Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-02 00:00:00

Звернувшись до суду з даним позовом, АТ Комерційний банк «ПриватБанк» просить стягнути з відповідача [PERSON] суму заборгованості в розмірі 115 232,17 грн. за кредитним договором № б/н від 04.11.2011 року, яка складається з наступного: 4 493,20 грн. - заборгованість за кредитом; 110 738,97 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, а також судовий збір в розмірі 1762,00 грн., посилаючись на те, що [PERSON] отримала кредит в розмірі 4 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керується п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при укладанні договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Банк нараховує відсотки за користування кредитом у розмірі, встановленому Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, з розрахунку 365/366 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 «Умов та правил надання банківських послуг». АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Відповідач, в порушення умов договору та вимог діючого законодавства, своєчасно не надала банку кошти для погашення заборгованості за кредитом та процентами, внаслідок чого станом 30.06.2018 року має заборгованість - 115 232,17 грн., яка складається з наступного: 4 493,20 грн. - заборгованість за кредитом; 110 738,97 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом. Представник позивача, явка якого ухвалою суду від 21 листопада 2018 року визнана обов'язковою, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився за невідомою суду причиною, зазначивши у позовній заяві про те, що у випадку неявки до судового засідання відповідача, не заперечує щодо розгляду справи без участі представника позивача та ухвалення заочного рішення судом. Відповідач [PERSON] та її представник - адвокат [PERSON] у судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позовних вимог у зв'язку зі спливом передбаченого ст. 626 ЦК України трирічного строку позовної давності. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши всі обставини у справі та перевіривши їх доказами, суд вважає, що пред'явлені позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 04 листопада 2010 року [PERSON] підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк» та виявила бажання про оформлення на своє ім'я банківської послуги Кредитка «Універсальна», у якій зазначила свої персональні дані. У заяві погоджено вид кредитки Кредитка «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». У заяві, підписаній відповідачем, остання підтвердила факт ознайомлення і згоди з Договором про надання банківських послуг, а також підтвердила факт отримання нею інформації про умови кредитування в ПриватБанку (а.с. 11). Зазначене свідчить про обізнаність відповідача з порядком та умовами погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплати нарахованих за період користування кредитом відсотків та інших платежів. [PERSON] взяті на себе зобов'язання за договором належним чином не виконала, останній черговий платіж здійснила 25 липня 2014 року (а.с. 8). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Із доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості за Договором (а.с. 6-8) вбачається, що нарахована позивачем заборгованість за кредитом складає 4 493,20 грн., заборгованість за процентами складає 110 738,97 грн., а загальна сума заборгованості складає 115 232,17 грн. За таких обставин, суд вважає такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитом в розмірі 4 493,20 грн. Разом з тим, відповідно до статей 256, 257 ЦК України загальна позовна давність, тобто строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, встановлюється у три роки. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.1 та ч. 5 ст. 261 ЦК України). Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої було заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як зазначалось вище, останній черговий платіж [PERSON] здійснила 25 липня 2014 року, однак позивач звернувся до суду з позовною заявою 03 вересня 2018 року. При цьому, суд не враховує у якості підстави для переривання перебігу позовної давності зазначену у розрахунку заборгованості суму погашення за наданим кредитом в розмірі 2,06 грн., нібито здійснену відповідачем 11 вересня 2015 року, та сприймає її як технічну операцію, виконану працівником банку, оскільки доказів протилежного позивачем не надано. З розрахунку заборгованості вбачається, що за період з 14 січня 2011 року по 31 грудня 2012 року діяла процента ставка по кредиту в розмірі 36,00 % на рік, яка з 01 січня 2013 року була зменшена до 30,00 % на рік, а далі процентна ставка була змінена: 01 вересня 2014 року збільшена до 34,80% та 01 квітня 2015 року збільшена до 43,20%. Суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України та ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності, і не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують цивільну відповідальність особи. Отже, позивачем нараховувались проценти у розмірі більшому, ніж було визначено умовами договору, всупереч статті 1056-1 ЦК України щодо заборони збільшення банком процентної ставки в односторонньому порядку. Відповідно до п. 1.1.3.2.3. умов та правил банк має право проводити зміни тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому Банк, за виключенням випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов'язаний не менше ніж 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці по картковому рахунку відповідно до п. 1.1.3.1.9. цього договору. З матеріалів справи вбачається, що позивачем відповідно до п.п. 1.1.3.2.3. умов та правил надання банківських послуг не було проінформовано відповідача про збільшення процентної ставки. Боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. З урахуванням викладеного, суд вважає доцільним здійснити розрахунок заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 03 вересня 2015 року по 01 лютого 2018 року, яка підлягає стягненню з відповідача, виходячи з процентної ставки 2,5% на місяць, тобто 30% на рік. Тому заборгованість за процентами за вказаний період є добутком 4 177,04 грн. (заборгованість за тілом кредиту, розмір якої за період з 03 вересня 2015 року по 01 лютого 2018 року не змінювався) х 29 місяців (з 03 вересня 2015 року по 01 лютого 2018 року включно) х 2,5%, і становить 3 028,35 грн. При цьому, до зазначеної суми слід додати заборгованість по процентам за період з березня 2018 року по червень 2018 року, яка складає 449,32 грн. (добуток залишку простроченої заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), який становить 4493,20 грн., х 2,5% х 4 місяці). Таким чином, враховуючи сплив позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, яка утворилась до 03 вересня 2015 року, з [PERSON] слід стягнути на користь позивача заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 3 477,67 грн. та заборгованість за наданим кредитом (тілом кредиту) в сумі 4 493,20 грн., а у задоволенні позовних вимог в іншій частині - відмовити. Оскільки позовні вимоги задоволені частково, суд відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судові витрати присуджує позивачу пропорційно до розміру задоволених позовних в розмірі 121,93 грн., виходячи з наступного розрахунку: 7 970,87 х 1762 / 115 232,17 = 121,93, де 7 970,87 грн. - сума задоволених позовних вимог; 1762 грн. - сума сплаченого позивачем судового збору за подання до суду позовної заяви; 115 232,17 грн. - ціна позову, 121,93 грн. - судові витрати, присуджені позивачу.

Outcome: partial