Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-27 00:00:00

З позову [PERSON], по якому судом відкрито цивільне провадження (т.1 а.с.а.с.15,18-23) вбачається, що у листопаді 2011 року він для постійного проживання придбав житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований по [ADDRESS]. Його сусідами по вказаному домоволодінню є [PERSON] та її син [PERSON], які проживають по [ADDRESS]. Влітку 2013 року сусіди вирішили змайструвати собі новий паркан на місці старого. Паркан майстрував син [PERSON] [PERSON] і частково «заліз» на його земельну ділянку, залишився купу сміття. На зауваження [PERSON] з цього приводу [PERSON] відреагувала лайкою. Як зазначає [PERSON], весною 2015 року, у його відсутність, [PERSON] разом із сином [PERSON] спиляли дерево сливи, що зростало на їх спільній межі з ним і перенесли свій паркан вглиб його земельної ділянки. Також, на місці спиляної сливи відповідачами було збудовано конструкцію по типу «халабуди», з даху якої вода стікала на його земельну ділянку. На його неодноразові звернення до [PERSON] та [PERSON] з приводу таких дій, він будь-якої відповіді та вибачень не отримав. При цьому, на його неодноразові нагадування про кадастровий номер, про межі земельної ділянки, про погодження цих меж, які [PERSON] підписала, відповідачі не реагували. [PERSON] вказує, що восени 2015 року [PERSON] виорав свою земельну ділянку і розорав, як вказує позивач, їх спільну з [PERSON] межу, а в кінці своєї земельної ділянки ще приорав собі частину його (як вважає позивач) землі шириною понад три метри. На його запитання з приводу цих дій він також будь-якої відповіді не отримав. Крім цього, як вказує позивач, 01.12.2015 року вранці він побачив, що його паркан зі сторони дороги «каменка» частково завалений (шість прольотів, кожний із прольотів має довжину три метри, тобто 18 м/п і шість дерев'яних стовпців), при цьому, позивач впевнений, що цей паркан міг повалити [PERSON] під керівництвом його матері [PERSON] Посилаючись на вищевикладені обставини та доводи позовної заяви, по якій судом відкрито цивільне провадження, позивач у справі [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив зобов'язати [PERSON] та [PERSON] прибрати свій паркан із його земельної ділянки і установити його згідно Акту погодження меж земельної ділянки із суміжними землевласниками та землекористувачами від 21.05.2013 року, розрівняти частково зорану земельну ділянку шириною понад три метри, стягнути з [PERSON] 25000 грн. заподіяної моральної шкоди та 330 грн. матеріальної шкоди, стягнути з [PERSON] 25000 грн. заподіяної моральної шкоди та 1000 грн. матеріальної шкоди (т.1 а.с.а.с.18-23). Ухвалою Великобагачанського районного суду Полтавської області від 11.04.2016 року до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору залучено Устивицьку сільську раду Великобагачанського району Полтавської області та Відділ Держгеокадастру у Великобагачанському районі Полтавської області, а також уточнено згідно наявних матеріалів справи, що другим відповідачем у справі за позовом [PERSON], крім [PERSON], є [PERSON], [INFO] (т.1 а.с.а.с.69-70). В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Якименко В.О. заявлені позовні вимоги підтримали у повному обсязі, в своїх поясненнях посилалися на обставини та доводи, що викладені в обґрунтуванні позовної заяви і просили позовні вимоги позивача задовольнити у повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнали у повному обсязі, вважають, що їхня огорожа не виступає на земельну ділянку, яка перебуває в користуванні позивача у справі і будь-яких протиправних дій вони не вчиняли, в задоволенні позовних вимог позивача просили відмовити за безпідставністю. Представник третьої особи у справі Устивицької сільської ради Великобагачанського району в судове засідання не з'явився, від даної сільської ради до суду надходили листи про не заперечення щодо задоволення заявленого позову та про розгляд справи у відсутність представника цієї сільської ради (т.1 а.с.а.с.96,130,187,207, т.2 а.с.а.с.7,25,88,89,119). Представник третьої особи Відділу Держгеокадастру у Великобагачанському районі Полтавській області в судове засідання не з'явився, даний відділ сповіщався про день і час розгляду справи, неявка представника третьої особи не є перешкодою для розгляду справи. Суд, заслухавши пояснення позивача [PERSON], його представника адвоката Якименка В.О., пояснення адвоката Ситник О.