Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-02 00:00:00

Звертаючись до суду, в обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 29.08.2007 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (надалі - Позивач) та [PERSON] (надалі Відповідач) укладено кредитний договір № DZL0G100770037 (надалі Кредитний договір), згідно з яким позивач надав відповідачу кредит в розмірі 24500,00 дол. США. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і відповідач уклали договір іпотеки № б/н від 29.08.2007 року (надалі - договір іпотеки). Згідно п. 35.3 (умов) договору іпотеки відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок загальною площею 32,2 кв.м., житловою площею 21,0 кв.м, який розташований за адресою: Дніпропетровська обл., м. Кам'янське (м.Дніпродзержинськ), вул. Січнева (вул. Воровського), буд. 10а, який належить на праві власності [PERSON], що є предметом іпотеки. 20 серпня 2009 року державним виконавцем Заводського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження № б/н та накладено арешт на все майно боржника. 10 березня 2010 року державним виконавцем Заводського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження № б/н та накладено арешт на все майно боржника. 15 липня 2011 року державним виконавцем Заводського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження № б/н та накладено арешт на все майно боржника. На підставі викладеного позивач просив: звільнити з-під арешту, накладеного 20 серпня 2009 року державним виконавцем Заводського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції при примусовому виконанні ВП № б/н від 20.08.2009 року, нерухоме майно, належне на праві власності [PERSON], а саме: житловий будинок загальною площею 32,2 кв.м., житловою площею 21,0 кв.м, який розташований за адресою: Дніпропетровська область, м.Кам'янське (м. Дніпродзержинськ), вул. Січнева (вул. Воровського), 10а; звільнити з-під арешту, накладеного 10 березня 2010 року державним виконавцем Заводського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції при примусовому виконанні ВП № б/н від 10.03.2010 року, нерухоме майно, належне на праві власності [PERSON], а саме: житловий будинок загальною площею 32,2 кв.м., житловою площею 21,0 кв.м, який розташований за адресою: Дніпропетровська область, м.Кам'янське (м. Дніпродзержинськ), вул. Січнева (вул. Воровського), 10а; звільнити з-під арешту, накладеного 15 липня 2011 року державним виконавцем Заводського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції при примусовому виконанні ВП № б/н від 15.07.2011 року, нерухоме майно, належне на праві власності [PERSON], а саме: житловий будинок загальною площею 32,2 кв.м., житловою площею 21,0 кв.м, який розташований за адресою: Дніпропетровська область, м.Кам'янське (м. Дніпродзержинськ), вул. Січнева (вул. Воровського), 10а та стягнути з відповідача судові витрати. Представник позивача у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, на позові наполягав у повному обсязі, не заперечував проти розгляду справи у заочному порядку. Відповідач в судове засідання не з'явився. Заяву про слухання справи за його відсутністю не надав. Про причини неявки суд не повідомив. Про час і місце слухання справи повідомлений належним чином - у відповідності до вимог ст.74 ч.5, ч.8 ст.76 ЦПК України, судовим викликом за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання. Відповідно до ст.224 ЦПК судом прийнято рішення про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечував. Представник третьої особи - Заводського ВДВС міста Дніпродзержинськ ГТУЮ у Дніпропетровській області в судове засідання не зявися, надав суду заяву про розгляд справи без участі їх представника, в задоволенні позовної заяви просив відмовити. Враховуючи вищенаведене і прийняття судом ухвали про заочний розгляд справи, справа підлягає розгляду в порядку ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи на підставі доказів, наданих сторонами. В судовому засіданні досліджені всі докази, надані сторонами. Клопотання про витребування і дослідження інших доказів до суду не надходило. Суд постановляє рішення на підставі доказів, наданих сторонами і досліджених під час судового засідання. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана, довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач не надав заперечень за позовом, тому обставини, на які посилається позивач за текстом позовної заяви суд вважає доведеними. Дослідивши наявні у справі письмові докази та оцінивши їх в сукупності суд приходить до наступних висновків. У судовому засіданні встановлено, що 29.08.2007 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] укладено кредитний договір № DZL0G100770037, згідно з яким позивач надав відповідачу кредит в розмірі 24500,00 дол. США (ар.с.5-6). В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і відповідач уклали договір іпотеки № б/н від 29.08.2007 року (ар.с.7-9). Згідно п. 35.3 договору іпотеки відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок загальною площею 32,2 кв.м., житловою площею 21,0 кв.м, який розташований за адресою: Дніпропетровська обл., м. Кам'янське (м. Дніпродзержинськ), вул. Січнева (вул. Воровського), буд. 10а, який належить на праві власності [PERSON], що є предметом іпотеки. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта, 20 серпня 2009 року державним виконавцем Заводського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження № б/н та накладено арешт на все майно боржника; 10 березня 2010 року державним виконавцем Заводського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження № б/н та накладено арешт на все майно боржника; 15 липня 2011 року державним виконавцем Заводського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження № б/н та накладено арешт на все майно боржника (ар.с.10-13). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом Порядок передачі майна у заставу та звернення стягнення на це майно визначений ст. ст. 572-597 ЦК України, Законом України «Про іпотеку», Законом України «Про заставу», Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Відповідно до ч.1 ст. 575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Застава як правовий інститут цивільного законодавства виконує забезпечувальну функцію, тобто спрямована на те, щоб гарантувати кредитору-заставодержателю задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна, незалежно від майнового стану боржника, і наявності у нього заборгованості перед іншими кредиторами, отже, застава встановлюється для гарантування майнових інтересів кредитора-заставодержателя. Відповідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.08.76 року №6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються як на праві власності на описане майно, так і на праві володіння ним і відповідачами в справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно. Відповідно до ч. 1 та 6 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця. Частиною 1 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. Згідно з ч. 3 ст. 54 цього Закону для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Водночас ч. 4 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. Згідно з ч. 7 ст. 54 цього Закону спори, що виникають під час виконавчого провадження щодо звернення стягнення на заставлене майно, вирішуються судом. А отже за змістом статті 54 Закону про виконавче провадження у разі накладення державним виконавцем арешту на майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, заставодержатель цього майна має право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. Окрім цього, відповідно до п. 5.13.2. Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 15.12.99 N 74/5 (що діяла на час накладення арештів на іпотечне майно) зазначено, що на майно, щодо якого встановлено іпотеку чи накладено заборону на відчуження, не може бути звернено стягнення для задоволення вимог стягувачів, які не є іпотекодержателями згідно із Законом України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати». Відповідно до ст.3 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. По даній справі, договір іпотеки був укладений 29.08.2007р.. а постанови про накладення арешту винесені 20.08.2009р., 10.03.2010р. та 15.07.2011р., тобто пізніше ніж було укладено договір іпотеки. Згідно ч.1 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Отже, позивач довів те, що саме у нього виникло переважне право на майно, на яке накладено арешт. Заперечень проти позову відповідачем не надано, тому доводи позивача нічим не спростовуються і ці обставини слід вважати доведеними. На підставі викладеного, оцінивши усі представлені докази в сукупності суд приходить до висновку, що вимоги позивача про звільнення майна з-під арешту накладених постановами Заводського ВДВС Дніпродзержинського МУЮ у Дніпропетровській області від 20.08.2009 року, 10.03.2010 року та 15.07.2011 року, є законними, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 1378 грн.

Outcome: approved