Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-02 00:00:00

Звернувшись до суду з позовом до [PERSON], Орган опіки та піклування виконавчого комітету Костянтинівської міської ради просить: -позбавити [PERSON], [INFO], уродженця м. Костянтинівка Донецької області, батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO]. Дитину передати органу опіки та піклування Костянтинівської міської ради для вирішення його подальшої долі; -стягнути з відповідача аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі ? частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з дати пред'явлення позову і до повноліття дитини, тобто до 15 листопада 2009 року. Аліменти перераховувати на користь особи, до якої буде влаштована дитина на постійний основі. В обґрунтування позовних вимог, позивач посилався на те, що [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], уродженця м. Петропавловськ - Камчатський РФ. Восени 2012 року батьки разом з дитиною прибули до м. Костянтинівка Донецької області, де проживали без реєстрації та дозвільних документів міграційної служби України в будинку баби [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Мати дитини [PERSON] померла [INFO]. 31 жовтня 2016 року неповнолітній [PERSON] був взятий на профілактичний обліку служби у справах дітей Костянтинівської міської ради, як дитина, яка опинилася в складних життєвих обставинах, у зв'язку зі скоєнням відносно нього відповідачем адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КпАП України. Проте, відповідач продовжував нехтувати своїм батьківськими обов'язками, вихованням сина не займався, внаслідок чого [PERSON] став бродяжити, не ночував вдома. Приблизно в листопаді 2016 року відповідач виїхав за межі м. Костянтинівки, залишивши сина у баби [PERSON] У зв'язку із бездоглядністю, неналежним утриманням, відсутністю батьківського виховання неповнолітній [PERSON] скоїв кримінальне провадження, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України, за що був засуджений до умовного строку покарання. 20.01.2017 році неповнолітній [PERSON] був влаштований до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей Добропільської міської ради за адресою: [ADDRESS], прим. 1, де перебуває до теперішнього часу. За час перебування неповнолітнього [PERSON] у Центрі, відповідач сином не опікувався, не дбав про нього, жодного разу не відвідував, не телефонував, хоча мав таку можливість. Фахівці Центру навесні 2017 року намагалися проводити роботу з [PERSON] задля повернення хлопця на виховання в родинну. Проте, відповідач такого бажання не виявив, спілкування з соціальними працівниками уникав. Свідоме нехтування відповідачем своїх обов'язків призвело до негативних наслідків для життя дитини: відсутності в нього документів, які посвідчують особу; відсутності перспективи проживання в рідній родині; непристосованості до самостійного життя. Оскільки відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків по вихованню та утриманню сина, у відповідності до п.2 ч.1 ст. 164 СК України він має бути позбавлений батьківських прав відносно дитини із стягнення аліментів на його утримання. Представник позивача Карпушин В.С. у судовому засіданні позовні вимоги Органу опіки та піклування виконавчого комітету Костянтинівської міської ради підтримав повністю з підстав, наведених у позовні заяві, просив позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, причини неявки не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, у зв'язку з чим судом без виходу до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, заслухавши думку неповнолітнього [PERSON], який у судовому засіданні пояснив, що він мешкає у соціальному центрі м. Добропілля, батько з ним не спілкується, нічим не допомагає, не телефонує, місце його перебування не відомо, а також вважав, що батько має бути позбавлений батьківських прав щодо нього,- суд вважає, що позовні вимоги Органу опіки та піклування виконавчого комітету Костянтинівської міської ради обґрунтовані та підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] у м. Петропавловськ - Камчатський РФ, його батьком є [PERSON], матір'ю - [PERSON]. Зазначене підтверджується копією дубліката свідоцтва про народження [NUMBER] від 08.11.2009 року (а.с.4). Мати дитини [PERSON] померла [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER] від 12.04.2013 року (а.с.6). Статтею 150 СК України закріплений обов'язок батьків щодо виховання та розвитку дитини: батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини (ч.1), піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (ч.2), забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя (ч.3), поважати дитину (ч.4). Частиною першої статті 164 СК України визначені підстави позбавлення батьківських прав, в тому числі в разі ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини (п.2). Пленум Верховного Суду України у п. 