В. в інтересах позивача в судовому засіданні 26.04.2016 року, відповідачів [PERSON] та [PERSON], показання свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], пояснення судових експертів [PERSON] та [PERSON], дослідивши письмові докази по справі, що надані сторонами на засадах змагальності і диспозитивності, в їх сукупності і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] в частині зобов'язання прибрати паркан та установити його згідно акту погодження меж земельної ділянки від 21.05.2013 року підлягають задоволенню, а в решті позовних вимог до [PERSON] належить відмовити, і в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] належить відмовити, виходячи з таких підстав. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 3 ст.10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.11 ЦПК України (принцип диспозитивності цивільного судочинства), суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст.57 ЦПК). Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 19.05.2015 року, реєстровий номер 1319, посвідченого приватним нотаріусом Великобагачанського районного нотаріального округу Сахаровою Л.І., [PERSON] придбав у [PERSON] та [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться по [ADDRESS] та розташований на земельній ділянці комунальної власності площею 0,2500 га, кадастровий номер [NUMBER] (т.1 а.с.а.с.61-63). Земельна ділянка по [ADDRESS] площею 0,2500 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд з кадастровим номером [NUMBER] передавалася [PERSON] та [PERSON] (як власникам відповідного домоволодіння, розташованого на цій земельній ділянці) в оренду згідно договору оренди землі від 11.11.2014 року, укладеного з Устивицькою сільською радою Великобагачанського району Полтавської області; при цьому, дана земельна ділянка передавалася в оренду разом з житловим будинком з господарськими будівлями (т.1 а.с.а.с.220-224). Додатками до даного договору оренди землі є План цієї земельної ділянки, де вказаний опис меж землі Устивицької сільської ради та [PERSON], викопіювання із кадастрової карти, де вказано опис меж землі Устивицької сільської ради та [PERSON], експлікація земель, де також вказаний опис меж землі Устивицької сільської ради та [PERSON], акт визначених та погоджених меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), акт про передачу та прийом земельної ділянки та розрахунок розміру орендної плати за відповідну земельну ділянку (т.1 а.с.а.с.225-230). На вищевказану земельну ділянку (з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд) фізичною особою-підприємцем [PERSON] у 2013 році була розроблена Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), наданої в оренду для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд [PERSON] (1\\2) та [PERSON] (1\\2) на території [ADDRESS] (т.1 а.с.а.с.98-107). Дана технічна документація перевірена та занесена до Державного земельного кадастру державним кадастровим реєстратором у Великобагачанському районі Грицай Л.О. 20.12.2013 року. Складовою цієї технічної документації, поряд з іншими документами, є Акт прийому-передачі межових знаків на зберігання від 21.05.2013 року (було закріплено в натурі (на місцевості) шість межових знаків) та Акт погодження меж земельної ділянки із суміжними землевласниками та землекористувачами від 21.05.2013 року (т.1 а.с.104). Як вбачається з вищевказаних актів, вони підписані уповноваженими особами та суміжними землевласниками [PERSON] і [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з іншої сторони. Вказується, що заперечень з боку суміжних землекористувачів не має. Тобто, [PERSON] як власником суміжної земельної ділянки, що розташована по [ADDRESS] погоджено без будь-яких зауважень чи застережень межі відповідної земельної ділянки, що розташована по [ADDRESS] та призначена для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер [NUMBER]. Рішенням сорок шостої позачергової сесії шостого скликання Устивицької сільської ради Великобагачанського району Полтавської області від 12.06.2015 року «Про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянину [PERSON]», надано громадянину [PERSON], жителю [ADDRESS] дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,15 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в [ADDRESS] (т.1 а.с.65). При цьому, на час розгляду даної цивільної справи, у позивача у справі відсутні правовстановлюючі документи на земельну ділянку площею 0,15 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] (т.1 а.с.а.с.45,47; т.2 а.с.а.с.143,144,145-147). Також, [PERSON] згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] від 21.06.2010 року, виданого Устивицькою сільською радою Великобагачанського району Полтавської області є власником земельної ділянки площею 0,1308 га, кадастровий номер [NUMBER], що призначена для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та розташована по [ADDRESS] (т.1 а.с.46). На вищевказану земельну ділянку (з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд) ДП «Полтавський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» у 2010 році була розроблена Технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд гр. [PERSON] на території с. Устивиця Великобагачанського району Полтавської області, кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER] (т.1 а.с.а.с.147-157). Дана технічна документація та обмінний файл прийнято 18.05.2010 року за №4672. Вбачається, що складовою цієї технічної документації, поряд з іншими документами, є Акт прийому-передачі межових знаків на зберігання від 15.03.2010 року (4 межових знаків) та експлікація земель. Рішенням тридцять шостої позачергової сесії п'ятого скликання Устивицької сільської ради Великобагачанського району Полтавської області від 23.04.2010 року «Про внесення змін в рішення «Про передачу безоплатно у власність земельних ділянок громадянам», було внесено зміни в п.1 рішення виконкому №70/151 від 23.04.1997 року і враховуючи фактичні межі і розміри земельних ділянок [PERSON], їй було передано безоплатно у власність земельні ділянки загальною площею 0,4081 га, в т.ч.: забудовані землі - 0,1308 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд 0,1308 га, яка розташована за адресою [ADDRESS] та ріллі - 0,2773 га для ведення особистого селянського господарства за цією ж адресою (т.1 а.с.189). При цьому, на час розгляду даної цивільної справи, у відповідача у справі відсутні правовстановлюючі документи на земельну ділянку площею 0,2773 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства за адресою: [ADDRESS]. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.1 ст.179 ЦПК України). За нормою ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. При цьому, суд також оцінює достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Ухвалою Великобагачанського районного суду Полтавської області від 26.04.2016 року було задоволено клопотання сторони позивача та доручено органу місцевого самоврядування - Устивицькій сільській раді Великобагачанського району Полтавської області (с. Устивиця Великобагачанського району Полтавської області) в межах її компетенції згідно ст.ст.158,159 ЗК України розглянути питання розмежування земельних ділянок (в т.ч. з урахуванням обґрунтувань, що викладені в заяві [PERSON] від 16.12.2015 року, що надходила до Устивицької сільської ради) з участю землевпорядника, інших уповноважених осіб, власників домоволодінь і земельних ділянок з цільовими призначеннями для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та для ведення особистого підсобного господарства, що розташовані по [ADDRESS] (домоволодіння [PERSON] та землекористувач [PERSON]) та по [ADDRESS] (власник домоволодіння [PERSON] та землекористувач [PERSON]) в с. Устивиця Великобагачанського району Полтавської області, з урахуванням наявних правовстановлюючих документів на дані земельні ділянки, та з використанням промірів цих земельних ділянок, з доцільністю використання фотографічних матеріалів (для наочності розташування спірного паркану та спірних меж земельних ділянок) та з'ясування питання про те, чи є порушення у фактичному землекористуванні щодо земельних ділянок, що маються в користуванні [PERSON] та [PERSON] Також в ухвалі суду вказано, що в ході розгляду цього питання необхідно, крім іншого, зробити повний замір, тобто довжину огорожі [PERSON] зі сторони дороги «каменка» та зі сторони домоволодіння [PERSON], визначити місце, де розташований спірний паркан, а також заміряти довжину поваленого (як вказує позивач) паркану, а також місце, де було розорано земельну ділянку, яка перебуває в користуванні [PERSON] з визначенням того, скільки метрів цієї земельної ділянки було розорано та де саме (т.1 а.с.а.с.117-118). За наслідками виконання даної ухвали до суду було направлено Акт обстеження земельних ділянок громадян [PERSON] та [PERSON] від 31.05.2016 року (т.1 а.с.146). Ухвалою Великобагачанського районного суду Полтавської області від 10.06.2016 року було задоволено клопотання представника позивача та ухвалено 16.06.2016 року в порядку ст.140 ЦПК України провести огляд на місцевості спірних земельних ділянок та розташування спірного паркану в межах заявлених позовних вимог (т.1 а.