Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-22 00:00:00

Звернувшись до суду із зазначеним позовом [PERSON] та [PERSON] вказують на те, що відповідач [PERSON] безпідставно заволодів їхніми грошовими коштами в сумі 5400,00 доларів США (що еквівалентно 64800,00 грн.) під час фактично укладеного між ними 29.12.2012 року в усній формі договору купівлі-продажу автомобіля марки «Chevrolet Aveo», 2004 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрованим Білоцерківським РЕВ при УДАІГУ МВС України в Київській області 13.03.2009 року. 08.01.2013 року нотаріально-посвідченою Довіреністю відповідач уповноважив їх (позивачів) управляти та розпоряджаться даним транспортним засобом, який пізніше був вилучений у них як речовий доказ в кримінальному провадженні. Тому позивачі просять суд стягнути з відповідача безпідставно набуте майно у вигляді грошових коштів в розмірі 64800,00 гривень, що еквівалентно 5400.00 доларам США станом на травень місяць 2014 року, та за період з 08.01.2013 року по 19.05.2014 року проценти за користування грошовими коштами, які з урахуванням ставок НБУ складають суму 4 425. 54 грн., та 3% річних від простроченої суми за користування грошовими коштами в розмірі 1 874, 98 грн., а всього на загальну суму 71100,52 грн. (а.с.2-3). В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] підтримали заявлений позов з наведених в ньому підстав, про що дали відповідні пояснення, а другий позивач [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимолги підтримує повністю (а.с.23). Представник відповідача [PERSON] - адвокат [PERSON] в судовому засіданні заперечила проти задоволення позову у повному обсязі, суть її пояснень зводиться до того, що відповідач не вчинив жодних протиправних дій щодо позивачів, що він згідно нотаріально-посвідченого доручення від 08.01.2013 року та діючи у межах повноважень власника спірного автомобіля марки «Chevrolet Aveo» [PERSON] передав позивачам реєстраційні документи та сам автомобіль і до нього не було жодних претензій, а тому наступне вилучення правоохоронним органами цього автомобіля у межах кримінального провадження є безвідносними щодо відповідача [PERSON]. В судовому засіданні сторони у даній справі не вказували і не надали документальних підтверджень (розписка) на підтвердження отримання відповідачем від позивачів будь-яких грошових коштів, зокрема 5400,00 доларів США (що еквівалентно 64800,00 грн.), а пояснення про це свідків [PERSON] та [PERSON] не можуть бути прийняті судом як докази, згідно приписів ст. 208 ч.1 п.3 Цивільнонго Кодексу України про письмову форму правочинів. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, свідків [PERSON] та [PERSON], дослідивши матеріали справи, приходить до висновку відмовити в задоволенні позову, з таких підстав. Як підставою задоволення своїх вимог позивачі посилаються на положення ст.1212 ЦК України згідно якої особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Стаття 1213 ЦК України на яку також посилаються позивачі вказує на те, що набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Суд, вирішуючи спірні правовідносини керується ч.1 ст. 202 ЦК України про те, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно із частинами першою та другою статті 205 ЦК України правочин може вичинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Отже, системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України. Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов'язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання. Якщо ж зобов'язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов'язання). Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Суд, застосовуючи вищенаведені правові норми щодо встановлених в судовому засіданні фактичних обставин у даній справі приходить до висновку, що дії відповідача [PERSON] не суперечить цивільному законодавству, оскільки транспортний засіб він передав позивачам за наявності повноважень - нотаріально посвідчена довіреність від імені власника транспортного засобу [PERSON], посвідчену 03.12.2012 року приватним нотаріусом Острозького районного нотаріального округу Рівненської області [PERSON], за якою власник автомобіля [PERSON] уповноважив [PERSON] та [PERSON] (кожного самостійно) управляти та розпоряджатися належним на праві власності [PERSON] транспортним засобом - легковим пасажирським автомобілем марки Chevrolet Aveo», 2004 року випуску, шасі (кузов, рама, коляска) [NUMBER], державний реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрованим Білоцерківським РЕВ при УДАІГУ МВС України в Київській області 13.03.2009 року. Дана довіреність видана з розширеним колом повноважень, в тому числі з правом відчуження та перереєстрації транспортного засобу новим власником, передовіри строком на 5 років (а.с.41-45). Тому суд вважає безпідставними і незаслуговуючими на увагу твердження сторони позивачів про те, що вилучення в них цього автомобіля правоохоронними органами 09.01.2013 року у межах кримінального провадження - є наслідком шахрайських дій відповідача [PERSON] - оскільки суду не надано жодного процесуального документа чи вироку суду про доведеність вини останнього у розглядуваних судом правовідносинах сторін. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed