Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-16 00:00:00

Зміст позовних вимог 26 листопада 2019 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Мотивував його тим, що 01 грудня 2009 року позивач і відповідач уклали кредитний договір, оформлений шляхом підписання відповідачем заяви, яка разом з запропонованими АТ КБ «ПриватБанк» Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, викладеними на сайті, складає між відповідачем та банком кредитний договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Просив стягнути з [PERSON] на користь банку заборгованість за вказаним кредитним договором у сумі 14812,96 грн. та судові витрати, посилаючись на те, що відповідно до укладеного 01.12.2009 між сторонами кредитного договору б/н, [PERSON] отримав кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Оскільки відповідач зобов`язання за договором не виконував, станом на 02 жовтня 2019 року виникла заборгованість у сумі 14812,96 грн., з них: 335,66 грн. - заборгованість за кредитом; 10625, 73 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2670 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 681, 57 грн. - штраф (процентна складова). Процесуальні дії суду 02.12.2019 провадження у справі відкрито, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, перше судове засідання призначене на 23.12.2019. 19.12.2019 відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву. 23.12.2019 судове засідання відкладено на 20.01.2020 для надання позивачу та відповідачеві можливості на реалізацію права на подання відповіді на відзив та заперечення відповідно. У встановлені строки позивачем відповіді на відзив подано не було. Доводи позивача При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», складають між ним та банком Договір. АТ КБ «ПриватБанк» відповідно до ст. 1054 ЦК України свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, проте відповідач взятих на себе зобов`язань за договором не виконує, в результаті чого виникла заборгованість станом на 02.10.2019 на суму 14812,96 грн. Позивач вказує на те, що з огляду на ст. 599 ЦК України, договір не є розірваним або припиненим, оскільки зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Доводи відповідача Відповідач у відзиві зазначив, що позовних вимог не визнає в повному обсязі. При цьому визнав, що 01 грудня 2009 року він подав до позивача заяву про оформлення кредитки «Універсальна» з пільговим періодом 55 днів та кредитним лімітом 500 грн. Того ж дня отримав кредитну картку, строк дії якої становив 24 місяці - до 11.2011. Вважає, що повною мірою здійснив погашення заборгованості перед позивачем 24 березня 2017 року, внісши на рахунок позивача 1800 грн. Відзив обґрунтував правовими висновками, висловленими Верховним Судом України у постановах від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15 та 11 жовтня 2017 року № 6-1374 цс17, Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року № 444/9519/12 та від 03 липня 2019 року № 342/180/17. Зокрема, зазначив наступне: -в порушення вимог ст. 1048 ЦК України позивач продовжував нараховувати проценти за кредитом і після спливу визначеного договором строку кредитування, який в свою чергу відповідав строку дії картки - до листопада 2011 року; крім того, оскільки право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося зі спливом строку кредитування, то необґрунтованою є й вимога позивача про стягнення нарахованої на проценти пені; - відповідно до ст. 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором - свідчить про недотримання позивачем положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення; - позивач, як сторона, яка розробляла формуляр договору приєднання, мав роз`яснити і довести умови такого договору до відома відповідача, як споживача послуг, та, відповідно, надати підтвердження до суду, що на час укладення кредитного договору діяли саме ці умови, а не інші, чого, на думку відповідача, зроблено не було, у зв`язку з чим надані банком Умови та правила про надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує обставин, зазначених у позові; - з огляду на викладене, відповідач вважає, що відсутні правові підстави вважати, що він та позивач 01 грудня 2009 року обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Встановлені судом обставини 01 грудня 2009 року відповідач виявив намір отримати кредит у АТ КБ «ПриватБанк», про що подав заяву про оформлення кредитки «Універсальна» з пільговим періодом 55 днів та кредитним лімітом 500 грн. Того ж дня було укладено договір, на підставі якого відповідач отримав кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Оцінка аргументів учасників справи та норми права, застосовані судом Спір між сторонами стосується стягнення заборгованості за договором, а саме заборгованості за кредитом, відсотками та пенею, а також штрафу (фіксованої частини та процентної складової). Відповідно до частини другої ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII). Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг (п. 2 Терміни та поняття) під терміном «Договір про надання банківських послуг» слід розуміти форму договору, яка укладається між Банком та Держателем платіжної картки і складається із: заяви, пам`ятки клієнта, умов та правил надання банківських послуг, тарифів. У позовній заяві зазначено, що викладені у ній обставини підтверджуються наступними доказами: розрахунком заборгованості; копією заяви позичальника; Витягом з «Тарифів Банку»; Витягом з «Умов та правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою». Позивач в якості доказу до позову додав копію заяви позичальника, копію довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» 55 днів пільгового періоду», а також Умови та правила надання банківських послуг. У заяві зазначено, що відповідач згодний з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомивсь та погодивсь з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. У заяві позичальника від 01 грудня 2009 року із усіх істотних умов кредитного договору визначений лише кредитний ліміт; процентна ставка та умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру не зазначені. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 01 грудня 2009 року, посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг та Витяг з Тарифів. З досліджених матеріалів справи судом встановлено, що Витяг з Умов та Правил не містить підпису відповідача, а позивачем не надано жодного іншого доказу, який би достовірно підтверджував, що саме надані Умови та Правила були додатком до підписаної позичальником заяви від 01 грудня 2009 року. Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Крім того, позивач у позові посилається на «Витяг з Тарифів», при цьому до позовної заяви документа з такою назвою не додано, натомість, суд погоджується з доводами відповідача, що «Довідка про умови кредитування» (яка додана до позову) Умовами та правилами надання банківських послуг не передбачена, та ні в обґрунтуваннях позовних вимог, ні в додатках до позову, вона не зазначена. Таким чином суд не може сприймати «Довідку про умови кредитування» та «Витяг з Тарифів» як один і той же документ. Інших доказів, які б достеменно підтверджували, що саме ці Витяг з Умов та Витяг з Тарифів, на яких ґрунтуються позовні вимоги, були надані відповідачеві для ознайомлення під час підписання заяви - анкети 01 грудня 2009 року, він їх розумів і погодився з ними, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування, - суду позивачем надано не було. Ще однією із складових кредитного договору є Пам`ятка клієнта, в якій згідно з п. 3.1. Умов та Правил визначається вид кредитної картки та строк її дії, і яка має бути оформлена та видана позичальнику як невід`ємна частина кредитного договору. Однак позивачем до позовної заяви така Пам`ятка додана не була. За обставин невизнання відповідачем позовних вимог та без наданих позивачем підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Умов, копія довідки про умови кредитування не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Оскільки суд зробив висновок, що із наданих доказів немає можливості достовірно встановити умови, розмір та порядок нарахування процентів за користування кредитними коштами та неустойки (пені, штрафів), доводи відповідача щодо невиконання позивачем вимог ст. 1048 ЦК України щодо необґрунтованого нарахування процентів після спливу строку кредитування, а також про недотримання позивачем положень, закріплених у ст. 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, не підлягають дослідженню та аргументації. Висновки суду Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 78 ЦПК України визначено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Стаття 80 ЦПК України визначає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Як передбачено ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши усі зібрані у справі докази, прийшов до висновку, що надані позивачем докази не є достатніми для задоволення всіх позовних вимог, а тому позов підлягає частковому задоволенню. Оскільки умови договору приєднання розроблялися банком, тому останній мав роз`яснити і довести такі умови до відома відповідача, як споживача, та, відповідно, надати підтвердження до суду, що на час укладення кредитного договору діяли саме ці умови, а не інші. Зазначених вимог закону позивачем дотримано не було. З огляду на викладене, суд вважає, що відсутні правові підстави вважати, що сторони 01 грудня 2009 року обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за тілом кредиту у розмірі 335,66 грн. Розподіл судових витрат Ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial