Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-11 00:00:00

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що у період з 01.02.2014 року по 30.11.2015 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого [INFO] у них народилася донька [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження. Відповідно до копії рішення Краматорського міського суду Донецької області від 30.11.2015 року шлюб між сторонами було розірвано. В судовому засіданні встановлено, що після розірвання шлюбу спільна дитина сторін залишилася проживати разом з матір`ю - відповідачкою по справі. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.5-6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991р. та набула чинності для України 27 вересня 1991р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Статтею 150 СК України передбачений обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування (ч.ч. 1, 2ст. 159 СК України). В силу ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. В судовому засіданні встановлено, що позивач, будучи батьком дитини [PERSON] , прагне спілкування із нею, оскільки участь у вихованні та розвитку дитини є його правом та обов`язком. Окрім наведеного, суд вважає, що реалізація одним із батьків свого права на спілкування з дитиною у будь-якому разі не повинна перешкоджати нормальному розвиткові дитини. Позивач приймає участь в утриманні доньки [PERSON] , про що свідчить копія Довідки від 12.08.2020 № 19.13-36/24815 про відсутність заборгованості зі сплати аліментів, наданою в.о. начальника Смілянського міського відділу Державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), відповідно до якої, згідно з матеріалами виконавчого провадження АСВП № 50269277, відкритого 25.02.2016 року, з виконання виконавчого листа № 2/234/7086/15 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини його доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 28.10.2015 року і до повноліття дитини, станом на 01.08.2020 року наявна заборгованість зі сплати аліментів відсутня. Стягнення аліментів проводиться по місцю працевлаштування [PERSON] , а саме бухгалтерією Смілянського коледжу харчових технологій НУХТ. Позивач звертався у 2019 році до Служби у справах дітей Донецької облдержадміністрації, Міністерства соціальної політики України, Міністерства юстиції України, з метою з`ясування стан виконання відповідачкою батьківських обов`язків, зокрема цільове використання аліментів, щодо сприяння у захисті прав його доньки [PERSON] при вирішенні спору між батьками стосовно виховання дитини, щодо деяких питань, пов`язаних з вихованням дитини, спілкуванням з нею, поверненням дитини в Україну, однак отримав відповіді, що оскільки м. Макіївка, де проживає відповідачка разом з дитиною, віднесена до території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, державні органи виконавчої влади не мають законодавчих підстав в межах визначеної компетенції вжити відповідних заходів щодо соціального захисту малолітньої дитини. Також, позивач звертався до Державної прикордонної служби України щодо перетинання відповідачкою та дитиною державного кордону України та лінії розмежування в межах Донецькою та Луганською областями та тимчасово окупованою територією АР Крим. Листом від 03.04.2019 року № 184/С-4509 позивачу повідомлено, що за результатами перевірки інформації про перетинання державного кордону України, лінії розмежування в межах Донецькою та Луганською областями та тимчасово окупованою територією АР Крим за період з 12.04.2014 по 31.03.2019 року громадянином України [PERSON] , [INFO] , не виявлено. Надання інформації щодо перетину державного кордону України [PERSON] не можливо, оскільки відповідно до п.2 ст.21 ЗУ «Про інформацію» інформація про фізичну особу є конфіденційною. Позивач зареєстрований та проживає в м. Сміла Черкаської області. Відповідачка проживає в м. Макіївка Донецької області, дане місто наразі відноситься до населених пунктів, де органи державної влади України тимчасом не здійснюють свої повноваження. Відповідно до копії Акту обстеження житлово-побутових умов складеного спеціалістами Служби у справах дітей виконавчого комітету Смілянської міської ради від 31.03.2021 року, [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . Квартира складається із трьох кімнат, розташована на 2 поверсі 9-поверхового будинку. За вказаною адресою створені умови для перебування малолітньої [PERSON] , [INFO] . Служба у справах дітей виконавчого комітету Смілянської міської ради надала суду лист від 01.07.2021 № 798/02-01, яким встановлено, що малолітня [PERSON] разом з відповідачкою [PERSON] в м. Сміла не проживають, що унеможливлює з`ясування таких обставин , як ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан її здоров`я, режим дня та інших обставин, що мають істотне значення. З огляду на вищезазначене, підготувати висновок щодо визначення способів участі батька у вихованні доньки не представляється можливим, оскільки він не відповідатиме нормам ст. 159 Сімейного кодексу України та п. 73 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою КМУ від 24.09.2008 № 866. На підставі викладеного, беручи до уваги вік малолітньої дитини, відсутність компрометуючої інформації стосовно неналежного виконання [PERSON] батьківських обов`язків стосовно доньки, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог частково, а саме визначити [PERSON] , на-ступні способи участі у вихованні та спілкуванні з донькою [PERSON] , [INFO] : спільний відпочинок влітку щорічно протягом 14 календарних днів для оздоровлення дитини, за попереднім узгодженням з матір`ю дитини, з урахуванням бажання та стану здоров`я дитини. Суд вважає, що саме цей спосіб участі батька у спілкуванні та вихованні з дитиною забезпечить їй рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а також у достатній мірі реалізує право батька на виховання своєї дитини та спілкування з ним. Відповідно до п.6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Позивачем при подачі позовної заяви до суду був сплачений судовий збір у розмірі 840,80 гривень, а тому, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача по справі у відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір у вищезазначеному розмірі на користь позивача.

Outcome: partial