Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-23 00:00:00

І. Виклад позиції позивача. 20.03.2020 року позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою до відповідача про визнання договору довічного утримання недійсним, у якій просить визнати недійсним договір довічного утримання, укладений 17.04.2019 року між позивачем та відповідачем, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Маковецькою О.А. за реєстровим №1237, стосовно передачі у власність [PERSON] земельної ділянки [ADDRESS] ) товариство персональних пенсіонерів та службовців обласного відділу соціального забезпечення «Більшовик»; стягнути з відповідача понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що є особою похилого віку, має поганий зір та слух. Єдиний дохід пенсія в мінімальному розмірі. У зв`язку з цим потребував сторонньої допомоги та матеріального забезпечення. Зі своїми родичами не спілкувався тривалий час. Відповідач у справі, це нерідний син племінника позивача. Він запропонував фінансово допомагати та доглядати за позивачем, взамін останній мав передати йому у власність належну земельну ділянку. 17.04.2019 року між сторонами було укладено договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Маковецькою O.A. за реєстровим №1236. При підписанні вказаного договору відповідач та його дружина запевнили позивача, що він проживатиме з ними однією сім`єю, свою пенсію буде витрачати самостійно на свої потреби. Тобто, відповідач зобов`язався утримувати та доглядати позивача. За це він отримає після смерті позивача земельну ділянку № [NUMBER] , розташовану за адресою: м. Херсон, садівниче (виноградарське) товариство персональних пенсіонерів та службовців обласного відділу соціального забезпечення «Більшовик». Позивач зазначає, що у нотаріуса був без окулярів, а тому договір підписав, не читаючи, а маючи поганий слух, не зрозумів, що розказав нотаріус. У зв`язку з викладеним позивач вважає, що підписав договір довічного утримання від 17.04.2019 року, помиляючись щодо обставин, які мають істотне значення, а тому вважає, що вказаний договір є недійсним. ІІ. Виклад позиції відповідача. 11 лютого 2021 року представник відповідача за ордером [PERSON] подав письмові пояснення, у яких вказав, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Витребувані за клопотанням сторони відповідача докази свідчать, що позивач неодноразово укладав та розривав аналогічні чи схожі угоди. Допитані у судовому засіданні свідки підтвердили, що позивач бажав укласти оспорюваний договір, а відповідач умови договору виконував, що свідчить про безпідставність позовних вимог. ІІІ. Процесуальні дії суду у справі. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 24.03.2020 року позов залишено без руху, позивачу надано строк на усунення зазначених у ній недоліків. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 24.04.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням(викликом) сторін. Судове засідання призначено на 18.05.2020 року. За клопотання представника відповідача за ордером адвоката Данилова О.Ф. розгляд справи відкладено на 09.06.2020 року. 09.06.2020 року представник відповідача [PERSON] через канцелярію суду подав заяву про виклик свідків та клопотання про допит сторони як свідка; заяву про долучення доказів. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 09.06.2020 року у приватного нотаріуса ХМНО Маковецької О.А. витребувано матеріали нотаріальної справи щодо реєстрації 17.04.2019 року договору довічного утримання, зареєстрованого в реєстрі за №1236, а також документи, на підставі яких було посвідчено цей договір; з КНП «Херсонська міська клінічна лікарня А. і О.Тропіних» ХМР витребувано довідку про стан здоров`я [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 09.06.2020 року постановлено допитати у якості свідків: позивача [PERSON] , відповідача [PERSON] , свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Судове засідання призначено на 24.06.2020 року. 22.06.2020 року з КНП «Херсонська міська клінічна лікарня А. і О.Тропіних» ХМР надійшли витребувані докази. У зв`язку з ненадходження витребуваних доказів від приватного нотаріуса ХМНО Маковецької О.А. за клопотанням учасників справи розгляд справи відкладено на 27.08.2020 року. 01.07.2020 року від приватного нотаріуса ХМНО Маковецької О.А. надійшли витребувані докази. 27.08.2020 року представник відповідача [PERSON] подав клопотання про витребування доказів; заперечення проти розгляду справи у спрощеному провадженні. У судовому засіданні 27.08.2020 року із занесенням до протоколу постановлено долучити до справи докази, подані стороною позивача. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 27.08.2020 року відмовлено у задоволенні клопотання [PERSON] , який діє від імені та в інтересах [PERSON] , про розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 27.08.2020 року витребувано у приватного нотаріуса ХМНО Маковецької О.А. належним чином завірену копію договору довічного утримання від 20.06.2018 року, зареєстрованого в реєстрі за №412; належним чином завірені копії матеріалів нотаріальної справи щодо реєстрації 20.06.2018 року договору довічного утримання, зареєстрованого в реєстрі за №412, а також документи, на підставі яких було посвідчено цей договір. Розгляд справи відкладено на 16.09.2020 року. 16.09.2020 року представник відповідача [PERSON] подав заяву про долучення доказів. У судовому засіданні 16.09.2020 року допитано свідків [PERSON] , [PERSON] .. У судовому засіданні оголошено перерву до 29.09.2020 року. У зв`язку з перебуванням головуючої судді на лікарняному розгляд справи 29.09.2020 року не відбувся. Справу призначено 28.10.2020 року. 30.09.2020 року на адресу суду надійшов лист від приватного нотаріуса ХМНО Маковецької О.А. за змістом якого, нею не посвідчувався договір довічного утримання від 20.06.2018 року за реєстровим №412. У судовому засіданні 28.10.2020 року допитано у якості свідків позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] . У судовому засіданні оголошено перерву до 23.11.2020 року. 19.11.2020 року представником позивача [PERSON] подано заяву про долучення доказів. За клопотанням відповідача у судовому засіданні оголошено перерву до 14.12.2020 року. У зв`язку з відсутністю світла у приміщенні суду 14.12.2020 року розгляд справи не відбувся. Судове засідання призначено на 22.12.2020 року. 22.12.2020 року представник відповідача за ордером [PERSON] подав клопотання про витребування доказів. У судовому засіданні 22.12.2020 року допитано свідків [PERSON] , [PERSON] , У судовому засіданні оголошено перерву до 29.09.2020 року. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 22.12.2020 року витребувано у приватного нотаріуса ХМНО Левчук В.Ю. належним чином завірену копію спадкового договору від 18.04.2016 року, зареєстрованого в реєстрі за №326; належним чином завірені копії матеріалів нотаріальної справи щодо реєстрації 18.04.2016 року спадкового договору, зареєстрованого в реєстрі за №326, а також документи, на підставі яких було посвідчено цей договір; належним чином завірені копії документів, на підставі яких було припинено дію спадкового договору від 18.04.2016 року, зареєстрованого в реєстрі за №326. У судовому засіданні оголошено перерву до 18.01.2021 року. 18.01.2021 року представник відповідача за ордером [PERSON] подав клопотання про долучення витребуваних доказів. У судовому засіданні 18.01.2021 року допитано свідка [PERSON] , У судовому засіданні оголошено перерву до 11.02.2021 року. Через неприбуття учасників справи у судовому засіданні продовжено перерву до 24.02.2021 року. У судове засідання позивач не з`явився, у раніше поданій заяві представник позивача за ордером Токаленко В.М. подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. У судове засідання відповідач не з`явився, у раніше поданій заяві [PERSON] діючи в його інтересах на підставі ордеру подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні. Долучив письмові пояснення. Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, будь-яких заяв та клопотань до суду не подавали. Про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, зокрема шляхом направлення судових повісток про виклик за відомим суду зареєстрованим у встановленому законом порядком місцем їх проживання або місцезнаходженням, направлення СМС-повідомлення, опублікування оголошень на офіційному веб-сайті судової влади України: https://court.gov.ua/unknown/sud2125. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Таким чином, враховуючи згоду представника позивача та представника відповідача на розгляд справи у їх відсутності, суд постановив закінчити розгляд справи за відсутності учасників справи, крім того, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. З`ясувавши фактичні обставини, Заслухавши сторони, їх представників, допитавши свідків у судових засіданнях, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані сторонами докази та повідомлені ними обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. ІV. Фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст правовідносин. Судом встановлено, що за Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна індексний №205386840 від 26.03.2020 року [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0, 118 га, кадастровий номер 6510100000:01:001:1023, за адресою: м. Херсон, садівниче (виноградарське) товариство персональних пенсіонерів та службовців обласного відділу соціального забезпечення «Більшовик», земельна ділянка № [NUMBER] . Право власності позивача підтверджено державним актом на право приватної власності на землю серії ХС №ХІХ-1 від 17.12.1997 року. 17 квітня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Маковецькою О.