Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-25 00:00:00

І. Виклад позиції позивача. 20 січня 2021 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом до відповідачів про визнання зобов`язання припиненим та про визнання правочину недійсним, у якому просила визнати її зобов`язання за укладеним 08 жовтня 2008 року між нею та АКІБ «Укрсиббанк» «Договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу» №1102483000 припиненими з 27 лютого 2015 року; визнати недійсним укладений 14 лютого 2020 року АТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Стандарт кепітал» «Договір №2160/К про відступлення прав вимоги» за «Договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу» №1102483000 від 08 жовтня 2008 року. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 08.10.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» як позикодавцем, та позивачем як позичальником, укладено «Договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу» №1102483000, за яким остання отримала споживчий кредит у сумі 36 783, 35 дол. США. Того ж дня задля забезпечення кредитних зобов`язань АКІБ «УкрСиббанк», як кредитором, та [PERSON] , як поручителем, укладено відповідний «Договір поруки» №233266. 08.12.2011 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «УкрСиббанк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та умовах визначених даним договором ПАТ «УкрСиббанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитами та забезпечувальними договорами, що встановлено рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 09.10.2014 року у цивільній справі №668/12582/14-ц за позовом ПАТ «Дельта Банк» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. 27 лютого 2015 року представник позивача за дорученням здійснив платіж виданих йому готівкою грошових коштів у сумі 56 665, 00 дол. США на користь ПАТ «Дельта Банк» через Касу №2 Дніпропетровського відділення №1 цього ж ПАТ «Дельта Банк». Того ж дня ПАТ «Дельта Банк» видано Довідку №2-1840620 в тому, що «Договір про надання споживчого кредиту № 11402483000, укладений 08.10.2008 \~ \~ \~ \~року між [PERSON] та первісним кредитором АТ «УкрСиббанк», права якого з 08.12.2011 року перейшли до АТ «Дельта Банк», надалі - «Кредитор», з усіма додатковими правочинами до нього, укладеними як з АТ «УкрСиббанк», так і з Кредитором, надалі по тексту - «Договір», предметом застави по якому виступав транспортний засіб марка VOLVO, модель S40, 2008 року, номер шасі [NUMBER] , державний номер [NUMBER] , припинив свою дію з 18.02.2015 року у зв`язку з повним виконанням Позичальником зобов`язань перед Кредитором за вказаним Договором. Кредитор не має фінансових та майнових претензій до Позичальника по Договору №11402483000 від 08.10.2008 року». 14 лютого 2020 року ТОВ «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал» надіслав позивачці Повідомлення про зміну кредитора. З позиції позивача її зобов`язання перед АТ «Дельта Банк» за «Договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу» № 110248300008 від 08.10.2008 року припинені з 27 лютого 2015 року згідно з нормами статей 526 і 599 ЦК України і відповідно до пункту 30.1 статті 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», тобто з моменту зарахування повної сплаченої суми цього зобов`язання на рахунок цього кредитора. Відступлення за спірним договором припиненого права вимоги за вже припиненим в порядку статей 526 і 599 ЦК України зобов`язанням свідчить про невизнання факту припинення цього зобов`язання відповідачем. Оскільки за правочином (договором) щодо заміни кредитора у зобов`язанні згідно з нормою частини першої статті 514 ЦК України відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав, то Договір № 2160/К Про відступлення прав вимоги від 14 лютого 2020 як правочин суперечить вказаній нормі цього Кодексу, і тому має бути визнаним недійсним. ІІ. Процесуальні дії суду у справі. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 26.01.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання призначено на 26.02.2021 року. Витребувано у АТ «Дельта Банк» та ТОВ «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал» належним чином завірену копію «Договору №2160/К про відступлення прав вимоги», посвідченого 14 лютого 2020 року приватним нотаріусом Київського МНО Черленюх Л.В. за реєстровим номером №276. У зв`язку із перебуванням головуючого судді Булах Є.М. у відпусті, розгляд справи у призначений час не відбувся, судове засідання призначено на 29.03.2021 року. За клопотанням представника ТОВ «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал» судове засідання відкладено на 21.04.2021 року. 31.03.2021 року від ТОВ «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал» надійшли витребувані докази. 