Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-12 00:00:00

Згідно свідоцтва про народження від 29.05.1966р. [NUMBER] [PERSON], [INFO], є сином - [PERSON] та [PERSON]. [INFO] року [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER] від 04.03.2015. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з земельної ділянки, розміром 3,620 га у межах згідно з планом, що розташована на території Краматорської міської ради (КСП Орджонікідзе), переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала померлій на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого 17.05.2006 Краматорською міською Радою, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації актів про право приватної власності на землю [NUMBER], кадастровий номер [NUMBER]; [NUMBER]; [NUMBER]. За життя [PERSON] заповіт не складала, а отже, на підставі ч.2 ст.1223 ЦК України, право на спадкування за законом після її смерті одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У розумінні ст.1261 ЦК України перша черга спадкоємців за законом після смерті [PERSON] складається з її сина - [PERSON] (позивач по справі) та чоловіка - [PERSON] Приписами ст.1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.3 зазначеної статті ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого, ст.1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. (ст.1269 ЦК України). Статтею 1297 ЦК України встановлений обов'язок спадкоємця, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. З наданої на запит суду копії спадкової справи до майна померлої [PERSON] суд вбачає, що 21.07.2010 року [PERSON], як чоловік спадкодавця, подав нотаріусу заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], так як спадщину після її смерті прийняв, як спадкоємець, який постійно проживав зі спадкодавцем. З вказаної заяви судом встановлено, що [PERSON] не повідомив нотаріуса про наявність другого спадкоємця у [PERSON], а саме сина - [PERSON], який, відповідно до копії паспорта та довідки №235/02-28 від 06.03.2015 Виконавчого комітету Красноторської селищної ради, також був зареєстрований з матір'ю на момент її смерті. Твердження [PERSON] у заяві про видачу свідоцтва про право на спадщину про відсутність інших спадкоємців призвело до того, що 21.07.2010 державний нотаріус Другої краматорської нотаріальної контори Чумакова О.І. видала [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], зареєстроване в реєстрі за №2888, на усю земельну ділянку, розміром 3,620 га у межах згідно з планом, що розташована на території Краматорської міської ради (КСП Орджонікідзе). Відповідно до ч.2 ст.1297 ЦК України, якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину, видається на ім'я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Таким чином, суд приходить до висновку, що, відповідно до ст.1301 ЦК України, [PERSON] не мав право на отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на усю земельну ділянку площею 3,620 га на території Краматорської міської ради в м. Краматорську від 21.07.2010 року, а мав право на спадкування лише ? частки земельної ділянки після смерті своєї дружини - [PERSON] При цьому суд не погоджується з твердженням відповідача про те, що [PERSON] пропустив строк позовної давності для звернення до суду з позовними вимогами про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та відхиляє їх з наступних підстав. Як встановлено судом, на момент смерті матері позивач був зареєстрований разом із нею, а отже у розумінні ч.3 ст.1268 ЦК України є таким, що спадщину прийняв, і за для оформлення своїх спадкових прав 26.03.2015 звернувся до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері, але 26.03.2015 державний нотаріус [PERSON] постановою відмовила йому у видачі свідоцтва. Таким чином, [PERSON] дізнався про порушення своїх спадкових прав 26.03.2015, а до суду з позовом звернувся 02.07.2015, тобто у межах строку позовної давності, передбаченого ст. 257 ЦК України. Враховуючи викладене позовні вимоги в частині визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.07.2010 на ім'я [PERSON] та визнання права власності за [PERSON] на частку земельної ділянки, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог в частині визнання заповіту недійсним суд зазначає наступне. 17 лютого 2015 року приватним нотаріусом Краматорського міського нотаріального округу за №484 посвідчено заповіт [PERSON]. За заповітом, [PERSON] на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: все майно, яке на день смерті буде йому належати де б воно не знаходилося та із чого б воно не складалося та все те, на що він буде мати право на день своєї смерті, він заповідав [PERSON]. У зв'язку з тим, що [PERSON] не міг сам підписати заповіт, його було посвідчено в присутності свідків - [PERSON], [PERSON], та підписано - [PERSON] З відповіді нотаріуса [PERSON] судом встановлено, що на момент посвідчення заповіту у зв'язку з хворобою [PERSON] він не міг власноручно підписати заповіт, тому за його доручення та в його присутності заповіт був підписаний іншою особою, що передбачено п.1.8 глави 3 розділу ІІ Наказу Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5 Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою фізичною особою, окрім фізичної особи, на користь якої заповідається майно, тому вона не вправі підписувати заповіт за заповідача. Інших вимог до особи, яка підписує заповіт замість заповідача законодавством не передбачено. Крім того, за бажанням заповідача заповіт був підписаний в присутності свідків, що передбачено п.1.11 глави 3 розділу ІІ Наказу Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5 Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. 23 лютого 2015 року [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER] від 04.03.2015. Після його смерті відкрилась спадщина на ? частку земельної ділянки розміром 3,620 га у межах згідно з планом, що розташована на території Краматорської міської ради (КСП Орджонікідзе) (кадастровий номер [NUMBER]; [NUMBER]; [NUMBER]) та на будинок [ADDRESS], який належав померлому на підставі договору купівлі-продажу від 26.02.1974. Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування після смерті [PERSON] має [PERSON], як особа, визначена у заповіті. За змістом частин другої та третьої статті 1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним (недійсним в силу закону). За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Форма заповіту передбачає обов'язковість його посвідчення нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 ЦК України (частина третя статті 1247 ЦК України). Обґрунтовуючи позовні вимоги про визнання заповіту недійсним [PERSON] зазначив, що під час складання заповіту мали місце порушення вимог закону щодо посвідчення заповіту, а саме те, що свідок зазначений у заповіті є чоловіком доньки спадкоємця за заповітом - [PERSON] Однак, зазначені доводи позивача є безпідставними, так як статтею 1233 ЦК України передбачено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до статті 1247 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Приписами ч. 4 ст.207 ЦК України встановлено, що якщо фізична особа у зв'язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє. Згідно зі статтею 1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу). Порядок посвідчення заповіту, внесення змін до нього та його скасування визначені у главі 3 розділу ІІ Наказу Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5 Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (надалі - Порядок). Пунктами 1.8-1.11 глави 3 розділу ІІ Порядку встановлено, якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою фізичною особою. Фізична особа, на користь якої заповідається майно, не вправі підписувати заповіт за заповідача. Нотаріус при посвідченні заповіту зобов'язаний роз'яснити заповідачу зміст статті 1241 Цивільного кодексу України про право на обов'язкову частку у спадщині та зміст статті 1307 Цивільного кодексу України щодо нікчемності заповіту на майно, яке є предметом спадкового договору. На бажання заповідача, а також у випадках, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватись не менше ніж при двох свідках. Свідками можуть бути особи з повною цивільною дієздатністю. Свідками не можуть бути: нотаріус; особи, на користь яких складено заповіт; члени сім'ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом; особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Текст заповіту має містити відомості про особи свідків, а саме: прізвище, ім'я, по батькові кожного з них, дату народження, місце проживання, реквізити паспорта чи іншого документа, на підставі якого було встановлено особу свідка. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. При цьому суд зазначає, що відповідно до ст.1 ЗУ «Про запобігання корупції» членами сім'ї є особи, які перебувають у шлюбі, а також їхні діти, у тому числі повнолітні, батьки, особи, які перебувають під опікою і піклуванням, інші особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки (крім осіб, взаємні права та обов'язки яких не мають характеру сімейних), у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі. Близькі родичі та члени сім'ї - чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний брат, рідна сестра, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням, а також особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом і мають взаємні права та обов'язки, у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі (ПОЛОЖЕННЯ про центральну, міжрегіональну комісії та комісію слідчого ізолятора з питань визначення особам, засудженим до довічного позбавлення волі та позбавлення волі на певний строк, виду колонії, порядок направлення для відбування покарання осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, позбавлення волі на певний строк, арешту й обмеження волі, та їх переведення, затверджене Наказом МЮУ від 27.02.2017 №680/5). Отже, виходячи з законодавчого визначення понять член сім'ї та близькі родичі, [PERSON], який є чоловіком доньки [PERSON], не є а ні членом сім'ї, а ні близьким родичем спадкоємця за заповітом - [PERSON] За таких обставин суд приходить висновку, що [PERSON] є належним свідком посвідчення заповіту [PERSON] Крім того свідки [PERSON] та [PERSON] показали суду, що на момент посвідчення заповіту [PERSON] через фізичні вади не міг його підписати самостійно, але його воля була направлена на те, щоб після смерті залишити усе своє майно дружині - [PERSON] Воля - це внутрішнє бажання заповідача визначити долю спадщини на випадок своєї смерті шляхом складання особистого розпорядження (заповіту). Волевиявлення - це зовнішній прояв внутрішньої волі, який знаходить своє втілення в заповіті, складеному та посвідченому відповідно до вимог, передбачених нормами ЦК України. Частиною четвертою статті 1236 ЦК України передбачено, що чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. Таким чином, судом встановлено, що посвідчення оспорюваного заповіту відбулося з додержанням вимог чинного законодавства, заповіт вчинено у письмовій формі, дієздатність заповідача нотаріусом перевірено, із зазначенням місця та часу його складання, прочитано вголос (про що є запис в заповіті), складено текст зі слів заповідача, підписано свідком в присутності ще двох свідків. Враховуючи викладене, підстав для визнання заповіту недійсним судом не встановлено, а отже у задоволенні позовних вимог цій частині та частині визнання права власності на частину будинку та земельної ділянки слід відмовити. При цьому суд зазначає, що відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивач [PERSON] вимог про визнання заповіту недійсним з підстав дефекту волі заповідача не заявляв. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 730 грн. 80 коп., що підтверджується квитанціями, а відтак, виходячи з розміру задоволених позовних вимог, з відповідача на користь позивача пропорційно підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: partial