Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-11 00:00:00

Знам`янська районна державна адміністрація Кіровоградської області в особі органу опіки та піклування, в інтересах малолітніх [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , звернулася до суду з позовом, в якому просить позбавити відповідача батьківських прав відносно її малолітніх дітей, в зв`язку з ухиленням від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей та стягнути аліменти на їх утримання. Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що відповідач являється матір`ю малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Відомості про батька дітей записані відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України. Відповідач повністю самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків, свідомо не виконує та нехтує своїми батьківськими обов`язками, має незадовільні умови життя для маленьких дітей. Крім того, на даний час малолітні [PERSON] та [PERSON] з січня 2019 року вилучені із сім`ї та влаштовані до комунального некомерційного підприємства «Кіровоградський спеціалізований будинок дитини нового типу Кіровоградської обласної ради», відповідач їх не відвідувала жодного разу. Малолітні [PERSON] та [PERSON] з 27 квітня 2019 року вилучені із сім`ї та влаштовані до комунального закладу «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Кіровоградської обласної ради. Вважає, що за викладених обставин задоволення позову буде відповідати інтересам дітей. Позивач в судове засідання не з`явився, представник надав письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просить позов задовольнити, справу розглядати за його відсутності, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, заперечень не надала, як і не надала заяви про розгляд справи без її участі. Розгляд цивільної справи проводиться заочно. Відповідно до ст.280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи, що в справі є достатньо матеріалів, які вказують на права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи. Суд, дослідивши докази та інші матеріали справи, встановив наступне. Згідно свідоцтв про народження матір`ю [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , являється [PERSON] (а.с.12). Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відомості про батька дітей записані відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України (а.с.14-17). Відповідно до наданої Мошоринською сільською радою Знам`янського району Кіровоградської області характеристики на відповідача встановлено, що [PERSON] проявила себе з негативної сторони, належним чином не виконує свої батьківські обов`язки щодо виховання своїх чотирьох малолітніх дітей: не забезпечує належний догляд та повноцінне харчування, із співмешканцем часто виникають конфлікти (а.с.13). Дана родина перебуває на обліку як сім`я, що потрапила в складні життєві умови. Відповідно до актів обстеження умов проживання відповідача встановлено, що в одноповерховому глиняному будинку в [ADDRESS] умови проживання не відповідають санітарно-гігієнічним нормам: у будинку три кімнати, одна з яких не придатна для проживання, недостатньо меблів, білизни, миючих засобів, для дітей не обладнані спальні місця. Стосунки в сім`ї незадовільні, мати має низький рівень навичок самообслуговування та виховного потенціалу, періодично зловживає алкоголем. Співмешканець не працює, зловживає алкоголем, між ними існують часті конфлікти. Для повноцінного проживання та розвитку малолітніх дітей відповідні умови не створені (а.с.18-20). Малолітні [PERSON] та [PERSON] з січня 2019 року вилучені із сім`ї та влаштовані до комунального некомерційного підприємства «Кіровоградський спеціалізований будинок дитини нового типу Кіровоградської обласної ради», мати їх не відвідувала жодного разу. Малолітні [PERSON] та [PERSON] з 27 квітня 2019 року вилучені із сім`ї та влаштовані до комунального закладу «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Кіровоградської обласної ради (а.с.24-25). [PERSON] власноруч написала заяву, в якій не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав відносно її чотирьох малолітніх дітей (а.с.22). Знам`янська районна державна адміністрація Кіровоградської області, в особі органу опіки та піклування, на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини при Знам`янський райдержадміністрації, надала висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її чотирьох малолітніх дітей (а.с.8). Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Позбавлення батьківських прав - це, насамперед, спосіб захисту прав та інтересів дитини, а також санкція за протиправну поведінку матері або батька, яку можна вважати юридичною відповідальністю. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» наголошується, що взаємне задоволення від спільного перебування батьків і дітей є фундаментальним елементом сімейного життя, а тому втручання до нього має відбуватися у вузьких рамках, визначених статтею 8 Європейської конвенції про захист прав людини й основоположних свобод. Європейський суд з прав людини також підкреслив, що, незважаючи на певний вільний розсуд держави в справі відібрання дітей під державну опіку, відбирання дітей від батьків означає відрізання дітей від свого коріння, що може бути виправданим лише у виняткових випадках. У той же час, як вбачається зі змісту рішень Європейського суду з прав людини «Z та інші проти Сполученого Королівства» від 10 травня 2001 року та «A. проти Сполученого Королівства» від 23 вересня 1998 року, в контексті вимог статті 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод держава повинна приділяти особливу увагу захисту дітей від поганого поводження з боку інших осіб, у тому числі шляхом здійснення своєчасних превентивних заходів. Беручи до уваги стандарти Європейського суду з прав людини інтереси малолітньої дитини превалюють над потребами збереження сім`ї. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення від виконання батьківських обов`язків передбачає систематичне невиконання обов`язку турбуватись про дітей, в чому воно б не виражалось (не годувати, не забезпечувати необхідним одягом, медичною допомогою, словом не робиться нічого для задоволення життєво важливих потреб дитини). У п.п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав /тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно утримують, та інше/, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умов поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Також, суд звертає увагу на те, що відповідно до ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття. Суд перевіряє наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. Суд вважає, що позбавлення батьківських прав є крайньою мірою відповідальності батьків. Разом з тим, враховуючи те, що відповідач не виконує свої батьківські обов`язки по піклуванню за здоров`ям своїх дітей, про їх фізичний, духовний та моральний розвиток не турбується, не забезпечує необхідне харчування, медичний огляд, тобто ухиляється від виконання своїх обов`язків з виховання дітей, відмовилася від батьківських прав на дітей, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, позбавлення особи батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дітьми і побачення з ними, як це передбачено законом, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до ст.ст.166, 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч.3 ст.181 СК України). Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч.2 ст.182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Максимальний розмір аліментів, які стягуються з боржника відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» не повинен перевищувати 50 % заробітної плати цієї особи (абз. 4 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року). Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. За приписами ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджується за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного ст.18 Конвенції про права дитини, ст.150, п.2 ч.1 ст.164, ст. ст.167, 171 СК України,

Outcome: approved