Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-22 00:00:00

Звертаючись з позовом до Варвинської селищної ради Чернігівської області та Комунального підприємства „Господар„ Варвинської селищної ради [PERSON] просив стягнути з відповідачів 20903,00 грн у відшкодування матеріальної шкоди, завданої залиттям квартири, 2000,00 грн у відшкодування моральної шкоди та 78,76 грн витрат на лікування. Рішенням Варвинського районного суду Чернігівської області від 05 листопада 2013 року позов задоволено частково. Стягнуто з КП „Господар” Варвинської селищної ради Чернігівської області на користь [PERSON] 20 903,00 грн у відшкодування матеріальної шкоди, 200,00 грн у відшкодування моральної шкоди та 5 грн 56 коп витрат на лікування. В іншій частині вимог відмовлено. Частково не погоджуючись з рішенням, [PERSON] в апеляційній скарзі вказує на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його змінити: стягнути з КП „Господар” у відшкодування моральної шкоди 2000,00 грн та 73 грн 20 коп на лікування. Апелянт, посилаючись на положення ст.ст 23, 1167 ЦК України, вказує, що суд, визначаючи розмір відшкодування, не у повній мірі врахував тривалість його моральних страждань від пошкодження майна та від ушкодження електричним струмом, яке пов”язує із залиттям квартири, не врахував також побутових незручностей, завданих залиттям квартири, і , як наслідок, зменшив розмір відшкодування моральної шкоди, а також зменшив розмір відшкодування на лікування. Помилковими вважає висновки суду про те, що факт завдання йому моральної шкоди підтопленням квартири не доведено, а визнано факт завдання моральної шкоди внаслідок ураження струмом. КП „Господар” також не погодився з рішенням суду, тому, в апеляційній скарзі ставить питання про його скасування у повному обсязі та ухвалення рішення про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] у повністю. Доводами апеляційної скарги відповідача є посилання на неповноту з”ясування обставин справи, помилковість висновків суду щодо встановлених обставин, а також апелянт вважає, що наявним у справі доказам судом дана невірна оцінка з точки зору їх належності та допустимості. Зокрема, апелянт посилається на неналежність доказів, на які послався суд , визнаючи факт вини відповідача у затопленні квартири через протікання стелі та розмір дійсної матеріальної шкоди, завданої йому залиттям квартири. На думку апелянта, ці обставини підлягали встановленню на підставі експертного висновку або висновку компетентної особи – професійного оцінювача, здійсненого відповідно до Закону України „Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні” ( далі Закон №2658). Помилковим, КП „Господар» вважає також висновок суду щодо доведеності факту спричинення моральної шкоди позивачу внаслідок ураження струмом, оскільки в даному випадку мала місце необережність поведінки самого [PERSON] та недотримання ним Правил користування електричною енергією. Крім того, КП „Господар” посилається на порушення судом норм процесуального права, так як до провадження була прийнята позовна заява, яка за змістом та формою не відповідала вимогам ст. 119 ЦПК України, отже, підлягала залишенню без руху. Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення представника КП „Господар” [PERSON], дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг , перевіривши законність рішення суду першої інстанції у межах, визначених ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд приходить до висновку, що скарга КП „Господар” підлягає частковому задоволенню, а скарга [PERSON] задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Задовольняючи позов в частині відшкодування матеріальної шкоди, завданої залиттям квартири позивача, суд першої інстанції виходив з того, що між власником квартири [ADDRESS] С.М. та КП „Господар” фактично виникли правовідносини у зв”язку з наданням житлово-комунальних послуг однією стороною та їх використанням іншою стороною. Так, КП „Господар”, відповідно до рішення тридцятої сесії п”ятого скликання Варвинської селищної ради від 28.09.2009 року є особою, яка надає житлово-комунальні послуги та послуги з утримання будинку № 16 по вул. Миру, у якому розташована квартира [PERSON], а останній їх приймає та оплачує. Рішенням Варвинської селищної ради від 25 квітня 2013 року будинок по вул. Миру, 16 передано безоплатно на баланс КП „Господар”. Також, суд дійшов висновку, що 02.06.2013 року з вини відповідача, який, усупереч ст.ст.1,21 Закону України „ Про житлово-комунальні послуги” та п.13 Типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, не належним чином виконував свої обов”язки по утриманню внутрішньо-будинкової мережі та мережі відведення атмосферних опадів, сталось залиття квартири [PERSON] стічними дощовими водами через дах будинку. З висновками суду у зазначеній частині повністю погоджується колегія суддів апеляційного суду, оскільки такі висновки грунтуються на наявних у справі та досліджених судом доказах і відповідають вимогам закону. Доводи апелянта щодо безпідставності висновків суду про неналежне утримання будинку та споруд не заслуговують на увагу, так як з наявних у справі доказів встановлено і не оспорюється відповідачем, що саме через протікання даху будинку, стічні дощові води потрапили в квартиру позивача та пошкодили її ( а.с.26,30,32,65,84,216-234). Відповідачем не надано суду доказів того, що утримання будинку здійснювалось з дотриманням положень п.п.1.2,ч.2 ст.21 Закону України „ Про житлово-комунальні послуги”, зокрема, щодо належного здійснення контролю за технічним станом інженерного обладнання будинків, проведення поточного ремонту дахів та покрівель. Акт від 04 червня 2013 року про виконання робіт по заміні фрагментів системи водовідведення будинку №91 по вул.. Миру,16, на який посилається КП „ Господар”, як на доказ належного обслуговування мережі відведення атмосферних опадів свідчить лише про те, що такі роботи були виконані вже після затоплення квартири, незважаючи на те, що затоплення квартири позивача [PERSON] відбувається напротязі 2010 -2013 років, про що останній інформував відповідача та просив вжиття заходів ( а.с.11-27). У той же час, апеляційний суд вважає помилковим висновок суду першої інстанції про доведеність розміру матеріальної шкоди, завданої залиттям квартири, а саме 20 903,00 грн, оскільки до такого висновку суд першої інстанції дійшов з порушенням норм процесуального права – за відсутності належних та безспірних доказів саме такого розміру. Відповідно до ст. 10,60 ЦПК України кожна сторона зобов”язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд сприяє всебічному і повному з”ясуванню обставин справи, роз”яснює сторонам їх права та обов”язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій. Відповідно до ст.143 ЦПК України, для з”ясування обставин, які потребують спеціальних знань у галузі науки, культури, мистецтва, техніки, ремесла, тощо, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, призначає експертизу. Виходячи з системного аналізу вказаних процесуальних норм, вбачається, що розмір шкоди, який був зазначений позивачем для відшкодування, підлягав доведенню ним у суді належними та допустимими доказами , якими, у конкретному випадку можуть бути висновок експертизи чи висновок професійного оцінювача, виконаний відповідно до Закону № 2658, але, таких доказів позивач не надав. Враховуючи зазначене, колегія суддів апеляційного суду з метою повного, всебічного та об”єктивного з”ясування обставин справи, задовольнила клопотання представника відповідача в апеляційному суді про проведення судової будівельно-технічної експертизи для визначення розміру матеріальної шкоди ( збитків), завданої позивачу. Відповідно до п.1 ч.2 ст.22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв”язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого права ( реальні збитки). Відповідно до висновку експертизи №3593/13-24 від 28 квітня 2014 року вартість відновлювальних ремонтних робіт, які необхідно здійснити з метою усунення пошкоджень у наслідок залиття квартири [ADDRESS], що відбулось02 червня 2013 року з урахуванням фізичного зносу матеріальних ресурсів складає 14 251,50 грн. Як вбачається з матеріалів справи, на момент розгляду справи у суді ремонт квартири позивачем не проведено.Отже, відшкодуванню на користь позивача підлягають збитки (матеріальна шкода), завдана залиттям квартири у розмірі 14 251,50 грн. Доводи апеляційної скарги відповідача про відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди внаслідок ураження електричним струмом, а не пошкодженням його майна, на думку колегії суддів апеляційного суду не спростовують правильність судового рішення в цій частині з огляду на те,що з мотивів судового рішення, в яких судом зазаначається суть моральних страждань, їх характер, обсяг, тривалість, а також визначається розмір відшколування моральної шкоди ( 200,00 грн), вбачається, що у рішенні йдеться проморальну шкоду, завдану саме підтопленням квартири (тобто пошкодженням майна), а не ураженням електричним струмом.З таким висновком погоджується апеляційний суд , оскільки відповідно до п.3 ч.2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв»язку з пошкодженням її майна. Факт пошкодження майна та обсяг матеріальних збитків позивача безспірно встановлено наявними у справі доказами, у тому числі, і висновком експертизи (а.с.116-234). З цих же підстав, суд відхиляє і апеляційну скаргу [PERSON], у якій також йдеться про те, що суд не повно врахував всі обставини, зокрема, тривалість його моральних страждань від пошкодження майна та від ушкодження електричним струмом, яке пов”язує із залиттям квартири, не врахував також побутових незручностей, завданих залиттям квартири, і , як наслідок, зменшив розмір відшкодування моральної шкоди. Апеляційний суд такі доводи вважає необґрунтованими, оскільки при визначенні розміру морального відшкодування, суд зазначив, що враховує характер та суть пережитих моральних страждань позивачем, тривалість негативних наслідків від пошкодження майна, побутові незручності, пов»язані з пошкодженням майна. При цьому, визначаючи розмір моральної шкоди, суд обґрунтовано виходив з засад розумності, виваженості та справедливості. Тобто, моральна шкода пов»язувалась саме з пошкодженням майна позивача, а не ураженням його струмом. Конкретних доводів щодо незаконності рішення в частині визначення розміру відшкодування витрат на лікування, апеляційна скарга позивача не містить, у зв”язку з чим, за правилами ст. 303 ЦПК України, апеляційним судом не аналізується. Порушення вимог ст. 119 ЦПК України щодо форми та змісту позовної заяви, на що також звертається увага у апеляційній скарзі відповідача, не вплинуло на вирішення спору по суті , отже не може бути підставою для скасування чи зміни рішення. Враховуючи встановлене, та зважаючи на положення п.1,4 ст.309 ЦПК України, апеляційна скарга КП « Господар» підлягає частковому задоволенню, а саме, рішення в частині визначеного розміру відшкодування матеріальної шкоди підлягає зміні зі зменшенням суми стягнення до 14251,50 грн. Апеляційна скарга [PERSON] задоволенню не підлягає.

Outcome: partial