Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

Згідно позову, батько позивача [PERSON] помер [INFO] року. За життя ним був збудований житловий будинок з надвірними побудовами. Будівництво житлового будинку було здійснено на підставі договору на право будівництва будинку та безстрокового користування земельною ділянкою від 27 січня 1955 року, в якому зазначено, що [PERSON] надається земельна ділянка під індивідуальне будівництво житлового будинку з надвірними побудовами. У технічних паспортах на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 25 вересня 2006 року та від 06 серпня 2013 року зазначено, що [PERSON] є власником вищевказаного домоволодіння, розташованого по [ADDRESS], яке складається з: житлового будинку літ.А-1 загальною площею 49,5 кв.м. та житловою площею 27,2 кв.м., літньої кухні літ. Б, сараїв літ. В, Г, 3, вбиральні літ. Д, гаражу літ. Е, котельної літ. Ж, душової літ. И, навісу літ К, зливної ями літ. Л, огорожі № 1-3, замощення І. Відповідно до п. 1.2., 1.4., 1.5. Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року № 127 (зі змінами та доповненнями) технічна інвентаризація проводиться перед прийняттям в експлуатацію завершених будівництвом об'єктів. На підставі матеріалів технічної інвентаризації складаються інвентаризаційні справи та технічні паспорти. Інвентаризаційна справа формується і ведеться на кожен об'єкт нерухомого майна на весь час його існування та зберігається в органі державної реєстрації прав за місцезнаходженням такого об'єкта. На виконання цієї вимоги, було проведено технічне обстеження житлового будинку [ADDRESS], за результатами якого була сформована інвентаризаційна справа № 4/6421 квартал 377, що зазначено у технічному паспорті. У відповідності до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», речові права на нерухоме майно, їх обтяження та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов'язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом. Однак, при житті батько позивача [PERSON] прийняти до експлуатації та зареєструвати своє право власності на житловий будинок не встиг. Мати позивача [PERSON] звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті її чоловіка. В свою чергу позивач, його сестра - [PERSON] та їх брат - [PERSON], відмовились від прийняття своїх часток у спадщині на користь матері. Сама [PERSON] померла [INFO] року. Сестра позивача, [PERSON], померла [INFO] року. Брат позивача - [PERSON], який є спадкоємцем першої черги, не звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON] Заяву про прийняття спадщини у встановлений законодавством термін подав позивач. Родинний зв'язок між ним та спадкодавцем підтверджується свідоцтвом про народження. Виходячи з наведеного, позивач є єдиним спадкоємцем за законом на житловий будинок [ADDRESS]. Державним нотаріусом Дев'ятої Донецької державної нотаріальної контори при розгляді спадкової справи позивачеві було відмовлено у вчинені нотаріальної дії, у зв'язку з відсутністю реєстрації прав на вищевказане майно спадкодавцями. Позивач просить суд: - встановити факт належності майна у вигляді житлового будинку [ADDRESS] померлому [PERSON]; - визнати за ним право власності в порядку спадкування на домоволодіння, розташоване по [ADDRESS]. Сторони та третя особа, належним чином та завчасно сповіщені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Позивач [PERSON] через представника надав суду письмову заяву, за якою підтримав в повному обсязі заявлені позовні вимоги та доводи позовної заяви, на яких вони ґрунтуються, просить справу розглянути за його відсутності. Відповідач [PERSON] надав суду письмову заяву, за якою визнав в повному обсязі заявлені позовні вимоги та доводи позовної заяви, на яких вони ґрунтуються. Також просить справу розглянути за його відсутності. Третя особа Дев'ята Донецька державна нотаріальна контора надала письмове клопотання про розгляд справи за відсутності свого представника. За ухвалою суду справа розглянута за відсутності сторін та третьої особи в порядку ст. 224 ЦПК України заочно за наявних в справі доказів. На підставі досліджених доказів судом встановлені наступні фактичні обставини: Позивачем надана копія технічного паспорту на домоволодіння, за яким [PERSON] за адресою: [ADDRESS], впродовж 1956-1980 років зведені: - житловий будинок літ.А-1, з прибудовами літ. а, а1, погребом літ. а2, тамбуром літ. а3, загальною площею 49,5 кв.м. та житловою площею 27,2 кв.