с.161). Цією ж ухвалою суду для проведення даної процесуальної дії (огляду на місцевості) було залучено як спеціаліста землевпорядника Устивицької сільської ради Великобагачанського району Полтавської області Коломієць В.М., роз'яснивши їй процесуальні права та обов'язки, передбачені ст.54 ЦПК України. На підставі вищевказаної ухвали суду, 16.06.2016 року суд за участю учасників процесу, із залученням спеціаліста та проведенням відповідних промірів, проводив огляд на місці земельних ділянок, що розташовані по [ADDRESS] та по [ADDRESS], а також спірного паркану, про перенесення якого заявлено відповідну позовну вимогу (т.1 а.с.а.с.176-179). В ході огляду судом місцевості за вищевказаними адресами, межових знаків відповідно до розмірів і меж, вказаних в Державному акті на право власності на земельну ділянку на ім'я [PERSON], а також тих, які вказані в Технічній документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] (кадастровий номер [NUMBER] та в Технічній документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на ім'я [PERSON] по [ADDRESS] (кадастровий номер [NUMBER]), виявлено не було. За результатами проведеного огляду було здійснено відповідні проміри (на які вказали сторони у справі) та складено опис спірного паркану, який розташований між земельними ділянками по [ADDRESS] та [ADDRESS] та складається з дерев'яних стовпців, він частково оббитий шифером, а частково сіткою-рабицею, по зовнішньому вигляду одинадцять дерев'яних стовпців не є «свіжою» деревиною; за наслідками даної процесуальної дії на місці 16.06.2016 року було складено протокол, який було оголошено, зауважень на даний протокол від учасників даної процесуальної дії не надходило, протокол підписаний всіма присутніми на цій процесуальній дії особами без застережень і зауважень (т.1 а.с.а.с.176-179). В судовому засіданні відповідачі [PERSON] та [PERSON] вказували про те, що після приїзду у 2012 року [PERSON] в с. Устивиця Великобагачанського району Полтавської області, останній здійснював заміну стовпців та сітки паркану, що розташований між домоволодіннями [PERSON] та [PERSON] зі старих на нові, при цьому, як вказував [PERSON], нові стовпці він вмонтовував у ті ж ями, де раніше знаходилися старі стовпці. Також відповідачі у справі вказували про те, що у 2015 році вони спиляли сливу, яка росла на межі з земельною ділянкою [PERSON], при цьому [PERSON] прибив глиці та шифер на огорожі зі сторони [PERSON], однак після зауваження останнього, він повідривав глиці та шифер і прибив їх зі своєї сторони. В судовому засідання позивач [PERSON], поряд з іншими своїми поясненнями, посилався і на те, що паркан його сусідів [PERSON] та [PERSON] частково знаходиться на його земельній ділянці, якою він користується як власник домоволодіння по [ADDRESS] згідно ст.120 ЗК України і його необхідно перенести з урахуванням Акту погодження меж земельної ділянки із суміжними землевласниками та землекористувачами від 21.05.2013 року. Частина перша статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55). Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника (про це також вказано у Постанові Верховного Суду України від 01.07.2015 року). Відповідно до ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Отже, враховуючи вищевикладені норми матеріального права вбачається, що до компетенції суду входить вирішення питання про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом відновлення межі між сумісними земельними ділянками. За змістом статті 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Згідно статті 120 ЗК України, при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. При відчуженні будівель та споруд, які розташовані на орендованій земельній ділянці, право на земельну ділянку визначається згідно з договором оренди земельної ділянки. Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об'єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об'єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об'єкти (про це зазначається у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 12.10.2016 року у справі №6-2225цс16). Отже, з огляду на вищевказані положення ст.120 ЗК України, в поєднанні з нормами ст.