Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-27 00:00:00

Івано-Франківська міська рада звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про знесення за власний рахунок гаражу по вул. Довга, 26 - вул. Сніжна, 22 в м.Івано-Франківську, стягнення 243,60 грн. судового збору, мотивуючи тим, що [PERSON] самочинно встановив гараж, чим здійснив самовільне захоплення земельної ділянки за адресою: м.Івано-Франківськ, вул. Довга, 26 - вул. Сніжна, 22, не отримавши належним чином згоди виконавчого комітету на тимчасове встановлення тимчасових споруд. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з мотивів наведених в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні суду пояснив, що дозвіл на тимчасове встановлення металевого гаражу у подвірї будинку Сніжна, 22 для зберігання автомобіля отримав його батько [PERSON], який був інвалідом ІІ групи. Уже більше 10 років як помер його батько, проте вказаним гаражем він користується зрідка, документів на продовження терміну тимчасового використання гаражу не отримував. Даний гараж йому не потрібний, не заперечує проти його знесення, однак повідомив, що самостійно виконати це не взмозі, оскільки, в даному гаражі знаходиться старий автомобіль, якому понад 30 років, а тому дав оголошенння про продаж гаражу. У випадку надання допомоги зі сторони представників позивача у перенесенні чи знесенні гаражу не заперечує. Близьких родичів, які б могли йому в цьому допомогти біля нього немає. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Відповідно до вимог ст.10 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частинами 1, 2 ст. 83 Земельного кодексу України передбачено, що землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю, у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності. 16.01.2014 року провідним спеціалістом КП Муніципальна інспекція з благоустрою [PERSON] складено протокол про адміністративне правопорушення №34 за ст. 152 КУпАП (а.с.8), а 13.02.2014 року винесено постанову №02/70 адміністративної комісії при виконавчому комітетові Івано-Франківської міської ради по справі про адміністративне правопорушення, відповідно до якої відповідача [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення правил благоустрою, а саме самовільне зайняття частини території обєкта благоустрою (встановлення гаража) на вул. Довга, 26 - вул. Сніжна, 22 (а.с.7). Відповідач знав про використання ним гаражу без дозвільних документів, що є порушенням чинного законодавстава ще з 16.01.2014 року коли було складено протокол про адміністративне правопорушення №34 за ст. 152 КУпАП, в якому він надав свої письмові пояснення, а саме: що гараж був встановлений згідно рішення МВК №96 від 18.03.1992 року його батьку учаснику війни, інваліду. Він як спадкоємець, пенсіонер не заперечує на переустановку гаража у вигідне для нього по старості місце. Переустановка силами зацікавленої сторони. Твердження відповідача, що даний металевий гараж ним використовується на підставі тимчасового дозволу виданому його батькові є хибним, оскільки, відповідач не заперечує, що збірно-розбірний металевий гараж не є обєктом спадкування, зайнята земельна ділянка, яка виділена під даний гараж, ним не приватизована, крім того, батько, якому було надано тимчасовий дозвіл, помер уже більше 10 років тому. Однак, відповідач в період з 16.01.2014 року до прийняття судового рішення по справі не звертався до позивача про надання йому дозвільних документів на продовження терміну тимчасового встановлення металевого гаражу. Як вбачається із вимог ст.31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 р. до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать надання відповідно до законодавства дозволу на спорудження об'єктів містобудування незалежно від форм власності, а також державного контролю дотримання законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні і забудові відповідних територій, зупинення у випадках, передбачених законом, будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації і проектів окремих об'єктів. Окрім діючої норми Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», про що зазначалось вище, виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради від 06.03.2014 р. року прийнято рішення № 106, яким зобов'язано відповідача демонтувати в місячний термін самовільно встановлений гараж (а.с.4). Вищезазначене рішення відповідачем виконано не було, що підтверджується копією акту від 24.09.2014 року (а.с.5). Положенням про порядок надання та продовження терміну дії дозволу на тимчасове встановлення збірно-розбірних металевих гаражів в дворах багатоквартирних житлових будинків на території загального користування м. Івано-Франківська, затвердженого рішенням Івано-Франківської міської ради від 28.02.2012 року №619-21, зі змінами внесеними рішенням сесії Івано-Франківської міської ради від 06.02.2014 року № 1325-41 п.10, передбачено, що підставою для тимчасового встановлення збірно-розбірного металевого гаража є витяг з рішень виконавчого комітету міської ради щодо надання дозволу на тимчасове встановлення збірно-розбірного металевого гаража та договір тимчасового користування окремими елементами благоустрою комунальної власності для розміщення збірно-розбірного металевого гаража. Як встановлено судом таких дозволів відповідач не оформив. Як слідує із ст. 212 Земельного кодексу України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будівель та споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. На підставі вищенаведеного суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі наведеного,

Outcome: approved