м.; - літня кухня літ. Б з прибудовою літ. б; - сараї літ. В, Г, 3; - вбиральня літ. Д - гараж літ. Е; - котельна літ. Ж; - душ літ. И; - навіс літ К; - вигрібна яма літ. Л; - огородження № 1-3; - замощення І. Будівництво було здійснене на земельній ділянці, яка була надана [PERSON] на підставі договору про право зведення будинку та безстрокового користування земельною ділянкою від 27 січня 1955 року, копія якого додана до матеріалів цивільної справи. З довідки КП «БТІ м. Донецька» та інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо об'єкта нерухомого майна вбачається, що [PERSON] зазначене домоволодіння в БТІ проінвентаризував, однак право власності не зареєстрував. У Постанові Верховного Суду України від 13 червня 2012 року № 6-54 цс 12 за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах сформульовано обов'язкова для всіх судів України правова позиція. Відповідно до статті 2 Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (вересень 2008 року), державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Тобто, відсутність державної реєстрації права власності на домоволодіння не є підставою для визнання його самочинно зведеним, а оскільки домоволодіння було зведене за наявності відповідних дозвільних документів на відведеній для цієї мети земельній ділянці, право власності на домоволодіння виникло. [PERSON] помер [INFO] року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшло належне померлому домоволодіння. За ч. 1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Заповіту [PERSON] після себе не залишив, що підтверджується інформаційною довідкою з відповідного Спадкового реєстру «Заповіти/спадкові договори». Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. З наявних у справі копій свідоцтв про народження та копії свідоцтва про одруження вбачається, що [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], та мав трьох дітей - [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Останні на підставі ст. 1261 ЦК України є спадкоємцями за законом першої черги після смерті [PERSON] Інші спадкоємці [PERSON] дослідженими в судовому засіданні доказами не встановлені. За ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. З копії спадкової справи до майна [PERSON] вбачається, що з заявою про прийняття спадщини до нотаріуса звернулася [PERSON], а решта спадкоємців - [PERSON], [PERSON] та [PERSON] подали до нотаріуса заяви, за якими відмовилися від своєї частки спадщини на користь останньої. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Таким чином, [PERSON] успадкувала після смерті [PERSON] зазначене домоволодіння, на підставі ч. 5 ст. 1268 ЦК України набула права власності на спадкове майно, однак свідоцтво про право на спадщину не отримала та своє право у встановленому порядку не зареєструвала. [PERSON] померла [INFO] року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшло належне померлій домоволодіння. Заповіту [PERSON] після себе не залишила, що підтверджується інформаційною довідкою з відповідного Спадкового реєстру «Заповіти/спадкові договори». На підставі ст. 1261 ЦК України спадкоємцями за законом першої черги після смерті [PERSON] є її сини - [PERSON] та [PERSON] Донька померлої [PERSON] за копією свідоцтва про смерть померла ще [INFO] року. Інші спадкоємці [PERSON] дослідженими в судовому засіданні доказами не встановлені. З копії спадкової справи до майна [PERSON] вбачається, що з заявою про прийняття спадщини до нотаріуса звернувся позивач [PERSON] Відповідач [PERSON] спадщину не прийняв і, як вбачається з його письмових заяв, на спадкове майно не претендує. 26 липня 2013 року нотаріусом винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, за якою нотаріус відмовив позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність реєстрації права власності на домоволодіння за спадкодавцями. Як роз'яснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Суд виходить з того, позивач через відсутність реєстрації за померлими права власності на домоволодіння не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину, отже виник цивільно-правовий спір, який підлягає розглядові у позовному провадженні. Позивач має об'єктивні перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку і за вищенаведених обставин позовні вимоги про визнання за позивачем права власності на успадковане ним після смерті матері домоволодіння підлягають задоволенню. В той же час, вимоги про встановлення факту належності спадкодавцю домоволодіння задоволенню не підлягають, оскільки не є належним способом захисту порушеного права, і достатнім для відновлення порушеного права позивача є визнання за ним права власності на домоволодіння.

Outcome: partial