Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-12 00:00:00

Звертаючись до суду, в обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 12.12.2016 року [PERSON] звернулася до КС «Християнська Фортеця» з проханням про надання кредиту у розмірі 2200 (дві тисячі двісті) грн. 00 коп. на лікування на дванадцять календарних місяців, зі сплатою відсотків за користуванням кредитними коштами із розрахунку 65 % річних (5,42 % на місяць), що було скріплене кредитним договором № 9748/2010-К від 12.12.2016 року. За умовами кредитного договору [PERSON] зобовязалась щомісячно сплачувати основний платіж та відсотки рівними часками у розмірі 302,50 грн. за користування кредитом. Але відповідач несвоєчасно сплачував за користування кредитними коштами, у зв'язку з чим виникла заборгованість. Відповідачу неодноразово надсилалися листи за місцем мешкання та проводилися телефонні розмови з вимогою про повернення боргу, але відповіді на листи позивач не отримав та дій, які б свідчили про бажання боржника виплатити борг у добровільному порядку не побачи. За умовами Кредитного договору № 9748/2010-К від 12.12.2016 року (п. 3.6-3.7) у випадку несвоєчасного повернення чергового платежу по кредиту боржник виплачує підвищений відсоток, що становить 174,5 відсотків річних, та нараховується з дня виникнення прострочення по платежу за кожен день. Станом на 15.06.2018 року основна сума боргу складає 2100,00 грн. Відсоток за користування кредитними коштами, з урахуванням підвищеного відсотку за несвоєчасне повернення суми кредиту складає 3710,83 грн. Також згідно з п. 8.3 Кредитного договору № 9748/2010-К від 12.12.2016 року відповідач в разі невиконання або неналежного виконання зобовязань цього Договору відшкодовує позивачу завданні ним збитки, включаючи упущену вигоду. На підставі викладеного позивач просив стягнути з відповідача [PERSON] на користь КС «Християнська Фортеця» борг за кредитним договором № 9748/2010-К від 12.12.2016 року в сумі 5810 (пять тисяч вісімсот десять) грн. 83 коп. та судові витрати. Представник позивача у судове засідання не з'явився, просив розглянути справу без його участі, на позові наполягав у повному обсязі, не заперечував проти розгляду справи у заочному порядку. Відповідачка в судове засідання не з'явилася. Заяву про слухання справи за її відсутністю не надала. Про причини неявки суд не повідомила. Про час і місце слухання справи повідомлена належним чином - у відповідності до вимог ч. 6, п. 2 ч. 7 ст. 128, ч. 9 ст. 130 ЦПК України, судовими повістками про виклик за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання. Відповідно до ст. 280 ЦПК судом прийнято рішення про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечував. Враховуючи вищенаведене і прийняття судом ухвали про заочний розгляд справи, справа підлягає розгляду в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи. В судовому засіданні досліджені всі докази, подані учасниками справи. Клопотання про витребування і дослідження інших доказів до суду не надходило. Суд постановляє рішення на підставі повно і\~всебічно зясованих\~обставин,\~на які\~сторони посилаються\~як на\~підставу своїх\~вимог і\~заперечень,\~підтверджених тими\~доказами,\~які були\~досліджені в\~судовому засіданні. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідачі не надали ні відзиву, ні заперечень за позовом, тому обставини, на які посилається позивач за текстом позовної заяви суд вважає доведеними. Дослідивши наявні у справі письмові докази та оцінивши їх в сукупності суд приходить до наступних висновків. У судовому засіданні встановлено, що між Кредитною спілкою «Християнська Фортеця» та відповідачкою [PERSON] було укладено кредитний договір № 9748/2010-К від 12.12.2016 року (ар.с.6-7), згідно з яким позивач надав відповідачу 12.12.2016 року кредит у розмірі 2200 грн. 00 коп. строком на 12 календарних місяців, зі сплатою відсотків за користуванням кредитними коштами із розрахунку 65 % річних (5,42 % на місяць). Факт отримання коштів [PERSON] підтверджується копією довідки від 12.12.2016 (ар.с.8). За умовами кредитного договору № 9748/2010-К від 12.12.2016 року [PERSON] зобовязалася щомісячно сплачувати основний платіж та відсотки рівними частками у розмірі 302,50 грн. за користування кредитом. Але відповідач несвоєчасно сплачував за користування кредитними коштами, у звязку з чим виникла заборгованість. Згідно розрахунку (ар.с.4-5), станом на 15.06.2018 року основна сума боргу по кредиту складає 2100,00 грн., відсоток за користування кредитними коштами, з урахуванням підвищеного відсотку за несвоєчасне повернення суми кредиту складає 3710,83 грн. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтею 1054 ЦК України встановлено, що «за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти». Частина 1 ст. 509 ЦК України зазначає, що «зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку». Згідно зі ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання, або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання\~має виконуватися\~належним чином\~відповідно до\~умов договору\~та вимог\~цього Кодексу,\~інших актів\~цивільного законодавства,\~а за\~відсутності таких\~умов та\~вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Відповідно до п.п. 3.6, 3.7 Кредитного договору № 9748/2010-К від 12.12.2016 року у випадку несвоєчасного повернення чергового платежу по кредиту, боржник виплачує підвищений відсоток, що становить 174,5% річних, та нараховується з дня виникнення прострочення по платежу за кожен день. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Стаття. 610 ЦК України зазначає, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідач, порушуючи виконання умов Договору кредиту в односторонньому порядку, всупереч ст. 526, 530, 629 ЦК України, припинив повертати основну суму кредиту та сплачувати відсотки за користування кредитом. Тим самим відповідач порушив норми ст. 1054 ЦК України, згідно з якою позичальник зобовязаний повернути кредит та сплатити відсотки, та ст. 1049 ЦК України, відповідно до якої позичальник зобовязаний повернути позику в строк та в порядку, встановленому договором. Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Цією ж статтею ЦК передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідач не виконує (неналежно виконує) обовязки щодо своєчасного повернення основної суми заборгованості по кредиту та сплати відсотків за користування Кредитом. Ні відзиву, ні заперечень проти позову відповідачем не надано, тому доводи позивача щодо невиконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором, а також розміру прострочених платежів нічим не спростовуються і ці обставини слід вважати доведеними. За таких обставин позов заявлено обґрунтовано та у відповідності до вимог чинного законодавства, тому він підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved