Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-08 00:00:00

Зміст позовних вимог, пояснення сторін. 04 березня 2020 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] , про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову посилається на те, що 27 листопада 1996 року зареєструвала шлюб з відповідачем по справі. Від подружнього життя мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що підставою для розірвання шлюбу є ті обставини, що у неї відсутні спільні інтереси з чоловіком, наявні різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння. З відповідачем спільного господарства не ведемо. Вважає, що шлюб з відповідачем розпався остаточно і примирення неможливе. Позивачка надала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] просить залишити на її утриманні, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище - [PERSON] ( а.с.23). Відповідач в судове засідання не з`явився, надав через канцелярію суду письмову заяву про розгляд справи без його участі на підставі наявних у справі доказів. Позовні вимоги визнає в повному обсязі, не заперечує проти того, щоб неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] залишили на вихованні [PERSON] ( а.с.26). Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Матеріалами справи встановлено, що 27 листопада 1996 року Борівським районним відділом реєстрації актів громадянського стану Харківської області зареєстровано шлюб між учасниками справи, актовий запис № 53. Сторони припинили подружні відносини, спільне господарство не ведеться, втрачені фізичні та духовні зв`язки. У відповідності до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги припинення сімейних стосунків та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Позивачка вказує суду, що сумісне подружнє життя не склалося,причиною розірвання шлюбу є ті обставини, що у неї відсутні спільні інтереси з чоловіком, наявні різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння. З відповідачем спільного господарства не ведемо. Вважає, що шлюб з відповідачем розпався остаточно і примирення неможливе. Норми права, що регулюють правовідносини під час розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивачка та відповідач наполягають на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Таким чином, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, що має істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу позивачка бажає залишити своє шлюбне прізвище « [PERSON] ». Стосовно вимог позивачки про залишення неповнолітньої доньки на її вихованні суд зазначає наступне. Згідно із ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Ч.1,3 ст.151 СК України передбачає, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Згідно ч.1 ст.152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Ст.153 СК України встановлює, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно із ч.1,2,3 ст.157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ч.1 ст.158 СК України, за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Таким чином, розглянувши всі наявні докази, які були надані сторонами, суд дійшов висновку, позовні вимоги [PERSON] задовольнити частково. Суд аргументує висновок тим, що питання виховання дитини та спілкування з нею одного з батьків розглядається органами опіки та піклування на підставі обставин, які мають значення для отримання належного виховання та нормального розвитку дитини. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог ( ч. 1 ст. 141 ЦПК України).

Outcome: partial