Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-12 00:00:00

згідно із кредитним договором № LVGWSK00000094 від 20.08.2004р. ПАТ КБ «Приватбанк» (надалі Банк) надав [PERSON] грошові кошти (кредит) в сумі 5 000 грн. на строк до 20.08.2006р., із сплатою 36 % річних. [PERSON] зобов'язань за вищевказаним кредитним договором не виконувала, тому судовим наказом № 2н-641/10р. Галицького районного суду м. Львова від 30.04.2010р. з неї в користь Банку стягнуто 42 830 грн. кредитної заборгованості та судових витрат. 30.12.2015р. Банк звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за цим договором, вимоги мотивував тим, що відповідачка взятих на себе зобов'язань за кредитним договором не виконує, тому станом на 23.10.2015р. має заборгованість, і зокрема: 2 492 грн. 34 коп. - заборгованість за кредитом, 33 763 грн. 42 коп. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 99 608 грн. 29 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, що з урахуванням заборгованості стягнутої по вищевказаному судовому наказу складає 93 033 грн. 96 коп. Просить про стягнення з відповідачки означеної заборгованості та судових витрат. В суді 22.04.2016р. представник позивача позов підтримав, з мотивів наведених у ньому, від заяви поданої 16.03.2016р. (а.с.52) відмовився, просить стягнути із відповідачки 93 033 грн. 96 коп. заборгованості за кредитним договором та судові витрати. В судове засідання 13.05.2016р. не з'явився, про час і місце розгляду повідомлений належно (а.с. 110). Представник відповідачки позов не визнав, з мотивів, наведених у поясненнях від 20.04. і 05.05.2016р. (а.с.98, 116), пояснив, що Банк пропустив строк на звернення із позовом в суд, просить про застосування строків позовної давності, про що подав відповідну заяву. Пояснив, що за положеннями ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається в письмовій формі. Умовами кредитного договору № LVGWSK00000094 укладеного між Банком та [PERSON] 20.08.2004р. не передбачено збільшення терміну позовної давності. У пункті 7.2. вказаного договору передбачено, що зміни і доповнення до цього договору можуть бути внесені тільки у письмовій формі за згодою сторін (а.с.8). Позивачем не надано належних і допустимих доказів, які б свідчили про те, що до означеного договору вносились письмові зміни щодо збільшення строків позовної давності. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З огляду на наведене просить в позові відмовити за спливом строку позовної давності. Заслухавши представника відповідачки, вивчивши матеріали справи, суд приходить висновку про відмову у позові. Відповідно до положень ст. ст. 3, 11, 15, 59, 60 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Розгляд цивільних справ здійснюється не інакше як за зверненнями фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. При цьому кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими доказами. З матеріалів справи видно, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 20.08.2004р. укладено кредитний договір № LVGWSK00000094, за умовами якого Банк надав відповідачці грошові кошти в сумі 5 000 грн. на строк до 20.08.2006р., із сплатою 36 % річних (а.с. 7-8). Терміни позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним Договором не оговорено (а.с.8). [PERSON] зобов'язань за вищевказаним кредитним договором не виконувала, тому судовим наказом № 2н-641/10р. Галицького районного суду м. Львова від 30.04.2010р. з неї в користь Банку стягнуто 42 830 грн. кредитної заборгованості та судових витрат (а.с.4). Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України). Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України). Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Із долученої до справи копії кредитного договору № LVGWSK00000094 від 20.08.2004р. убачається, що умов щодо збільшення позовної давності означеним договором не обумовлено. У пункті 7.2. вказаного договору передбачено, що зміни і доповнення до цього договору можуть бути внесені тільки у письмовій формі за згодою сторін (а.с.8). Позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили що до означеного кредитного договору вносились зміни, в т.ч. щодо збільшення строку позовної давності. Як убачається із оглянутих матеріалів справи 2н-641/2010р. Галицького районного суду Львівської обл., 27.04.2010р. ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся із заявою про видачу судового наказу та стягнення із [PERSON] 42 830 грн. заборгованості за кредитним договором № LVGWSK00000094 від 20.08.2004р. та судових витрат. По вищеозначеній заяві 30.04.2010р. Галицьким районним судом м. Львова винесено судовий наказ про стягнення із [PERSON] в користь Банку 42 830 грн. кредитної заборгованості та судових витрат. Звернення позивача до суду із заявою про видачу судового наказу та видача такого наказу перервало перебіг позовної давності, а тому з 30.04.2010 року перебіг позовної давності почався заново. Оскільки із позовом про стягнення із [PERSON] 93 033 грн. 96 коп. заборгованості Банк звернувся 30.12.2015 року, а строк позовної давності сплив 30.04.2013 року, відповідачем зроблено заяву про застосування позовної давності до винесення судом рішення, суд доходить до висновку про відмову в задоволенні позову. За наведеного та

Outcome: dismissed