Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-23 00:00:00

З позовної заяви вбачається, що відповідно до укладеного договору № б/н від 27.03.2008 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 2000.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та Банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється у наступному порядку: щомісяця в період сплати, [PERSON] повинен надати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконував. Станом на 31.12.2015 року [PERSON] має заборгованість в розмірі 11\~732,41 грн. В позовній заяві представник позивача просить суд стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 11\~732,41 грн. за кредитним договором № б/н від 27.03.2008 року та судові витрати у розмірі 1378 грн. Відповідач в судове засідання не зявився, надіславши заперечення проти позову. В запереченнях [PERSON] вказує, що в задоволені позову слід відмовити, оскільки заборгованість за кредитним договором виникла 01.05.2010 року, тому з цього дня позивач довідався про порушення свого права, як наслідок розпочався відлік позовної давності, який закінчується 01.05.2013 року, а тому позивачем пропущені строки позовної давності. Крім того за порушення позичальником строків виконання зобовязання за кредитним договором банком одночасно нараховано штраф і пеню, що відповідно до вимог ст. 549 ЦК України є різновидами неустойки як юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій. Отже, банк просить застосувати до боржника подвійну цивільно-правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те саме порушення договірного зобовязання, що суперечить ст. 61 Конституції України. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов є підставним і підлягає до часткового задоволення зі слідуючих міркувань. 27.03.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н від 27.03.2008 року, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 2000.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплату нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. З пояснень ПАТ КБ «Приватбанк» від 11.04.2016 на заперечення відповідача по справі слідує, що згідно Умов та Правил картковий рахунок це поточний рахунок, на якому враховуються операції по платіжній картці. Згідно п. 9.3 Умов та Правил - карткові рахунки відкриті на невизначений строк. Відповідно до Правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні Картки, яка діє до остатнього календарного дня вказаного місяця. Отже строк пере випущеної картки, яка видавалася відповідачу до 30.06.2016 року. А тому позивач звернувся до суду в межах строку позовної давності. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позивальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Стаття 1050 ЦК України, як наслідки порушення договору позичальником, передбачає обовязок позичальника сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України, сплатити неустойку відповідно до ст.ст. 549-552 ЦК України незалежно від сплати процентів відповідно до ст. 1048 ЦК України. З розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 31.12.2015 року [PERSON] має заборгованість в розмірі 11\~732,41 гривень яка складається з наступного: -954,09 грн. заборгованість за кредитом; -7043,44 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; -2700,00 грн. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до Умов та правил надання банківських послуг: -500,00 грн. штраф (фіксована частина). -534,88 штраф (процентна складова). Як видно із матеріалів справи, за порушення позичальником строків виконання зобовязання за кредитним договором банком одночасно нараховано штраф і пеню. Відповідно до вимог ст. 549 ЦК України пеня та штраф є різновидами неустойки як юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій. Отже, банк просить застосувати до боржника подвійну цивільно-правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те саме порушення договірного зобовязання (прострочення виконання грошового зобовязання), що суперечить вимогам ч.1 ст.61 Конституції України та ч.3 ст. 509 ЦК України, згідно з якими ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а зобовязання має ґрунтуватись на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Враховуючи вищенаведене, суд рахує за необхідне в стягненні з [PERSON] користь позивача 1\~034,88 грн. штрафу відмовити. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, в судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] неналежно виконувались зобовязання за кредитним договором, внаслідок чого виникла заборгованість зі сплати основного боргу, штрафів, процентів та комісії за користування кредитом. У позивача виникло право вимагати від відповідача виконання боргових зобовязань та відсотків за користування позикою, як це передбачено умовами кредитного договору. Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). З розрахунку заборгованості за договором № б/н від 27.03.2018 року слідує, що, починаючи з 01.05.2010 року в позичальника виникла прострочена заборгованість. А тому можна стверджувати, що позивач знав про те, що відповідач не виконує взяті на себе зобов'язання, однак, всупереч вимог ст. 258 ЦК України позивачем продовжувалася нарахування пені. А тому в цій частині позовних вимог слід відмовити в задоволенні в звязку з пропуском строків позовної давності.

Outcome: approved