ст.15,16 ЦК України і ст.152 ЗК України та з огляду на цільове призначення земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER] (для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель ті споруд), що розташована по [ADDRESS] (на якій розташований належний позивачу житловий будинок з господарськими будівлями), позивач у справі [PERSON] є належним позивачем щодо заявлених позовних вимог, викладених у п.1 його позовної заяви, по якій судом відкрито цивільне провадження. Відповідно до ст.106 ЗК України, власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. За нормою ст.107 ЗК України, основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. Згідно ст.55 Закону України «Про землеустрій», встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів. Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка. Межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам, у тому числі орендарям. Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає, окрім іншого, зокрема і акт приймання-передачі межових знаків на зберігання, що включається до документації із землеустрою після виконання робіт із встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками. Крім того, механізм встановлення меж земельних ділянок визначено Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженою наказом Держкомзему від 18.05.2010 року №376 (із змінами). Зокрема, пунктом 2.1 передбачено, що встановлення меж земельної ділянки в натурі місцевості) здійснюється на підставі розробленої та затвердженої технічно документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Згідно п.2.8 Інструкції передбачено, що технічна документація із землеустрою включає, крім іншого, акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, який включається до документації із землеустрою після виконання робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками. Пунктом 3.12 Інструкції встановлено, що закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою. Повідомлення власників (користувачів) суміжних земельних ділянок про дату і час проведення робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем завчасно, не пізніше ніж за п'ять робочих днів до початку робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Аналіз норм ст.55 Закону України «Про землеустрій» та положень Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, з урахуванням сукупності досліджених матеріалів справи об'єктивно вказує на те, що [PERSON] як власником суміжної земельної ділянки, що розташована по [ADDRESS] станом на 21.05.2013 року погоджено без будь-яких зауважень чи застережень межі відповідної земельної ділянки, що розташована по [ADDRESS] та призначена для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер [NUMBER], що підтверджується підписами [PERSON] як в Акті прийому-передачі межових знаків від 21.05.2013 року, так і в Акті погодження меж земельної ділянки із суміжними землевласниками та землекористувачами від 21.05.2013 року (т.1 а.с.104). Відповідно до висновку №724/725 судової земельно-технічної експертизи від 31.07.2017 року, проведеної експертом Полтавського відділення Харківського НДІСЕ ім.засл.проф.М.С.Бокаріуса [PERSON] вбачається, що конфігурація і площі земельної ділянки [PERSON] по [ADDRESS] та земельної ділянки по [ADDRESS] (кадастровий номер [NUMBER]) не відповідають конфігурації і розмірам даних земельних ділянок відповідно до їх правоустановчих документів та документації із землеустрою - додатки №2,3,4,5,7; експертом було складено схему відхилень та невідповідностей межі між земельною ділянкою [PERSON] (по [ADDRESS]) та земельною ділянкою по [ADDRESS] (кадастровий номер [NUMBER]) - додаток №8, з висновків експертизи випливає, що: 1) в поворотній точці №2 земельної ділянки по [ADDRESS] (кадастровий номер [NUMBER]), межа зміщена на 0,46 м в бік даної земельної ділянки; 2) в поворотній точці №3 земельної ділянки по [ADDRESS] (кадастровий номер [NUMBER]) межа зміщена на 0,75 м в бік даної земельної ділянки; 3) по напрямку межової лінії між поворотними точками №№3,4 на відстані 25,34 м від поворотної точки №3, межа зміщена на 1,90 м в бік земельної ділянки по [ADDRESS] (кадастровий номер [NUMBER]); у додатку №8 (червоним кольором) показано фактичні розбіжності та невідповідності межі між земельною ділянкою [PERSON] по [ADDRESS] та земельною ділянкою по [ADDRESS] (кадастровий номер [NUMBER]). Також, в ході проведення даної судової експертизи експертом було складено схему співставлення меж земельної ділянки [PERSON] (по [ADDRESS]) та земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER] (по [ADDRESS]) за кадастровим планом, виконаним кооперативом Геолог відповідно до наданих координат поворотних точок ФОП [PERSON] та Відділом Держгеокадастру у Великобагачанському районі Полтавської області (додаток №7) і жовтою лінією показано порушення межі між земельною ділянкою [PERSON] по [ADDRESS] та земельною ділянкою по [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER]. Також, в ході проведення даної судової експертизи встановлено, що межових знаків, які закріплюють на місцевості місцеположення поворотних точок земельних ділянок, не виявлено (т.2 а.