Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-21 00:00:00

І. Виклад позиції позивача. 14 липня 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання незаконною бездіяльності органу державної влади та відшкодування моральної шкоди, у якому просив визнати порушенням розумних строків розгляду кримінального провадження 12016230030004147 (справа №766/5627/17), перебування обвинуваченого [PERSON] тривалого часу у стані правової невизначеності; стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь позивача відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням розумних строків, перебуванням у стані правової невизначеності незаконними діями органу досудового розслідування, прокуратури в розмірі 500 000, 00 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що Херсонським міським судом Херсонської області розглядається кримінальна справа 766/5627/17 по обвинуваченню [PERSON] у скоєнні злочину передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України. Стороною обвинувачення є прокурор Херсонської окружної прокуратури і слідчий ГУ НП в Херсонській області. Кримінальне провадження зареєстровано 11.10.2016 року, а підозру у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України позивачу оголошено 09.02.2017 року. 21.10.2019 року суддею Бочко Ю.І. відносно [PERSON] ухвалено виправдувальний вирок, який 17.12.2019 року Херсонським апеляційним судом скасовано, а кримінальне провадження направлено на новий розгляд. Таким чином, з 09.02.2017 року по теперішній час позивача звинувачують у скоєнні злочину передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України. Він вважає себе не винуватим, однак перебуває у стані правової невизначеності у зв`язку з тривалим розглядом кримінального провадження та порушенням з вини відповідачів розумних строків розгляду кримінальних проваджень. Вважає, що внаслідок порушення розумних строків розгляду справи з вини відповідачів відбувається порушення його немайнових прав, що завдає моральних страждань, принижує честь і гідність, підриває авторитет. Через перебування у статусі обвинуваченого у позивача порушились нормальні зв`язки з сусідами, рідними, вони обмежили своє спілкування з ним, протягом майже 5 років усі розмови з рідними близькими людьми зводяться до кримінальної справи, до подій, до статусу позивача як особи, яка вчинила злочин. ІІ. Виклад позиції Херсонської окружної прокуратури. 11.08.2021 року представник Херсонської окружної прокуратури подав відзив на позовну заяву. По суті заперечень проти пред`явлених вимог позивача вказав, що причинами тривалого судового розгляду кримінального провадження відносно позивача є: зміна головуючого у справі, у зв`язку з відставкою; небажання потерпілого, який перебуває за межами території України, приймати участь у судових засіданнях. Крім того, позивач як сторона захисту під час досудового розслідування мав право подавати клопотання в порядку ст. 220 КПК України слідчому чи прокурору з метою виконання будь-яких процесуальних дій необхідність в проведенні яких він вважав би необхідними для доведення його невинуватості, проте вказаним правом він не скористався. Оскільки обвинувальний акт у кримінальному провадженні №12016230030004147 від 11.10.2016 відносно [PERSON] за ч. 1 ст. 122 КК України перебуває на теперішній час на розгляді у Херсонському міському суді Херсонської області, а повідомлення про підозру ним відповідно до вимог ст. 303 КНК України оскаржено не було, позов є необґрунтованим та передчасним. Вважає недоведеним позивачем як розмір так і наявність моральної шкоди у розмірі 500 000, 00 грн. Додатково зазначає, що Херсонська окружна прокуратура не є юридичною особою та не може бути відповідачем у суді, належним відповідачем є Херсонська обласна прокуратура. ІІІ. Виклад позиції Головного управління національної поліції в Херсонській області. 12.08.2021 року представник ГУ НП в Херсонській області подав відзив на позовну заяву. По суті заперечень проти пред`явлених вимог позивача вказав, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження необхідності відшкодування йому моральної шкоди у розмірі 500 000, 00 грн. Крім того, остаточне рішення за результатами розгляду кримінального провадження №12016230030004147 не прийнято, а тому позивач вважається таким, ще не реабілітований та кримінальне переслідування відносно нього не завершено. ІV. Виклад позиції Державної казначейської служби України. 01.10.2021 року представник ДКС України подав відзив на позов. По суті заперечень проти пред`явлених вимог позивача вказав, що відшкодування шкоди за рахунок коштів Державного бюджету України провадиться лише у випадках доведення усіх елементів правових підстав відшкодування шкоди, зокрема, причинно-наслідкового зв`язку між завданою шкодою та незаконністю дій посадових осіб, що її спричинили. Наразі розгляд кримінальної справи відносно позивача не завершено, однак неправомірності дій працівників поліції, прокуратури та суду встановлено не було. Оскільки, позивачем не надано доказів протиправності дій посадових осіб державного органу, як одного із обов`язкових елементів цивільного правопорушення, Казначейство не вбачає підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди. Без доказів того у чому саме проявляється завдання позивачу моральна шкода, відповідач вважає його доводи припущенням. Додатково вказує, що жодним нормативно-правовим актом України не передбачено, що Казначейство повинно нести відповідальність за дії інших органів державної влади. Вважає, що стягнення коштів з Державного бюджету України є необґрунтованим та таким, що не відповідає встановленому законом способу захисту порушеного права. V. Виклад позиції позивача у відповіді на відзив. 17.08.2021 року позивачем подано відповідь на відзив, у якому заперечив проти доводів Херсонської окружної прокуратури та ГУ НП в Херсонській області з посиланням на практику Європейського суду з прав людини. VІ. Процесуальні дії суду у справі. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 26 липня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 05.08.2021 року позивач подав клопотання про збільшення позовних вимог та залучення відповідача. 11.08.2021 року представник Херсонської окружної прокуратури подав відзив на позовну заяву. 12.08.2021 року представник ГУ НП в Херсонській області подав відзив на позовну заяву. 