Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-16 00:00:00

Згідно уточненої позовної заяви [PERSON] звернувся до суду із позовом до Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості Укрспирт, [PERSON] та [PERSON] про визнання неправомірними дій службових осіб ДП Укрспирт та Бершадського МПД ДП Укрспирт. Позовні вимоги мотивовані тим, що в лютому 2013 року позивач був прийнятий на роботу в Бершадське МПД ДП Укрспирт на посаду інженера-теплотехніка. На протязі 2014 року він неодноразово звертався до керівництва ДП Укрспирт та Бершадського МПД із заявою про надання йому щорічної відпустки. На його звернення керівництво не реагувало та не надавало ні відпустки ні відповіді на звернення. 30.12.2014 року його було звільнено із займаної посади. Окрім цього директором Бершадського МПД було видано розпорядження № 31 від 10.07.2014 року про необхідність щоденно прибувати на планерку о 07.45 хв., хоча робочий день, згідно розпорядку робочого дня, розпочинається о 08.00 год., що вважає незаконним. Також директором Бершадського МПД було видано розпорядження № 56 від 08.10.2014 року та № 61 від 10.11.2014 року про зобов'язання інженера-теплотехніка [PERSON] виконувати ряд робіт на пристанційній базі ст. Джулинка, тобто не за основним його місцем роботи, що вважає протиправним та незаконним. Також, просить визнати неправомірними дії відповідачів та працівників приймальної Бершадського МПД та ДП Укрспирт в частині неприйняття його звернень та відмови в їх реєстрації. В судовому засіданні позивач та його представник позовну заяву підтримали та просили суд про її задоволення. В судовому засіданні представник відповідача Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості Укрспирт позов не визнала пояснивши, що за отриманням відпустки [PERSON] не звертався, розпорядження директора Бершадського МПД № 31 від 10.07.2014 року, № 56 від 08.10.2014 року та № 61 від 10.11.2014 року є законними оскільки прийняті у зв'язку з виробничою необхідністю, а також заперечили проти задоволення позовних вимог щодо визнання неправомірними дій відповідачів та працівників приймальної Бершадського МПД та ДП Укрспирт в частині неприйняття звернень та відмови в їх реєстрації оскільки такі факти не мали місця. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. Причин поважності неявки до суду не надали, а тому суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності. Суд заслухавши пояснення позивача, заперечення представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що в лютому 2013 року позивач був прийнятий на роботу в Бершадське МПД ДП Укрспирт на посаду інженера-теплотехніка, що підтверджується наказом ДП Укрспирт № 6/34-к від 20.02.2013 року. На протязі грудня 2014 року позивач [PERSON] неодноразово звертався до керівництва ДП Укрспирт та Бершадського МПД ДП Укрспирт про надання йому щорічної відпустки. Факт звернення [PERSON] з питанням отримання відпустки підтверджується його заявами від 03.12.2014 року, 10.12.2014 року та 15.12.2014 року та квитанціями про сплату послуг поштового зв'язку. Також, звернення позивача щодо надання відпустки було зареєстровано в журналі вхідної кореспонденції Бершадського МПД ДП Укрспирт за вхідним № 264 від 12.12.2014 року. Як встановлено судом, та не оспорюється представником відповідача, на жодне із звернень позивач не отримав відповіді про задоволення його заяви і надання відпустки чи відмови у наданні відпустки та причини цього. 30.12.2014 року позивач [PERSON] був звільнений із займаної посади інженера-теплотехніка, що підтверджується наказом ДП Укрспирт № 532-к від 30.12.2014 року. При звільнені підприємство не провело повний розрахунок з працівником [PERSON], як того вимагає положення ст. 116 КзпП України. Також, при звільнені позивачу [PERSON] не було виплачено компенсацію за не використану щорічну відпустку за період роботи у 2014 році, що підтверджено та не оспорюється представником відповідача. Відповідно до ст. 24 Закону України Про відпустки у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи. Крім цього, судом взято до уваги, що згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців керівником профспілкової організації Бершадського місця провадження діяльності державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» являється [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 45 Конституції України кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Статтею 74 Кодексу законів про працю України передбачено, що громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати. Аналогічне положення закріплено і статтею 2 Закону України Про відпустки. Відповідно до ч.ч. 4, 5 КзпП України черговість надання відпусток визначається графіками, які затверджуються власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), і доводиться до відома всіх працівників. При складанні графіків ураховуються інтереси виробництва, особисті інтереси працівників та можливості їх відпочинку. Конкретний період надання щорічних відпусток у межах, установлених графіком, узгоджується між працівником і власником або уповноваженим ним органом, який зобов'язаний письмово повідомити працівника про дату початку відпустки не пізніш як за два тижні до встановленого графіком терміну. В судовому засіданні доведено та підтверджено представником відповідача той факт, що на підприємстві Бершадське МПД ДП Укрспирт не розроблявся та не затверджувався графік відпусток працівників підприємства на 2014 рік. Такий графік не надавався для ознайомлення працівникам та не погоджувався профспілковою організацією підприємства. Судом встановлено, що позивач є інвалідом третьої групи, що підтверджується пенсійним посвідченням № [NUMBER], копія якого міститься в матеріалах справи. Таким чином, відповідачем не спростовано доводи позивача щодо його права на отримання відпустки на підставі поданих ним заяв від 03.12.2014 року, 10.12.2014 року та 15.12.2014 року, не спростовано факту отримання грошової компенсації за невикористану відпустку, а тому позовні вимоги в частині визнання незаконними дій відповідача щодо ненадання йому щорічної відпустки підлягають задоволенню. За таких обставин суд приходить до висновку про задоволення позову в цій частині. Відмовляючи в задоволені позову в частині визнання дій неправомірними щодо винесення директором Бершадського МПД розпоряджень № 31 від 10.07.2014 року, № 56 від 08.10.2014 року та № 61 від 10.11.2014 року, а також неправомірних дій відповідачів та працівників приймальної Бершадського МПД та ДП Укрспирт в частині неприйняття його звернень та відмови в їх реєстрації, суд виходить з наступного. Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси, у спосіб, визначений законами України. Таким чином, захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. Під способом захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України. Суб'єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права частіше за все визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Перелік способів захисту цивільних справ та інтересів, що міститься в статті 16 ЦК України не є вичерпним, і суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений законом або договором. Проте, такого способу захисту права, як визнання дій неправомірними щодо винесення директором Бершадського МПД розпоряджень № 31 від 10.07.2014 року, № 56 від 08.10.2014 року та № 61 від 10.11.2014 року, а також неправомірних дії відповідачів та працівників приймальної Бершадського МПД та ДП Укрспирт в частині неприйняття його звернень та відмови в їх реєстрації чинним законодавством України не передбачено. За таких обставин суд дійшов висновку, що відновлення прав позивача шляхом визнання дій неправомірними щодо винесення директором Бершадського МПД розпоряджень № 31 від 10.07.2014 року, № 56 від 08.10.2014 року та № 61 від 10.11.2014 року, а також неправомірних дій відповідачів та працівників приймальної Бершадського МПД та ДП Укрспирт в частині неприйняття його звернень та відмови в їх реєстрації не передбачено законом. Тому у відповідності до положень ст. ст. 15, 16 ЦК України його право не підлягає судовому захисту. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Такий порядок закріплений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Відповідно до ст. 1 цього Закону розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Відповідачем та його представником надано до суду акт понесених витрат у даній справі, відповідно до якого позивачем [PERSON] витрачено на правову допомогу кошти в загальній сумі 2400 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позивачем заявлено чотири позовні вимоги, з яких судом задоволено лише одна, а тому суд вважає за можливе задовольнити вимогу про стягнення судових витрат пропорційно до задоволених вимог, що становить 600 грн. (2400/4=600). Враховуючи викладене,

Outcome: partial