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Факт ухилення [PERSON] від виконання обов'язків по вихованню неповнолітнього сина [PERSON], 2001 року народження, знайшов своє підтвердження у сукупності досліджених доказів по справі. Так, свідок [PERSON], класний керівник [PERSON], у судовому засіданні пояснила, що за часів навчання [PERSON] в ЗОШ № 2 м. Костянтинівки відповідач вихованням дитини не займався та дитиною не цікавився, вживав спиртні напої, до школи не з'являвся. [PERSON] мешкав з бабою, яка утримувала дитину та скаржилась на те, що грошей на утримання не вистачає. Згодом відповідач поїхав на заробітки до РФ, залишивши дитину на бабу. Проте, дитину забрали від баби, оскільки [PERSON] не ночував вдома, бродяжив, шкоду не відвідував. Свідок [PERSON], заступник директора з виховної роботи ЗОШ № 2 м. Костянтинівки, у судовому засіданні пояснила, що за часів навчання [PERSON] в ЗОШ № 2 м. Костянтинівки відповідач вихованням дитини практично не займався. Виховувала дитину баба, яка скаржилась на те, що відповідач зловживає спиртними напоями та дитиною не цікавиться. [PERSON] не мав належного одягу, вдома не ночував, не відвідував школу, мав конфлікти з бабою. З відповідачем проводилися бесіди щодо виконання батьківських обов'язків з виховання дитини, у тому числі і бесіди з приводу оформлення дитині документів про приналежність до громадянства України. Відповідач обіцяв оформити документи дитині, однак, обіцянки не виконав. Згодом відповідач виїхав на заробітки до РФ, а баба дитини не забажала виконувати обов'язки по вихованню дитини, у зв'язку з чим [PERSON] був влаштований до Центру соціальної реабілітації. Свідок [PERSON], юрист Центру соціальної реабілітації м. Добропілля, у судовому засідання пояснила, що [PERSON] з 20.01.2017 року перебуває у Центрі соціальної реабілітації м.Добропілля. За час перебування дитини у Центрі, батько його жодного разу не відвідував, сином не цікавився, будь-якої допомоги не надав. З характеристики загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №2 від 18.01.2017 року (а.с.7), вбачається, що [PERSON] навчався в Костянтинівській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів №2 з 05 листопада 2002 року. [PERSON] проживав в неповній родині. Мати померла. Вихованням дитини займалась баба - [PERSON] (мати батька). Відносини у родинні були складними. Дитина не знаходила спільної мови ні з бабою, ні з батьком, тому в родині часто відбувались конфлікти, від яких [PERSON] йшов з дому. [PERSON] був недостатньо забезпечений одягом та шкільним приладдям, бродяжив. Постановою Костянтинівського міськрайонного суду № 233/4884/16-ц від 10 жовтня 2016 року, [PERSON] був визнаний винуватим та підданий адміністративному стягненню за ч.1 ст. 173-2 КУпАП, зокрема, за те, що у період часу з 01.09.2016 року до 27.09.2016 року умисно позбавляв та не забезпечував свого неповнолітнього сина [PERSON], 2001 року народження, одягом за сезоном та шкільними приладдями, на які він має передбачене законом право, що могло призвести до смерті неповнолітнього чи викликати порушення фізичного чи психічного здоров'я. Постанова набрала чинності 21 жовтня 2016 року (а.с.15). З заяви [PERSON] від 18.01.2017 року (а.с.16), вбачається, що остання просить влаштувати дитину [PERSON] до Центру соціально - психологічної реабілітації дітей, оскільки батько дитини перебуває на території РФ та в'їзд до України йому заборонений строком на три роки. Також в заяві [PERSON] вказує на те, що відповідач вихованням дитини не займається і не займався, грошей на утримання дитини не надавав. Вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 23 травня 2017 року неповнолітній [PERSON] був засуджений за ч.3 ст. 185 КК України до трьох років позбавлення волі з іспитовим строком на один рік. Вирок набрав законної сили 23 червня 2017 року (а.с.18-19). З листа Центру соціально - психологічної реабілітації дітей Добропільської міської ради за № 534 від 11.06.2018 року (а.с.24), вбачається, що з 20.01.2017 року по теперішній час у Центрі перебуває неповнолітній [PERSON], [INFO], який проживав за адресою: [ADDRESS]. Вихованець проживав з бабою. Батько дитини [PERSON] життям та здоров'ям дитини не цікавиться. Не відвідував хлопця жодного разу, не ініціював спілкування по телефону. Ініціатором спілкування завжди був [PERSON]. Батько не мав бажання забрати сина до себе. Будь якої допомоги, в тому числі матеріальної, батько сину не надавав. У телефонному режимі, працівником центру, були здійснені спроби з'ясувати наміри [PERSON] щодо повернення сина до сім'ї. Розмова відбулася один раз, батько знаходився у стані алкогольного сп'яніння. На подальші дзвінки та смс повідомлення батько дитини не відповідав. Висновком органу опіки та піклування Костянтинівської міської ради від 19.06.2018 року визнано доцільним позбавлення [PERSON], [INFO], батьківських правах відносно сина [PERSON], [INFO] (а.с.26). Суд погоджується з даним висновком, оскільки він базується на ретельному з'ясуванні обставин справи та не суперечить дослідженим доказам у справі. Тож, встановивши у судовому засіданні, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків по вихованню сина, не піклується про його здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, матеріальне забезпечення, суд вважає необхідним на підставі п.2 ч.1 ст. 164 СК України позбавити батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього [PERSON], [INFO], та передати дитину під піклування Органу опіки та піклування виконавчого комітету Костянтинівської міської ради. Частиною 2 статті 180 СК України передбачений обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.2 ст.166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Визначаючи розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд, у відповідності до ст. 182 СК України, враховує стан здоров'я та матеріальне положення відповідача, яка в силу свого віку є працездатним, стан здоров'я дитини, який належить до 1 групи здоров'я (а.с.20), та вважає можливим визначити розмір аліментів у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22 червня 2018 року, до повноліття [PERSON]. За таких обставин, позов слід задовольнити у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір за вимоги немайнового та майнового характеру у загальному розмірі 1409,60 грн. (704,80 грн. + 704,80 грн. = 1409,60 грн.) На підставі п.2 ч.1 ст. 164, ст.ст. 180-183 СК України,

Outcome: approved