20.04.2021 року від ТОВ «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал» надійшла заява за якою відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог. За клопотанням позивача судове засідання відкладено на 26.05.2021 року. У судове засідання позивач не з`явилася 20.05.2021 року подала заяву про розгляд справи без її участі. У судове засідання у час призначений для розгляду справи за суттю, інші учасники справи не з`явилися. Про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, зокрема шляхом направлення судових повісток про виклик за відомим суду зареєстрованим у встановленому законом порядком місцем проживання, місце перебування, відому суду електронну адресу, опублікування оголошень на офіційному веб-сайті судової влади України: https://court.gov.ua/unknown/sud2125. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, якщо клопотання про розгляд справи заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Таким чином, враховуючи згоду позивача про розгляд справи у її відсутності, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи, крім того, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. З`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані сторонами докази та повідомлені ними обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. ІІІ. Фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст правовідносин. За умовами кредитного договору, укладеного 08.10.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] , остання отримала кредит у сумі 36 783,35 доларів США зі сплатою 14,50 % річних, з кінцевим терміном повернення до 08 жовтня 2015 року. Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 09 жовтня 2014 року у справі №668/12582/14-ц стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Дельта Банк» 623 745 грн. 69 коп. у рахунок відшкодування заборгованості за договором про надання споживчого кредиту від 08 жовтня 2008 року. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 23.11.2017 року у справі №668/12582/14-ц рішення Суворовського районного суду міста Херсона від 09 жовтня 2014 року в частині задоволення позовних вимог, заявлених до [PERSON] змінено та ухвалено вважати в межах стягнутої з [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в рахунок відшкодування заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №11402483000 від 08.10.2008 року суми 623 745, 69 грн., з [PERSON] підлягає до стягнення солідарно із [PERSON] 306 786, 08 грн. Судами у справі №668/12582/14-ц встановлено, що Кредитний договір №11402483000 від 08.10.2008 року доповнено додатковими угодами від 30 січня 2009 року, згідно яких сторони погодили розмір ануїтетного платежу 610 дол. США та погоджено новий строк виконання зобов`язань за договором до 08.10.2017 року. З метою забезпечення належного виконання [PERSON] умов зазначеного кредитного договору 08 жовтня 2008 року між банком та [PERSON] було укладено договір поруки, згідно з умовами якого позичальник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Згідно укладеного 08 грудня 2011 року договору купівлі-продажу ПАТ «УкрСиббанк» передав, а ПАТ «Дельта Банк» набув право вимоги за вказаним кредитним договором з додатковими угодами. У зв`язку із порушенням [PERSON] своїх зобов`язань щодо своєчасного повернення кредитних коштів та сплати передбачених договором відсотків, утворилась заборгованість, яка станом на 14 липня 2014 року становить 623 745 грн. 69 коп. та складається із: заборгованості за додатковою угодою до кредитного договору у сумі 618 598 грн. 41 коп., а саме: заборгованості за тілом кредиту в сумі 377 324 грн. 46 коп., заборгованості за відсоткам за користування кредитом у сумі 241 273 грн. 95 коп., простроченої заборгованості за відсоткам у сумі 172 031 грн. 34 коп. та заборгованості за кредитним договором у сумі 5 147 грн. 28 коп. Рішення в частині стягнення з [PERSON] заборгованості набрало законної сили. ІV. Оцінка Суду. Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Згідно із частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Виконання не завжди припиняє зобов`язання, а лише за умови його проведення належним чином. Сутність належного виконання полягає у тому, що зобов`язання повинно бути виконано належною особою, в належному місці, в належний строк та з додержанням усіх інших вимог виконання зобов`язання. Якщо ж сторони порушать хоча б одну з умов належного виконання, то зобов`язання вже не зможе припинитися за цією підставою у подібних випадках воно лише зміниться, оскільки на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов`язки. Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. ВП ВС у постанові від 26.01.2021 року у справі №522/1528/15-ц відступила від висновку, сформульованого в постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), згідно з яким наявність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості саме по собі свідчить про закінчення строку дії договору; на правовідносини, які виникають після ухвалення рішення про стягнення заборгованості, зобов`язальні відносини не поширюються, якщо інше не встановлено договором. Велика Палата Верховного Суду вважає, що наявність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості свідчить, що суд дійшов висновку про те, що строк виконання зобов`язання настав, причому саме за тією вимогою, яку задоволено судом, та встановив наявність обов`язку відповідача (відповідачів) сплатити заборгованість. Визнання права як у позитивному значенні (визнання існуючого права), так і в негативному значенні (визнання відсутності права і кореспондуючого йому обов`язку) є способом захисту інтересу позивача у правовій визначеності. ВП ВС у згаданій постанові звернула увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду. Тому спосіб захисту інтересу, передбачений пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України, може застосовуватися лише в разі недоступності позивачу можливості захисту його права. Задоволення позову про визнання відсутності права вимоги в особи, що вважає себе кредитором, і відсутності кореспондуючого обов`язку особи-боржника у відповідних правовідносинах є спрямованим на усунення правової невизначеності. Тобто, відповідне судове рішення має забезпечити, щоби обидві сторони правовідносин могли у майбутньому знати про права одна одної та діяти, не порушуючи їх. А тому такий спосіб захисту є виключно превентивним. У разі, якщо кредитор уже ініціював судовий процес, спрямований на захист порушеного, на його думку, права, або такий спір суд уже вирішив, звернення боржника з позовом про визнання відсутності права вимоги у кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника не є належним способом захисту. Отже, ухвалення судом рішення в справі про стягнення з кредитора кредитної заборгованості унеможливлює задоволення в іншій судовій справі позову про визнання зобов`язання припиненим (зокрема, з підстав належного виконання), якщо такий позов стосується тих самих правовідносин, тих самих прав вимоги, які вже були предметом дослідження у справі про стягнення з кредитора чи поручителя кредитної заборгованості. Право особи на захист своїх цивільних прав та інтересів забезпечено законом (ст. 15 ЦК України), способи якого визначенні ст. 16 ЦК України та не є вичерпними. Водночас, відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини (Право на ефективний засіб юридичного захисту) кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. З огляду на це, мають бути вичерпані лише ті засоби правового захисту, які є ефективними. Оскільки позовну вимогу про визнання зобов`язання за укладеним 08 жовтня 2008 року між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» Договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №1102483000 припиненими з 27 лютого 2015 року позивачем пред`явлено у 2021 році, тобто після того як рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 09 жовтня 2014 року у справі №668/12582/14-ц стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Дельта Банк» 623 745 грн. 69 коп. у рахунок відшкодування заборгованості за договором про надання споживчого кредиту від 08 жовтня 2008 року, суд приходить до висновку, що позивачем за означеною вимогою обрано неналежний спосіб захисту порушеного права, а тому позовні вимоги в цій частині є такими, що не підлягають задоволенню. Враховуючи, що заявлені позивачем позовні вимоги в частині визнання недійсним укладеного 14 лютого 2020 року АТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Стандарт кепітал» «Договору №2160/К про відступлення прав вимоги» за «Договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу» №1102483000 від 08 жовтня 2008 року є похідними від позовних вимог про визнання зобов`язання припиненим то позов у цій частині позовних вимог також задоволенню не підлягає. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи викладене у задоволенні позовних вимог суд відмовляє у повному обсязі. V. Заходи забезпечення позову (заяви). Заходи забезпечення позову (заяви) судом не застосовувалися. VІ. Розподіл судових витрати. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У відповідності до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. Оскільки суд відмовляє у задоволенні позовних вимог, підстав для стягнення судового збору з відповідача в дохід держави відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed