Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-19 00:00:00

Звернувшись до суду з позовом до АТ «Українська залізниця», [PERSON] просить стягнути з відповідача на її користь нараховану, але не виплачену їй заробітну плату за період з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року в сумі 26564,51 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка послався на те, що вона з 06 липня 2016 року по 17 липня 2017 року працювала на посаді диспетчера з регулювання вагонного парку відділу перевезень структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». З березня 2017 року роботодавець припинив виплачувати їй заробітну плату, хоча і продовжував її нараховувати. Станом на 17 липня 2017 року розмір нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року становить 37061,29 грн (за вирахуванням податків та інших обов`язкових платежів до виплати належить 26564,51 грн), що підтверджується розрахунковими листками за березень липень 2017року, які видавалися їй за місцем роботи. Розрахунок розміру нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з 01 березня 2017 року по 17 липня року, зроблений на підставі вказаних листків. Отримати від відповідача належним чином засвідчену довідку про розмірі нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року вона не може. Первинні документи для нарахування заробітної плати знаходяться у регіональній філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» (вул. Привокзальна м. Лиман Донецької області), куди вони були здані нею особисто у вересні 2017 року. Добровільно сплатити заборгованість по заробітній платі відповідач відмовляється. Відповідач відзив на позовну заяву не подав. Позивач [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи шляхом публікації на офіційному сайті суду оголошення про виклик, у судове засідання не з`явилася, надавши суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Представник відповідача АТ «Українська залізниця», будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явився, причини неявки не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, у зв`язку з чим 20.11.2019 року судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] з 06 липня 2016 року по 17 липня 2017 року перебувала у трудових правовідносинах з структурним підрозділом «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», де працювала на посаді диспетчера з регулювання вагонного парку диспетчерського апарату відділу перевезень. Наказом від 17.07.2017 року №1944/ДН-ос звільнена на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням штату, з виплатою одноразової грошової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку (копія трудової книжки з відповідними записами на а.с. 8-9, копія наказу про звільнення а.с.12). Статтею 43\~Конституції України гарантований законом захист права на своєчасне одержання винагороди за працю. За приписами ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до\~статті 110 КЗпП України\~при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати. Вказана норма права кореспондується із ч. 1\~ст. 30 ЗУ «Про оплату праці», а\~\~другою частиною цієї статті встановлено обов`язок роботодавця забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/«правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності. ЄСПЛ неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст. 1 Протоколу №1 Конвенції є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Вирішуючи питання щодо порушення права позивача на виплату відповідачем заробітної плати при роботі на його підприємстві та не проведення з ним повного розрахунку при звільненні, суд виходив з такого: Відповідно до ч.3 ст.11 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За частинами 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За статтею 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно із ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. З доданих до позову табуляграм, виданих відповідачем на виконання ст. 100 КЗпП України (а.с.17-21), вбачається, що позивачу [PERSON] : За березень 2017 року всього нараховано 6949,75 грн, сума до виплати 2538,17 грн. За квітень 2017 року всього нараховано 3988,49 грн, сума до виплати 3171,58 грн. За травень 2017 року всього нараховано 3988,49 грн, сума до виплати 3171,58 грн. За червень 2017 року всього нараховано 3988,49 грн, сума до виплати 3171,58 грн. За липень 2017 року всього нараховано 18146,07 грн, сума до виплати 14511,60 грн., в т.ч. розмір компенсації за невикористану відпустку складає 7504,38 грн., допомога при скороченні у розмірі 8215,40 грн. Загальний розмір нарахованої заробітної плати за період з березня 2017 по липень 2017 року та компенсаційних виплат склав 37061,29 грн, до виплати 26564,51 грн. Розмір зазначеної заборгованості та факт її невиплати позивачу відповідачем не спростовані. \~ \~ \~ \~ \~ \~Отже,\~з відповідача\~на користь\~позивача слід\~стягнути заборгованість\~із заробітної\~плати,\~компенсацію за\~невикористану відпустку\~та вихідну\~допомогу без\~ утримання\~обов`язкових податків\~та зборів\~у розмірі\~37061,29\~грн. Статтею 168 Податкового кодексу України передбачений порядок нарахування, утримання та сплати (перерахування) податку до бюджету, а саме: податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу (168.1.1). Податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету (168.1.2.). Згідно з абз. 5 п. 6\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян (податку на доходи фізичних осіб) є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку і інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Приймаючи до уваги наведенні положення законодавства та зважаючи на те, що предметом позову [PERSON] є заробітна плата за березень-липень 2017 року та компенсаційні виплати, суд уважає, що не є виходом за межі заявлених позовних вимог задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі за період часу з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року та компенсаційні виплати в загальному розмірі 37061,29 грн без урахування податку та інших обов`язкових платежів, оскільки саме ця сума підлягає оподаткуванню під час її виплати та зазначена в поданих на підтвердження заявлених позовних вимог табуляграмах. З огляду на наведене, суд уважає, що позов слід задовольнити. У зв`язку з тим, що відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідача за ч.6 ст.141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір на користь спеціального фонду Державного бюджету України в розмірі 768,40 грн, виходячи з такого: Відповідно до пп.1\~\~п.1 ч.2\~ст.4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду фізичною особою або фізичною особою-підприємцем позовної заяви майнового характеру судовий збір справляється в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. З 01 січня 2019 року прожитковий мінімум на одну працездатну особу встановлено Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік»\~в розрахунку на місяць у розмірі 1921,00 грн. Отже, при поданні позову судовий збір в частині стягнення заборгованості по заробітній платі складав 768,40 грн (1921,00 грн х 0,4), тому з відповідача в доход держави належить стягнути судовий збір в сумі 768,40 грн.

Outcome: approved