Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-05 00:00:00

З позову [PERSON] вбачається, що 06 червня 2010 року помер її чоловік [PERSON], останнім постійним місцем проживання якого було сел. Велика Багачка Полтавської області, вулиця Гірська (колишня Воровського), будинок 13; на момент смерті [PERSON] проживав та був зареєстрований за даною адресою разом з дружиною-позивачем у справі [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно. До складу спадкового майна, поряд з іншим, увійшов житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою: сел. Велика Багачка, вул. Гірська (колишня Воровського), 13 Полтавської області та складається в цілому відповідно до технічного паспорту з житлового будинку (літ. А-1), погріба вхідного (літ. Б), сараю (літ. В), гаража (літ. Г) та навісу (літ. г). Позивач вказує, що даний житловий будинок з надвірними будівлями був побудований її чоловіком [PERSON] у 80-ті роки, був виготовлений проект забудови земельної ділянки індивідуального забудовника, складено акт виносу в натуру меж земельної ділянки і розбивки будівель, площа земельної ділянки, на якій збудований житловий будинок з надвірними будівлями спочатку складала 0,10 га, пізніше, а саме 17.08.1994 року рішенням [PERSON] селищної ради №8/34 надано [PERSON] додатково земельну ділянку площею 0,04 га для обслуговування житлового будинку та господарських будівель. Також позивач вказує, що більше двадцяти років вона з чоловіком прожили разом в даному житловому будинку, але тільки на даний час дізналася, що за життя її чоловіка свідоцтво про право власності на дане домоволодіння не виготовлялося, і на даний час на померлого таке свідоцтво виготовити не можливо, а вона, відповідно, як спадкоємець першої черги за законом, яка в установленому порядку прийняла спадщину після смерті чоловіка (подала заяву до органу нотаріату), не може отримати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті її чоловіка [PERSON], оскільки нотаріуса відмовив їй у видачі такого свідоцтва, посилаючись на відсутність правовстановлюючих документів на дане домоволодіння. Посилаючись на вищевказані обставини та на те, що в позасудовому порядку отримати правовстановлюючі документи на спадкове майно (житловий будинок з господарськими будівлями) не можливо, так як на померлого документи не видаються, позивач змушена звернутися до суду з відповідним позовом (а.с.а.с.2-3). В судове засідання позивач [PERSON] та третя особа у справі [PERSON], а також [PERSON] (мати померлого [PERSON]Ф.) подали письмові заяви про підтримання заявлених позовних вимог та про розгляд справи на підставі письмових доказів у справі (а.с.а.с.41,42,43-44). Представник відповідача [PERSON] селищної ради Полтавської області в судове засідання не зявився, від даної селищної ради надійшла письмова заява про розгляд справи у відсутність представника селищної ради, при прийнятті рішення у даному питанні селищна рада покладається на розсуд суду (а.с.40). У звязку з цими обставинами, суд вирішив за можливе розглянути справу у відсутність сторін та третьої особи у справі, на підставі наявних у справі доказів, враховуючи положення ст.197 ЦПК України та Рішення Конституційного Суду України №16-рп/2011 від 08.12.2011 року (справа про фіксування судового процесу технічними засобами). Суд, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] селищної ради Полтавської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями в порядку спадкування підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 3 ст.10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.1 ст.179 ЦПК України). Судом встановлено, що чоловік позивача у справі [PERSON] (дошлюбне прізвище Шипоша) [PERSON] та батько третьої особи у справі Ліб (дошлюбне прізвище [PERSON]) [PERSON] [PERSON], останнім місцем проживання якого було сел. Велика Багачка Полтавської області помер 06 червня 2010 року, про що Відділом реєстрації актів цивільного стану [PERSON] районного управління юстиції Полтавської області видано свідоцтво про смерть (а.с.а.с.15,16,17-18,45,46). Позивач у справі [PERSON], [INFO] зареєстрована на проживання в [INFO], одна (а.с.13). Згідно рішення виконавчого комітету [PERSON] селищної ради Полтавської області №8/34 від 17.08.1994 року «Про заяву гр.[PERSON] про додаткове надання земельної ділянки для обслуговування жилого будинку», надано [PERSON] земельну ділянку площею 0,04 га додатково для обслуговування жилого будинку в селищі Велика Багачка по вулиці Воровського, 13 (а.с.8). Відповідно до рішення 6 сесії 7 скликання [PERSON] селищної ради від 19.02.2016 року вулицю Воровського в селищі Велика Багачка перейменовано на нову назвувулиця Гірська (а.с.12). З довідки [PERSON] селищної ради Полтавської області б/н та архівного витягу з протоколу 18 сесії 23 скликання [PERSON] селищної ради від 28.04.2001 року вбачається, що згідно наявних земельно-облікових документів за громадянином [PERSON], який проживав за адресою селище [PERSON], вулиця Гірська (колишня Воровського) №13 і який помер 06.06.2010 року, на території [PERSON] селищної ради згідно рішення [PERSON] селищної ради 18 сесії 23 скликання від 28.04.2001 року, обліковувалася земельна ділянка площею 0,06 га для ведення особистого підсобного господарства за адресою селище [PERSON], вулиця гірська, 13 (а.с.а.с.11,14). З матеріалів справи вбачається, що за життя [PERSON] на домоволодіння, що розташоване по вулиці Воровського, 13 в селищі Велика Багачка Полтавської області виготовлено Акт виносу в натуру меж земельної ділянки та розбивки будівель та складено проект забудови земельної ділянки індивідуального забудовника на імя [PERSON] (а.с.а.с.9,10). З технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 01.06.2017 року вбачається, що домоволодіння (житловий будинок з надвірними будівлями) за адресою: сел. Велика Багачка Полтавської області, вул. Гірська, 13 складається в цілому відповідно до технічного паспорту з житлового будинку (літ. А-1), погріба вхідного (літ. Б), сараю (літ. В), гаража (літ. Г) та навісу (літ. г) (а.с.а.с.4-6). Виконуюча обовязки державного нотаріуса [PERSON] державної нотаріальної контори, державний нотаріус Решетилівської державної нотаріальної контори [PERSON] постановою від 01.06.2017 року за вихідним №02-31/437 відмовила позивачу [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадковий житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в сел. Велика Багачка Полтавської області по вул. Гірська, 13, що залишився після смерті [PERSON] у звязку з відсутністю у позивача правовстановлюючого документу, що посвідчує право власності на даний житловий будинок (а.с.2). З повідомлення виконуючої обовязки державного нотаріуса [PERSON] державної нотаріальної контори, державного нотаріуса Решетилівської державної нотаріальної контори [PERSON] №01-09/5429 від 29.06.2017 року, з Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) та Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) та копій документів зі спадкової справи вбачається, що після смерті 06 червня 2010 року [PERSON], останнім місцем проживання якого було сел. Велика Багачка Полтавської області заведена спадкова справа №465/2010; заяву про прийняття спадщини подала дружина померлого [PERSON]; 23.11.2010 року заяви про відмову від прийняття спадщини подали дочка померлого [PERSON] та мати померлого [PERSON]; свідоцтво про право на спадщину не видавалося, заяви від інших спадкоємців та кредиторів не надходили; згідно даних спадкового реєстру, заповіт від імені [PERSON] не посвідчувався (а.с.а.с.32-38). Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися на момент його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.ч.1,2 ст.1220 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом має, зокрема, той з подружжя, який його пережив. У відповідності до вимог ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 цієї статті). Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч.1 ст.1297 ЦК України). Отже, з досліджених матеріалів справи вбачається, що спадкоємцем першої черги за законом після померлого 06.06.2010 року [PERSON] є його дружина-позивач у справі [PERSON], яка прийняла спадщину у встановленому законом порядку та є належним спадкоємцем майна (враховуючи, що мати та дочка померлого подали заяви про відмову від прийняття спадщини), однак в даний час, з урахуванням підстав відмови нотаріуса у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину (у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на житловий будинок), позивач [PERSON] не може оформити своє право на спадкове майно після смерті чоловіка [PERSON], тому змушена звернутися до суду з відповідним позовом. Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Аналогічні положення містяться у ч.1 ст.15 ЦК України та ст.3 ЦПК України. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст.4 ЦПК). Зі змісту п.3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вбачається, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності та того, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Як вказав Верховний Суд України у своїй постанові від 10.02.2016 року у справі №6-2124цс15, оскільки відповідно до ст.328 ЦК України набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон повязує виникнення у особи субєктивного права власності на певні обєкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб особа набула право власності на відповідний обєкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному ст.392 цього Кодексу. Також, у постанові від 23.12.2014 року у справі №3-199гс14 Верховний Суд України зазначив, що за змістом ст.392 ЦК України, позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інший спосіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли позивач не може реалізувати своє право власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правоустановчого документу. При цьому, передумовою для застосування положень ст.392 ЦК України є відсутність іншого, крім зазначеного, шляху для відновлення порушеного права. Проаналізувавши відповідне законодавство, що регулює сферу суспільних відносин в частині виниклих спірних правовідносин, з урахуванням наявних доказів по справі та подальшого належного виконання судового рішення, виходячи з підстав, які викладені нотаріусом у постанові про відмову у вчиненні відповідної нотаріальної дії, з урахуванням принципу юридичної визначеності та враховуючи вищевказану практику Верховного Суду України щодо права власності, суд приходить до висновку, що є передбачені законом підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] селищної ради Полтавської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями в порядку спадкування за законом. На підставі викладеного та

Outcome: approved