Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-14 00:00:00

Звернувшись до суду з даним позовом, позивач зазначає, що відповідно до договору купівлі-продажу від 29 квітня 2011 року вона є власником квартири [ADDRESS] (нині - пр. [PERSON]) в місті Дніпрі. З часу її придбання вона проживає як в цій квартирі, так і за місцем своєї реєстрації в м. Орджонікідзе. Також в даній квартирі зареєстрований її син [PERSON] та його колишня дружина [PERSON] Шлюб між ними розірваний рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2015 року. Відповідач з вересня 2015 року не проживає в спірній квартирі, місце її проживання невідоме. За цих підстав позивач просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою № 38 у будинку № 26 по вул. Косіора (нині - пр. [PERSON]) в м. Дніпрі та зняти її з реєстрації за вказаною адресою. В судовому засіданні представник [PERSON] позов підтримав та наполягав на його задоволенні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, була повідомлена про час і місце судового розгляду, про причину неявки суд не повідомила, у зв'язку з чим суд вирішує справу в заочному порядку з урахуванням наявних у справі заперечень відповідача, в яких вона просить відмовити в позові, посилаючись на реєстрацію її дитини в спірній квартирі. Суд, з'ясувавши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав: Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 29 квітня 2011 року належить на праві власності квартира [ADDRESS] (раніше - вул. С. Косіора в місті Дніпропетровську). 25 жовтня 2011 року в зазначеній квартирі була зареєстрована невістка позивача [PERSON], шлюб між якою та сином позивача [PERSON] укладений 17 жовтня 2011 року. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний. Як вбачається з цього рішення, подружжя спільно не проживає та не веде спільного господарства з вересня 2015 року. Згідно з довідкою Комунального виробничого житлово ремонтно-експлуатаційного підприємства Індустріального району від 20.05.2016 року № 2086 в квартирі [ADDRESS] (нині пр. Калнишевського в м. Дніпрі) зареєстровані: [PERSON], [PERSON] та малолітня [PERSON] Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. Частиною 2 статті 405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Враховуючи, що відповідач з вересня 2015 року не проживає в спірній квартирі та не користується нею, поважних причин її не проживання в квартирі не повідомила, суд вважає, що позов у частині визнання відповідача такою, що втратила право користування квартирою № 38 у будинку № 26 по пр. П. Калнишевського в місті Дніпрі (раніше - вул. С. Косіора в місті Дніпропетровську) є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Посилання відповідача в своїх запереченнях на реєстрацію в спірній квартирі її малолітньої дитини не може бути підставою для відмови в позові. Щодо вимог позивача про зняття відповідача з реєстрації в спірній квартирі, то вони задоволенню не підлягають, оскільки за змістом статті 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні саме по собі рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є підставою для зняття цієї особи з реєстраційного обліку державною міграційною службою та позивачу не відмовлено у знятті відповідача з реєстраційного обліку у зв'язку із втратою нею права користування житловим приміщенням. Таким чином, позов [PERSON] слід задовольнити частково. Відповідно до ст. 88 ЦПК України у зв'язку з частковим задоволення позову суд присуджує стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 275 грн. 60 коп.

Outcome: partial