Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-04 00:00:00

Звернувшись до суду з позовом та уточнивши заявлені позовні вимоги (а.с.32), [PERSON] просить стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02 жовтня 2015 року по момент прийняття судом рішення, посилаючись на те, що він перебував у трудових правовідносинах з Костянтинівським УГГ ПАТ «Донецькоблгаз» з 17 грудня 1996 року, де з 01 квітня 2005 року працював на посаді начальника аварійно-диспетчерської служби. Наказом № 364-к від 02.10.2015 року був звільнений за ст. 36 КЗпП України за згодою сторін. У відповідності до ст. 116 КЗпП України відповідач був зобовязаний в день звільнення здійснити виплату всіх сум, що належать йому від підприємства, зокрема, здійснити виплату заборгованості із заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку. Проте, в день звільнення відповідач з ним не розрахувався. А тому, у відповідності до ст. 117 КЗпП України повинен йому сплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з тих же підстав, пояснивши, що з 17 грудня 1996 року по 02 жовтня 2015 року він перебував у трудових правовідносинах з Костянтинівським УГГ ПАТ «Донецькоблгаз». Наказом по підприємству від 02 жовтня 2015 року був звільнений за згодою сторін. На день звільнення йому належали від підприємства заборгованість із заробітної плати за три останні місяці та компенсація за невикористану відпустку. Зазначені суми заборгованості були виплачені йому відповідачем у повному обсязі 29 грудня 2015 року та на теперішній час підприємство заборгованості із заробітної плати перед ним не має. Проте, за час затримки розрахунку при звільненні підприємство повинно сплатити йому середній заробіток. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] визнав у повному обсязі, пояснивши, що дійсно у день звільнення [PERSON], останньому не були виплачені заборгованість із заробітної плати та компенсація за невикористану відпустку. Остаточний розрахунок з позивачем було проведено 29 грудня 2015 року. Не заперечував проти стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Дослідивши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що [PERSON] перебував у трудових правовідносинах з ПАТ «Донецькоблгаз» Костянтинівське УГГ з 17 грудня 1996 року, де з 01 квітня 2005 року працював на посаді начальника аварійно диспетчерської служби. Наказом № 364-к від 02 жовтня 2015 року був звільнений на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України, за згодою сторін та з виплатою компенсації за невикористані дні щорічних відпусток в кількості 38 календарних днів (а.с.7-12,3). На день звільнення [PERSON] належала до сплати від ПАТ «Донецькоблгаз» Костянтинівське УГГ заборгованість по заробітній платі за період з липня 2015 року по жовтень 2015 року у розмірі 14148,79 грн., а також компенсація за 38 днів невикористаної відпустки у розмірі 5551,42 грн. (а.с.27,28). Остаточний розрахунок з [PERSON] відповідач провів 29 грудня 2015 року, що у судовому засідання визнано сторонами, а тому у відповідності до ч.1 ст. 61 ЦПК України дана обставина доказуванню не підлягає. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільнення працівника виплати всіх сум, що належать від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення. Відповідно до ч.1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Пленум Верховного Суду України в п. 25 Постанови №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» розяснив, що непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, якою встановлено, що середня заробітна плата обчисляється виходячи з виплати за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата (абз.3 п.2 постанови); та передбачено, що в розрахунок середньої заробітної плати включаються всі виплати у томі розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки (абз.3 пункту 3 постанови). Відповідно до п.8 вищезазначеної постанови нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні дві місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається шляхом ділення заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд провадить шляхом множення середньогодинного заробітку позивача, який згідно довідки відповідача дорівнює 29,14 грн. (а.с.26) на число годин за період з 02 жовтня 2015 року по 29 грудня 2015 року 494,5 годин (а.с.45). Таким чином, розмір середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні [PERSON] складе: 29,14 грн. х 494,5 годин = 14409,73 грн. Тож суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь [PERSON] середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 02 жовтня 2015 року по 29 грудня 2015 року у розмірі 14409,73 грн. Позовні вимоги [PERSON] про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по момент прийняття судом рішення задоволенню не підлягають, оскільки у відповідності до ч.1 ст. 117 КЗпП України працівникові виплачується його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Датою фактичного розрахунку відповідача з позивачем є 29 грудня 2015 року, що визнано сторонами у судовому засіданні. Тому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29 грудня 2015 року по 05 січня 2016 року з відповідача стягнутий бути не може. У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд присуджує стягнути з відповідача судовий збір на рахунок спеціального фонду Державного бюджету України у розмірі 1378,00 грн.

Outcome: approved