17.08.2021 року позивачем подано відповідь на відзив. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 08 вересня 2021 року залучено до участі у справі співвідповідача - Державну казначейську службу України. 21.09.2021 року позивач подав заяву про розгляд справи у загальному провадженні. 01.10.2021 року представник ДКС України подав відзив на позов. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 22 листопада 2021 року у задоволенні заяви позивача [PERSON] про розгляд цивільної справи в порядку загального позовного провадження відмовлено. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Учасники справи наданими їм правом скористалися та подали до суду заяви по суті справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані сторонами докази та повідомлені ними обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. VІІ. Фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст правовідносин. 11 жовтня 2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про кримінальне провадження №12016230030004147 відносно [PERSON] , [INFO] за ч. 1 ст. 122 КК України. 09 лютого 2017 року о 17-50 год. [PERSON] , [INFO] повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України. 30 березня 2017 року [PERSON] , [INFO] повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України. 30 березня 2017 року прокурором Херсонської місцевої прокуратури, юристом 2 класу Юрченко П.Ю. затверджено обвинувальний акт по кримінальному провадженню СВ Дніпровського ВП ХВП ГУНП України в Херсонській області, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12016230030004147 від 11.10.2016. Вироком Херсонського міського суду Херсонської області від 21 жовтня 2019 року у справі №766/5627/17 [PERSON] визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України. Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 17 грудня 2019 року вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 21 жовтня 2019 року скасовано та призначено новий розгляд у тому ж суді першої інстанції в іншому складі суду. Згідно звіту про автоматизований розподіл справ між суддями від 21.12.2019 року у справі №766/5627/17 визначено головуючим суддю [PERSON] . Згідно звіту про повторний автоматизований розподіл справ між суддями від 03.03.2021 року у справі №766/5627/17 відведено суддю [PERSON] у зв`язку зі звільненням з посади та визначено головуючим суддю Корольчук Н.В. Станом на 22 листопада 2021 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12016230030004147 від 11.10.2016 за обвинуваченням [PERSON] , [INFO] у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України не розглянуто. Судове засідання у справі №766/5627/17 призначено на 30.11.2021 року. VІІІ. Оцінка Суду. Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). При вирішенні цивільного спору суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір. При цьому слід враховувати, що порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій/бездіяльності, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. Матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає в з`ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення, тому відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння її незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади. Передумовою стягнення моральної шкоди з відповідачів позивач вказує на порушення розумних строків розгляду кримінального провадження 12016230030004147 (справа №766/5627/17), перебування як обвинуваченого протягом тривалого часу у стані правової невизначеності. Разом з тим, спеціальною нормою права, яка визначає правові підстави відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду є ст. 1176 ЦК України. Так, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, відшкодуванню підлягає шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Відповідно до ст. 2 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: постановлення виправдувального вироку суду; встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Аналіз наведених норм права дає підстави стверджувати, що такі обставини, як порушення розумних строків розгляду кримінального провадження, перебування особи у статусі обвинуваченого протягом тривалого часу у стані правової невизначеності не є підставою для стягнення моральної шкоди з органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Суд констатує, що поняття «розумний строк» є оціночним та визначається з огляду на критерії, встановлені ст. 28 КПК України, до закінчення розгляду справи №766/5627/17 не може бути стверджено безпідставність та тривалість розгляду судової процедури відносно позивача та наявність/ відсутність у цьому вини відповідачів. Тому до закінчення розгляду кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12016230030004147 від 11.10.2016 за обвинуваченням [PERSON] , [INFO] у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, відсутні підстави стверджувати про завдання позивачу моральної шкоди, у тому числі і у зв`язку з порушенням розумних строків розгляду кримінального провадження 12016230030004147 (справа №766/5627/17), перебування як обвинуваченого протягом тривалого часу у стані правової невизначеності. У відповідності до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи, що позивач звернувся до суду із вимогою про визнання порушеними розумних строків розгляду кримінального провадження до його завершення та ухвалення у справі вироку, не довів належними та допустимими доказами те, що неправомірними діями чи бездіяльністю відповідачів йому завдана моральна шкода, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями відповідачів та вини відповідачів в заподіянні моральної шкоди, не зазначив з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується, суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог та відмову у їх задоволенні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). ІХ. Заходи забезпечення позову (заяви). Заходи забезпечення позову (заяви) судом не застосовувалися. Х. Розподіл судових витрат між сторонами. За статтею 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача. Відповідно до п. 13 ч. 2 ст. 3 ЗУ «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду. У відповідності до ч. 7 ст. 141 ЦПК України та з урахуванням відмови у задоволенні позовних вимог правових підстав для стягнення з відповідачів в дохід держави витрат на оплату судового збору не має.

Outcome: dismissed