Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-31 00:00:00

Звернувшись до суду з позовом [PERSON] просить: 1) надати їй дозвіл на тимчасовий багаторазовий в'їзд на неконтрольовану територію України (територію проведення антитерористичної операції), тимчасово окуповану територію України (АР Крим) та на виїзд з неконтрольованої та тимчасово окупованої території України, з метою оздоровлення, навчання та відпочинку, зумовлених потребою нормального фізичного, духовного і морального розвитку дитини, з неповнолітньою дочкою [PERSON], яка народилась [INFO] року у м. Єнакієве Донецької області, на строк з дати набрання законної сили рішення суду і до досягнення [PERSON] шістнадцятирічного віку, тобто до 11 травня 2026 року, без згоди та без супроводу батька дитини [PERSON]; 2) надати їй дозвіл на тимчасове вивезення неповнолітньої дитини - [PERSON], яка народилась [INFO] року у м. Єнакієве Донецької області, за межі України до Турецької Республіки у період часу з 01.06.2017 року 31.07.2017 року, у період часу з 01.06.2018 року по 31.07.2018 року, у період часу з 01.06.2019 року по 31.07.2019 року, без згоди та без супроводу батька дитини [PERSON]; 3) надати їй дозвіл на тимчасове вивезення неповнолітньої дитини - [PERSON], яка народилась [INFO] року у м. Єнакієве Донецької області, за межі України до Арабської Республіки Єгипет у період часу з 01.10.2017 року по 31.11.2017 року, у період часу з 01.10.2018 року по 31.11.2018 року, у період часу з 01.10.2019 року по 31.11.2019 року, без згоди та без супроводу батька дитини [PERSON]; 4) надати їй, дозвіл на тимчасове вивезення неповнолітньої дитини - [PERSON], яка народилась [INFO] року у м. Єнакієве Донецької області, за межі України до Російської Федерації у період часу з 01.06.2017 року по 31.12.2019 року, без згоди та без супроводу батька дитини [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що з 11.08.2007 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 16.12.2015 року, яке набрало законної сили 29.12.2015 року шлюб між сторонами розірвано. [INFO] року у них з відповідачем народилась донька - [PERSON]. Після розірвання шлюбу вона з відповідачем ніяких стосунків не підтримує. Відповідач у вихованні дитини участі не приймає. Влітку 2017 року вона планує вивезти дитину за кордон на відпочинок, а потім поїхати в гості до її родичів за кордон. Оскільки вона разом з дитиною проживають в м. Єнакієве, яке є непідконтрольною територією, тому при перетині блокпостів прикордонної служби необхідний дозвіл на виїзд та в'їзд дитини. На її неодноразові звернення до відповідача про надання дозволу на виїзд дитини, відповідач відповідає категоричною відмовою. Представник позивача [PERSON], будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилась, надавши заяву про підтримання пред'явлених позовних вимог у повному обсязі та розгляд справи за її відсутності, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON], який в порядку ч. 9 ст. 76 ЦПК України, будучи належним чином, повідомленим про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, причини своєї неявки суду не повідомив, тому суд на підставі ч.1 ст. 224 ЦПК України вирішує справу на підставі наявних у ній доказів (постановляє заочне рішення). Представник третьої особи Управління молодіжної політики у справах дітей Бахмутської міської ради [PERSON], будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилась, надавши суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Дослідивши всі матеріали справи, суд вважає, що пред'явлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 25 травня 2010 року, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Єнакіївського міського управління юстиції Донецької області (а.с. 5). Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 16.12.2015 року, шлюб між сторонами розірвано. Рішення набрало законної сили 29.12.2015 року (а.с 7). Позивач зареєстрована у [ADDRESS] (а.с. 4). Згідно із пунктом 5.1.1 Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, затвердженого Наказом №415ог від 12 червня 2015 року в'їзд на тимчасово неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57. Частиною 3 статті 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, і без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду. Пунктом 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: - рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно із частинами 1 і 3 статті 151 Сімейного Кодексу України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Відповідно до ч. 1 ст. 154 Сімейного Кодексу України батьки мають право на самозахист своєї дитини. Згідно ч.1 ст.18 «Конвенції про права дитини» від 20.11.1989 року (ратифікованої Україною 27.02.1991 року) батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За таких обставин, суд вважає за можливе надати дозвіл на в'їзд/виїзд на тимчасово неконтрольовану територію (зону проведення АТО), тимчасово окуповану територію України (АР Крим), до досягнення [PERSON] шістнадцятирічного віку, тобто до 11 травня 2026 року, а також за межі України: до Турецької Республіки з 01.06.2017 року 31.07.2017 року, з 01.06.2018 року по 31.07.2018 року, з 01.06.2019 року по 31.07.2019 року, Арабської Республіки Єгипет з 01.10.2017 року по 31.11.2017 року, з 01.10.2018 року по 31.11.2018 року, з 01.10.2019 року по 31.11.2019 року, а також Російської Федерації з 01.06.2017 року по 31.12.2019 року у супроводі матері [PERSON], без дозволу і супроводу батька [PERSON]

Outcome: approved