Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-18 00:00:00

З позовною заявою звернувся [PERSON] до першого Суворовського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, треті особи [PERSON], [PERSON] та [PERSON], про зняття арешту з предмету іпотеки, а саме квартири [ADDRESS], накладеного постановою державного виконавця Крицької В.А. від 9 березня 2010 року. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що наявність арешту на вказаній квартирі порушує його права та інтереси, оскільки він має переважне право перед іншими кредиторами в разі невиконання позичальником своїх зобов'язань. В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав позов та просив його задовольнити. Представник відповідача поклалася на розсуд суду, при цьому вказувала на те, що постанову про арешт майна представити не можуть через те, що термін зберігання лише три роки. Представник третіх осіб в засіданні повністю заперечувала проти позову вказуючи на те, що у позивача не має права на звернення з таким позовом, оскільки він не є власником майна та рішення суду про зміну способу та порядку виконання рішення зі звернення стягнення на предмет іпотеки на визнання права власності скасовано. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. 11.06.2007 року між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], як майновими поручителями [PERSON], було укладено договір іпотеки, предметом якого стала квартира [ADDRESS], в забезпечення виконання зобов'язань останнього за договором позики від 11.06.2007 року. Даний договір був нотаріально посвідчений та зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна 11.06.2007 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] заборона №262. Постановою АН №388344 від 09.03.2010 року державного виконавця першого Суворовського ВДВС Крицької В.А. було накладено арешт на квартиру, що підтверджується витягом з єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна . Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 06.12.2011 року по справі за позовом [PERSON] було стягнуто з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу за договором позики від 11.06.2007 року шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, квартири №84 в рахунок погашення боргу в розмірі 303000 грн. Дане рішення набрало чинності на підставі ухвали апеляційного суду Одеської області від 20 червня 2012 року. Відповідно до ст.3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Нормами ст.33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно з вимогами ч.5 ст.60 Закону у всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Враховуючи встановлені судом обставини та вказані норми, суд приходить до висновку про необхідність скасування арешту, накладеного постановою державного виконавця, оскільки позивач має першочергове право на задоволення вимог за рахунок предмету іпотеки. Суд не приймає до уваги доводи представника третіх осіб, так як вони спростовуються вказаними нормами закону.

Outcome: approved