Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-20 00:00:00

Згідно позову, 28 лютого 2014 року між громадянином [PERSON] Туреччина [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, за яким остання взяла у позикодавця позику у сумі 22000 Євро, що підтверджується також розпискою від 28 лютого 2014 року до договору позики, у якій зафіксовано суму позики та посвідчено факт отримання позичальником зазначеної грошової суми. Згідно п. 2.4 договору позики, позика підлягала поверненню 10 березня 2015 року. За п. 2.5 та п. 2.6 договору, позика повертається шляхом передачі готівки із рук позичальника в руки позикодавця. Підтвердженням повернення позики повернення позики є передача розписки позикодавцем позичальнику. Позивач зазначає, що сума боргу не була повернута позикодавцю. 10 червня 2015 року між позикодавцем та ФОП [PERSON] був укладений договір про відступлення прав вимоги № 01, за яким позикодавець відступив право вимоги боргу за договором позики новому кредитору. 27 липня 2015 року новий кредитор надіслав цінним листом з описом вкладення претензію про сплату заборгованості позичальнику, проте позичальник до моменту подачі позовної заяви до суду суму боргу не повернула, жодної інформації про вжиття нею заходів щодо повернення боргу не надала. Позивач просить суд стягнути з відповідачки на його користь зазначену заборгованість за договором позики у гривневому еквіваленті. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала в повному обсязі заявлені позовні вимоги та доводи позовної заяви, на яких вони ґрунтуються. Відповідачка [PERSON], належним чином та завчасно сповіщена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилася, про причини неявки суд не повідомила. За ухвалою суду справа розглянута за відсутності відповідачки в порядку ст. 224 ЦПК України заочно за наявних в справі доказів. Вирішуючи заявлені позовні вимоги, суд виходить з наступного: Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та якості. За ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позивачем до позову додана копія договору позики (а.с. 6), укладеного 28 лютого 2014 року в простій письмовій формі між громадянином [PERSON] Туреччина [PERSON] та відповідачкою [PERSON], за яким [PERSON] отримала від [PERSON] позику в розмірі 22000 Євро. Позика підлягає поверненню позикодавцеві у наступному порядку: -10000 Євро підлягають поверненню у строк до 24 березня 2014 року включно; -залишок у розмірі 12000 Євро не пізніше 10 числа кожного місяця, при цьому перший щомісячний платіж у розмірі 1000 Євро має бути здійснений не пізніше 10 квітня 2014 року; -останнім днем повернення позики є 10 березня 2015 року. Фактичне отримання грошових коштів позичальником від позикодавця підтверджене допустимим доказом, визначеним ч. 2 ст. 1047 ЦК України та п. 2.3 договору позики - розпискою боржника (а.с. 7), за якою [PERSON] підтвердила той факт, що відповідно до зазначеного договору позики фактично отримала від [PERSON] 22000 Євро. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Як передбачено ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Строк виконання грошового зобовязання за договором позики на час звернення позивача до суду минув. За вимогами ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Згідно п. 2.6 договору позики, підтвердженням повернення позики є передача розписки позикодавцем позичальнику. На час розгляду справи в суді борговий документ (договір позики та відповідна розписка), знаходиться у позивача. Наведені обставини, в сукупності з відсутністю відповідних заперечень з боку відповідачки, поза всяким розумним сумнівом доводять той факт, що відповідачка суму позики до цього часу не повернула. Як зазначено у ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідачка [PERSON], як позичальник за договором позики, в порушення вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК України прострочила виконання грошового зобовязання в частині повернення позикодавцеві позики у строк та в порядку, що встановлені договором. Остання, за ч. 1 ст. 625 ЦК України, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання нею грошового зобовязання, та у відповідності до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України зобовязана сплатити суму боргу. Позивачем до позову додана копія договору про відступлення прав вимоги № 01 (а.с. 8-10), укладеного 10 червня 2015 року між [PERSON] та фізичною особою - підприємцем [PERSON], за яким позикодавець відступив право вимоги боргу за договором позики у розмірі 22000 Євро новому кредитору ФОП [PERSON] Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобовязанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Внаслідок укладення зазначеного договору відступлення права вимоги, ФОП [PERSON] став стороною за договором позики новим кредитором. За наведених обставин, позовні вимоги про стягнення вказаної заборгованості за договором позики на користь позивача підлягають задоволенню. Пленум Верховного Суду України у п. 14 своєї постанови № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» розтлумачив, що згідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. У звязку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання. У разі предявлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Оскільки позика надавалася у Євро, заборгованість підлягає стягненню у грошовій одиниці України гривні, з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Згідно службового розпорядження Національного Банку України, офіційний курс гривні до Євро станом на час ухвалення судового рішення становить 2500,8007 грн. за 100 Євро. За наведених обставин, заборгованість відповідача перед позивачем дорівнює 550176,15 грн. (22000 х 25,008007). З відповідача на користь позивача згідно ст. 88 ЦПК України слід стягнути документально підтверджені (а.с. 1) судові витрати з оплати судового збору у розмірі 3654 грн.

Outcome: approved