А., за реєстровим №1236. За умовами договору [PERSON] передає у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0, 118 га, кадастровий номер 6510100000:01:001:1023, в замін чого набувач зобов`язався забезпечувати відчужувача утриманням довічно на умовах договору (п. 1.1 Договору) Довічне утримання за цим договором це забезпечення відчужувача матеріальними благами, для підтримання повноцінного життєвого рівня відчужувача на умовах передбачених цим договором, а саме: - надання права довічного користування земельною ділянкою; - набувач на прохання відчужувача зобов`язаний купувати ліки, продукти, одяг та інше за кошти відчужувача; - набувач зобов`язаний у разі смерті відчужувача поховати його на цвинтарі в м. Херсоні. (п. 1.2.2. Договору) За п. 1.8 Договору сторони стверджують, що однаково розуміють значення і умови цього договору та його правові наслідки, підтверджують дійсність намірів при його укладанні, а також те, що він не носить фіктивного та удаваного правочину. Предмет договору оглянутий Набувачем особисто до підписання цього договору. Недоліків, які перешкоджають використанню його за цільовим призначенням на момент огляду не виявлено. Претензій до Відчужувача щодо якісних характеристик відчужуваного майна немає. Відповідно до п. 3.1., 3.3, 3.4 Договору набувач зобов`язується довічно утримувати Відчужувача на умовах, передбачених цим договором. Сторони дійшли згоди, що Відчужувач самостійно визначає види потреб, які мають бути задоволені за рахунок щомісячного грошового утримання, самостійно вступає у відносини з третіми особами, які надають послуги, виконують роботи, тощо. До матеріальних благ, які можуть бути використані на власний розсуд Відчужувача у задоволенні своїх потреб відносяться: господарсько-побутові потреби (приготування їжі, прання білизни, прибирання в оселі, доставка продуктів харчування, доставка товарів повсякденного попиту тощо); санітарно-гігієничні потреби (санітарно-гігієнічний догляд, перукарські послуги); медичні потреби (невідкладна медична допомога, консультаційний огляд лікарів, купівля та доставка медикаментів, масаж); культурно-розважальні потреби (доставка преси, святкування дня народження, ювілеїв, вшанування пам`ятних дат). Набувач зобов`язується не обмежувати право Відчужувача самостійно та на свій розсуд використовувати додатково щомісячне грошове утримання. Набувач зобов`язується щомісячно сплачувати комунальні послуги на утримання нерухомого майна у терміни, встановлені відповідними договорами про надання таких послуг, незалежно від того, з ким вони укладені (з Набувачем чи Відчужувачем). За п. 4.8. сторони в цьому Договорі, стверджують та повідомляють про те, що: Договір укладається нами у відповідності з їх волею, без будь-якого застосування фізичного чи психічного тиску; у момент укладання цього Договору усвідомлювали (і усвідомлюють) значення своїх дій і могли керувати ними; володіють українською мовою, що дало їм можливість правильно та однозначно зрозуміти та протлумачити цей Договір; розуміють природу цього правочину, свої права та обов`язки за Договором; при укладанні Договору відсутній будь-який обман чи інше приховування фактів, які б мали істотне значення та свідомо приховані нами; Договір укладається на вигідних для сторін умовах; правочин вчинюється з наміром створення відповідних правових наслідків (не є фіктивним). У п. 4.9 Договору Сторони ствердили, що однаково розуміють значення, умови цього правочину та його правові наслідки, про що свідчать їх підписи на правочині. Згідно епікризу №8892 [PERSON] знаходився на лікуванні в лікарні ім.. Тропіних з 07.08-18.08.2000 року з діагнозом церебральний атеросклероз, змішана енцефалопатія з вестебуло-атактичним та вазо-вегетативним синдромом; судинна криза. Згідно медичної карти амбулаторного хворого [PERSON] 17.03.2020 року зроблено запис, що праве око не бачить. Згідно виписки з амбулаторної карти [PERSON] знаходиться під наглядом лікарів КНП «Херсонська міська клінічна лікарня ім.. А. і О. Тропіних» та у період з 02.05.2019 року по 12.06.2020 року звертався зі скаргами щодо хронічного бронхіту, захворювання легень, має двухсторонню сенсо-невральну приглухливість, зрілу катаракту правого ока, артифакію лівого ока. 18.04.2016 року між [PERSON] та [PERSON] укладеного спадковий договір, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Лавчуком В.