с.а.с.157-175). Допитаний в судовому засіданні в порядку ч.2 ст.147 та ст.189 ЦПК України судовий експерт [PERSON] в повному обсязі підтримав висновки проведеної ним по даній цивільній справі судової земельно-технічної експертизи від 31.07.2017 року, зазначивши, що в ході проведення даної експертизи ним 18.07.2017 року було проведено натурне обстеження спірних земельних ділянок з виїздом в с. Устивиця Великобагачанського району Полтавської області, а також були використані та досліджені всі наявні матеріали цивільної справи та вся документація, що вказана ним і описана у вступній частині висновку №724/725 судової земельно-технічної експертизи від 31.07.2017 року. Отже, з урахуванням норм ст.ст.57,60,212 ЦПК України, сукупності доказів, що надані стороною позивача у справі в частині заявлених позовних вимог, викладених у п.1 прохальної частини позовної заяви від 24.02.2016 року, по якій судом відкрито цивільне провадження, з урахуванням положень ст.ст.106,107,120,152 ЗК України та висновків №724/725 судової земельно-технічної експертизи від 31.07.2017 року, проведеної експертом Полтавського відділення Харківського НДІСЕ ім.засл.проф.М.С.Бокаріуса, суд приходить до висновку, що в цій частині заявлені позовні вимоги позивача є обґрунтованими і доведеними, тому підлягають задоволенню. Про цьому суд враховує, що за своєю суттю та змістом (з огляду на формулювання доводів позовної заяви та самого змісту позовних вимог, викладений у п.1 прохальної частини позовної заяви від 24.02.2016 року, по якій судом відкрито цивільне провадження), а також з урахуванням пояснень позивача в судовому засіданні, по своїй суті п.1 прохальної частини позову стосується усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, на якій розташований належний йому житловий будинок з господарськими будівлями і спосіб, який вказав позивач у п.1 свого позову від 24.02.2016 року (т.1 а.с.а.с.18-23), стосується порядку усунення цих перешкод, відповідно, вказання суду на усунення перешкод в користуванні відповідною земельною ділянкою, не буде виходом за межі заявлених позовних вимог по своїй суті, формі та змісту. Поряд з цим, з огляду на те, що позивачем у справі не надані докази щодо виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,15 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства по [ADDRESS], з огляду на зміст положень ст.ст.10,57,60 ЦПК України, позивачем у справі не надані належні докази щодо доводів позовної заяви та заявлених позовних вимог, викладених у п.2 прохальної частини позовної заяви від 24.02.2016 року, по якій судом відкрито цивільне провадження, відповідно, в цій частині заявлених позовних вимог (п.2) належить відмовити. З огляду на те, що [PERSON] згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] від 21.06.2010 року, виданого Устивицькою сільською радою Великобагачанського району Полтавської області є власником земельної ділянки площею 0,1308 га, кадастровий номер [NUMBER], що призначена для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та розташована по [ADDRESS], з урахуванням також і характеру спірних правовідносин, що виникли між сторонами, [PERSON] у даних спірних правовідносинах (щодо пунктів 1 і 2 прохальної частини позову) не є належним відповідачем, відповідно, в задоволенні заявлених позовних вимог до нього належить відмовити. Відповідно до ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі, гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч.3 ст.23 ЦК України). У відповідності до положень ч.1 ст.1167 ЦК України (яка регулює позадоговірні (деліктні) правовідносини) моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до роз'яснень, викладених в пунктах 2,5 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд при вирішення питання про відшкодування моральної шкоди повинен встановити її наявність, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Особа несе відповідальність за заподіяну моральну шкоду у випадках, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачене нормами Конституції України, іншими нормативними актами, які встановлюють відповідальність за заподіяння такої шкоди. З урахуванням вищевикладеного та з огляду на зміст положень ст.