дитини. У тих випадках, коли в силу особливих, виняткових обставин вимагаються поверх звичайних додаткові витрати, цих коштів може виявитися недостатньо. Особливими обставинами можуть бути: несподіване тяжке захворювання, для ліку-вання якого необхідна велика сума грошей, наприклад, на оплату операції, на проїзд до місця лікування, проживання, харчування, післяопераційне видужування в санаторії; нещасний випадок дитина потрапила в ДТП і була тяжко травмована тощо. Враховуючи наведе вимоги позивачки в частині стягнення додаткових витрат на дитину, які обґрунтовуються необхідністю придбання одягу та взуття в осінньо-зимовий період та на підготовку до навчального року, не є тими особливими обставинами за яких у позивачки виникає право на звернення з вимогами про стягнення додаткових витрат на дитину, а тому в цій частині позовних вимог слід відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь держави підлягають 243,60 грн. судового збору.

Outcome: approved