Ю, за реєстровим №326. Згідно п.1. предметом договору була земельна ділянка площею 0, 118 га, кадастровий номер 6510100000:01:001:1023. Спадковий договір від 18.04.2016 року за р. №326 розірвано на підставі відповідного договору, посвідченого 15.06.2018 року приватним нотаріусом ХМНО Левчуком В.Ю., за реєстровим №652. 20.06.2018 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір довічного утримання (догляду), посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Паламарчук К.Д., за реєстровим №411. Згідно п.1. предметом договору була земельна ділянка площею 0, 118 га, кадастровий номер 6510100000:01:001:1023, за адресою: м. Херсон, садівниче (виноградарське) товариство персональних пенсіонерів та службовців обласного відділу соціального забезпечення «Більшовик», земельна ділянка № [NUMBER] . Договір довічного утримання (догляду) від 20.06.2018 року за р. №411 розірвано на підставі відповідного договору, посвідченого 11.04.2019 року приватним нотаріусом ХМНО Паламарчук К.Д., за реєстровим №179. 09.02.2020 року [PERSON] звернувся до Корабельного ВП ХВП ГУНП з заявою про невиконання [PERSON] умов договору довічного утримання та неподання документів на земельну ділянку. За результатами перевірки встановлено відсутність складу кримінального правопорушення. Допитаний у судовому засіданні у якості свідка позивач [PERSON] повідомив, що відповідач запропонував йому укласти договір довічного утримання та влаштував зустріч з юристом. Перед цим на прохання [PERSON] . Позивач розірвав договір з [PERSON] . Вказав, що не бачить та погано чує. Умови договору усно у нотаріуса не обговорювалися. Якби позивачу були відомі умови договору він би його не підписав. Допитаний у судовому засіданні у якості свідка відповідач [PERSON] повідомив, що позивач є рідним дядьком його вітчима, який виховував відповідача з 6 років. Позивач запрошував неодноразово його на дачу до себе разом із батьком. Одного разу повідомив, що йому необхідна допомога, оскільки планує розірвати договір з опікуном. Навесні 2019 року позивач повідомив, що його хочуть отруїти і планує розірвати договір з [PERSON] просив допомогти, оскільки за розірвання договору необхідно заплатити опікуну велику суму грошових коштів, які той витратив на будування забору та приведення земельної ділянки у лад. Відповідач разом із своєю сім`єю погодилися позивачу допомогти і виплатили грошові кошти бувшому опікуну, натомість позивач запропонував сам відповідачу укласти договір довічного утримання і запропонував земельну ділянку оформити за відповідачем. За розірвання договору відповідач заплатив [PERSON] близько 75000 грн., після чого уклав спірний договір із позивачем. Вказав, що був присутній у нотаріуса і він і позивач і дружина. Нотаріус все чітко зачитав, запропонував прочитати позивачу, крім того він зробив копію договору для [PERSON] і тут же передав йому. Позивач окулярів не має, однак користується збільшувальним склом за допомогою якого читав договір у нотаріуса. Позивача все влаштовувало і умови договору у тому числі, однак ближче до осені 2019 року позивач почав «крутити носом». Після хвороби узимку позивач знайшов нового опікуна. Умови договору виконували, утримували позивача. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила, що позивач є дідусем її чоловіка. Познайомилися у 2015 році. До [PERSON] у позивача було два опікуни, однак зі слів [PERSON] , вони погано за ним доглядали. Вказала, що була присутня при укладенні договору. Нотаріус зачитала договір, надала зачитати позивачу, запитувала позивача чи задоволений він його умовами, чи здійснювався на нього тиск (позивач відповів, що ні), чи розуміє він умови договору. Позивач сказав, що все чітко розуміє і його все влаштовує. До серпня 2019 року умови договору виконувалися належним чином наразі відповідач висилає гроші позивачу. Сума утримання не обумовлювалася. Про виконання [PERSON] умов договору довічного утримання свідчать квитанції (а.с. 55-56, 60-76, 176-177) Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] повідомляли про обставини виконання відповідачем спірного договору щодо утримання позивача. V. Оцінка Суду. Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). При вирішенні цивільного спору суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. Згідно зі статтею 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно зі статтею 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Статтею 745 ЦК України передбачено, що договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до статті 748 ЦК України набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання (догляду), відповідно до статті 334 цього Кодексу. Згідно із закріпленою у статті 204 ЦК України презумпцією правомірності правочину правочин вважається правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно із частинами першою-третьою статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України). Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних прав про визнання правочинів недійсними», відповідно до статей 229 - 233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов`язань, які виникли з правочину, і не пов`язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Правочини, вчинені внаслідок помилки, належать до категорії правочинів, в яких внутрішня воля співпадає з волевиявленням та дійсно спрямована на досягнення мети правочину, але формування такої волі відбулося під впливом обставин, які спотворили справжню волю особи. Помилка - це неправильне сприйняття особою фактичних обставин, що вплинуло на її волевиявлення, за відсутності якого можна було б вважати, що правочин не був би вчинений. Для визнання правочину недійсним як укладеного під впливом помилки необхідно, щоб помилка мала істотне значення. Під помилкою, що має істотне значення, розуміється помилка щодо, зокрема, природи правочину, прав та обов`язків сторін. Враховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення відчужувача, і має істотне значення. Отже, наявність чи відсутність помилки - неправильного сприйняття відчужувачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору, - може бути лише у разі встановлення цих обставин. Тільки у такому разі норми частини першої статті 229 та статей 203 і 744 ЦК України у сукупності вважаються правильно застосованими. Подібні за\~змістом висновки\~викладено КЦС\~у складі\~ВС у\~постанові від\~29.08.2019\~року у\~справ № 591/2370/17. За правилами статей 12, 81 ЦПК України року кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що 17.04.2019 року між сторонами укладено договір довічного утримання, відповідно до умов якого відчужувач зобов`язується передати у власність набувачу, а набувач зобов`язується прийняти земельну ділянку площею 0, 118 га, кадастровий номер 6510100000:01:001:1023. У судовому засіданні встановлено і підтверджується самим позивачем та показами свідків, що позивач мав волю для укладення саме договору про довічне утримання, був присутній у нотаріуса при його складенні, оголошенні та підписанні, підписав сам особисто, надав згоду на укладення саме такого виду договору. В ході розгляду справи сторона позивача вказувала, що договір є недійсним з підстав того, що позивач помилявся щодо обставин укладеного договору, і ці обставини мають істотне значення, разом з тим при розгляді справи суду не доведено відносно чого саме помилився позивач. Крім того, посилання позивача на нерозуміння істотних умов договору, які з урахуванням ним викладених у судовому засіданні свідченнях та поясненнях, зводяться до незгоди з тлумаченнями дій відповідача щодо його утримання, судом сприймаються критично, оскільки при встановленні існування обставин недійсності договору укладеного під впливом помилки не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Крім того, укладені позивачем у 2016 та 2018 роках договори свідчать про розуміння та обізнаність позивача щодо істотних умов укладання таких видів договорів, що у тому числі на думку суду спростовують посилання позивача на помилку при укладенні спірного договору. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності підстав для визнання спірного договору недійсним, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Згідно з усталеною практикою Європейський суд з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року). Разом з тим, за встановлених у ході розгляду справи неприязнених стосунків, які склалися між позивачем та відповідачем, суд вважає за необхідне звернути увагу сторін на передбачене ч. 1 ст. 755 ЦК України право припинити дію спірного договору довічного утримання шляхом його розірвання. VІ. Заходи забезпечення позову (заяви). Заходи забезпечення позову (заяви) судом не застосовувалися. VIІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Частиною першою ст.133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Оскільки у задоволенні позовних вимог суд відмовляє то і відсутні правові підстави для відшкодування понесених позивачем судових витрат.

Outcome: dismissed