ст.10,60 ЦПК України вбачається, що позивачем у справі в ході розгляду справи не надані будь-які докази на підтвердження заподіяння моральної шкоди та матеріальної шкоди (в межах посилань, які викладені позивачем в обґрунтуванні позову) (п.3 прохальної частини щодо позовних вимог до [PERSON]), тому в цій частині позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають. Також, згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З огляду на вищевказану процесуальну норму, а також згідно положень ст.10 та ст.60 ЦПК України, позивачем у справі не доведено належними і допустимими доказами те, що завалення паркану зі сторони дороги «каменка» здійснено відповідачем у справі [PERSON], відповідно, в задоволенні позовних вимог (п.3 прохальної частини позову) в частині вимог до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди також належить відмовити. З огляду на висновки судової земельно-технічної експертизи №724/725 від 31.07.2017 року, проведеної експертом Полтавського відділення Харківського НДІСЕ ім.засл.проф.М.С.Бокаріуса, суд не приймає до уваги відомості, що викладені в Акті обстеження земельних ділянок громадян [PERSON] та [PERSON] від 31.05.2016 року (т.1 а.с.146), враховуючи ще й те, що даний Акт не свідчить про те, що при обстеженні земельних ділянок даних громадян були присутні відповідні заінтересовані особи - [PERSON] та [PERSON] З огляду на наявні висновки проведеної у справі судової земельно-технічної експертизи №724/725 від 31.07.2017 року, в сукупності з дослідженою в судовому засіданні технічною документацією на земельні ділянки, що розташовані по [ADDRESS] та [ADDRESS] з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і спору вбачається, що показання допитаних під час судового розгляду справи свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], по своїй суті та буквальному змісту, не стосуються обставин виявлених експертним шляхом відхилень та невідповідностей меж спірних земельних ділянок за вищевказаними адресами та заявлених позовних вимог в частині відповідного перенесення спірного паркану. Пояснення в судовому засіданні 28.09.2017 року судового експерта [PERSON] стосуються підстав складення нею повідомлення №120 від 14.02.2017 року про неможливість надання висновку судової земельно-технічної експертизи по даній цивільній справі, при цьому, даний експерт посилалася на те, що 16.01.2017 року вона виїздила в с. Устивиця Великобагачанського району Полтавської області і проводила обстеження земельних ділянок сторін у справі. Згідно ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. За загальним правилом ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. З матеріалів, що маються у справі вбачається, що позивач при зверненні до суду сплачував судовий збір 551 грн.20 коп. та 551 грн.20 коп.(т.1 а.с.а.с.16,17), здійснив 11.04.2016 року оплату правової допомоги адвоката Ситник О.В. в сумі 500 грн. (т.2 а.с.194), здійснив оплату послуг експерта [PERSON] щодо дослідження земельної ділянки по [ADDRESS] (як буквально вказано у квитанції експерта) в сумі 1900 грн. (т.2 а.с.195), здійснив оплату кооперативу Геолог за виготовлення кадастрового плану земельної ділянки в сумі 1920 грн. (т.2 а.с.196) та сплатив рахунок №1575 від 08.06.2017 року за проведення судової земельно-технічної експертизи в сумі 4952 грн. (т.2 а.с.191). З урахуванням вищевикладеного, положень ст.79 та ч.1 ст.88 ЦПК України та того, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] підлягають частковому задоволенню і задовольняються лише в частині позовних вимог до [PERSON], а в задоволенні позовних вимог до [PERSON] відмовлено, а також з урахуванням обсягу наданої правової допомоги адвоката Ситник О.В. до 16.06.2017 року, суд приходить до висновку про те, що з [PERSON] належить стягнути на користь [PERSON] такі судові витрати: витрати по оплаті судового збору в розмірі 275 грн.60 коп., витрати за оплату правової допомоги адвоката Ситник О.В. в сумі 500 грн., витрати за проведення у справі судової земельно-технічної експертизи №724/725 від 31.07.2017 року в сумі 2476 грн., витрати за послуги судового експерта [PERSON] по дослідженню земельної ділянки в сумі 950 грн. та 960 грн. за виготовлення Кооперативом «Геолог» кадастрового плану земельної ділянки, а всього судових витрат в сумі 5161 грн.60 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial