Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-24 00:00:00

Згідно з поданим позовом позивач є бабусею [PERSON], [INFO], який є сином доньки позивача. Як зазначається позивачем при зверненні до суду відповідач взагалі забула про свого сина, [PERSON], та, починаючи з березня 2016 р., взагалі перестала піклуватися про нього, навіть не приходила його відвідувати. З цього часу [PERSON] проживає разом із позивачем та перебуває на її повному утриманні, мати дитини грошових коштів на утримання свого сина не надавала, при цьому вона отримує фінансову допомогу від держави та витрачає її на власні потреби. Позивач наголошує, що вона забезпечую онука, вдягає його, годує, купляє іграшки, сплачує його перебування у дитячому садочку, лікування, якщо в цьому виникає потреба, надає належне виховання; за цей час, коли мати не приділяла йому певної уваги, онук знаходився у стресовому стані. Предмет позову становить вимога про позбавлення відповідача батьківських прав у відношенні малолітнього сина [PERSON], [INFO], про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання [PERSON], [INFO], в розмірі ј частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму громадян для дитини відповідного віту, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, про розподіл судових витрат тощо. Відповідач не скористалася правом брати участь в судових засіданнях, та в силу ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи - органу опіки та піклування просила суд про ухвалення рішення про задоволення позовних вимог. Процесуальні дії у справі: судом задоволено клопотання позивача про виклик та допит свідків. Суд, дослідив докази, дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Як встановлено судом на підставі доказів, наданих суду у порядку ст.ст. 77-80 ЦПК України, позивач є бабусею [PERSON], [INFO], який є сином відповідача, що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження від 29.09.2015 р., яке видано Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції (актовий запис №1455). Дитина мешкає разом із позивачем, починаючи з березня 2016 р., за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою з Садівничого товариства «Золотий Ренет». Позивач працює у службі руху КП «Дніпровський електротранспорт» ДМР, що підтверджується відповідною довідкою з місця роботи від 07.02.2019 №01; розмір заробітної плати позивача за період з січня 2018 по грудень 2018 склав 104 029,24 грн. У січні 2019 р. розмір доходу позивача склав 8 703,91 грн. Згідно з висновком органу опіки та піклування від 08.04.2019 є доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], по відношенню до малолітньої дитини [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідним висновком. Відповідно до довідки про огляд лікаря від 24.09.2018 [PERSON] перебуває під наглядом лікаря та з дня народження виховується бабусею [PERSON]. Допитані судом свідки [PERSON] та [PERSON] надали майже аналогічні пояснення та свідчили, що дуже добре обізнані ситуацією, яка склалася у родині [PERSON], оскільки знайомі із [PERSON] декілька років, у тому числі з питання виховання та матеріального забезпечення [PERSON], виховання якого та забезпечення займається виключно [PERSON], тоді як мати дитини ніколи не бачили та обізнані, що вона веде аморальний спосіб життя та живе своїм життям. Правовідносини між сторонами в даній справі виникли з невиконання матір'ю дитини батьківських обов'язків. Розв'язуючи позовні вимоги, суд керується наступним. Відповідно до принципу 2 Декларації прав дитини від 20 листопад 1959 року дитині законом та іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист та надані можливості та сприятливі умови, що дозволяли б їй розвиватися фізично, інтелектуально, духовно та у соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом та в умовах свободи та гідності. Згідно ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя та поважати дитину. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в повному обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідоме нехтування ними своїх обов'язків. Ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини матір'ю дитини знайшло своє підтвердження в ході судового розгляду, тому суд, враховуючи наявні докази поведінки відповідача, які беззаперечно свідчать про ухилення матері від виконання своїх обов'язків, вважає позовну вимогу про позбавлення батьківських прав такою, що підлягає задоволенню. З приводу вимоги позову про стягнення аліментів на утримання дитини, то даний час відсутні підстави для її задоволення через передчасність її заявлення. Діти, позбавлені батьківського піклування, - діти, які залишилися без піклування батьків у зв'язку з позбавленням їх батьківських прав (ст. 1 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування»). Відповідно до ч. 1 ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім'я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини (ч. 2 ст. 179 СК). За ст. 242 ЦК України батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. Опікун є законним представником малолітньої особи та фізичної особи, визнаної недієздатною. Згідно ч. 1 ст. 243 СК України опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (ч. 2 ст. 243 СК України). За ч. 1 ст. 247 СК України дитина, над якою встановлено опіку або піклування, має право: 1) на проживання в сім'ї опікуна або піклувальника, на піклування з його боку; 2) на забезпечення їй умов для всебічного розвитку, освіти, виховання і на повагу до її людської гідності; 3) на збереження права користування житлом, у якому вона проживала до встановлення опіки або піклування. У разі відсутності житла така дитина має право на його отримання відповідно до закону; 4) на захист від зловживань з боку опікуна або піклувальника. Оскільки питання щодо встановлення опіки на неповнолітньою дитиною не вирішено, не визначена на даний час особа, на ім'я якої сплачуватиметься аліменти на утримання дитини, що не позбавляє права звернення до суду після встановлення опіки над дитиною. Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до ч. 2 ст. 133, ч. 1 ст. 141, п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України.

Outcome: partial