Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-02 00:00:00

Звернувшись до суду із цим позовом, представник АТ КБ «ПриватБанк» посилався на те, що 08 травня 2015 року відповідач отримав кредит у розмірі 1 800,00 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зобов`язавшись слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту та вчасно погашати заборгованість. Втім, своїх зобов`язань відповідач не дотримався, внаслідок чого станом на 19 березня 2019 року має заборгованість перед банком у сумі 11 674, 18 грн., а саме : 1 391, 83 за простроченим тілом кредиту, 7 991, 88 грн. - за пенею за прострочене зобов`язання, 1257, 37 грн. - за пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн., а також за штрафами, як то, його фіксованою частиною у розмірі 500,00 грн. та процентною складовою у розмірі 532, 10 грн. У зв`язку із таким, позивач через свого представника просив стягнути вказану заборгованість із відповідача на його користь, а так само і сплачений ним судовий збір за подання цього позову у розмірі 1 921, 00 грн. У судове засідання представник позивача не з`явився, про його дату, час і місце повідомлений належно, надав до заяву, в якій просить розглянути справу без його участі і зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, а у разі неявки відповідача - не заперечує проти ухвалення заочного рішення ( а.с. 34). Відповідач у судове засідання також не прибув, викликався у нього неодноразово за адресою, що зазначена у позовній заяві шляхом направлення судової повістки та неодноразової публікації оголошення про виклик на офіційному веб - порталі судової влади України, яке було розміщене не пізніше, ніж за десять днів до дати судового засідання, а тому, в силу положень ч. 11 ст. 128 ЦПК України, вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. При цьому, відповідач будь - яких заяв, у тому числі й заяв по суті справи, або ж клопотань до суду не направляв, у зв`язку із чим суд вважає наявними одночасно існування всіх умов, визначених ч.1 ст. 280 ЦПК України, і необхідних для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки відповідач неодноразово повідомлений про дату, час і місце судового засідання, проте, на розгляд справи не з`явився, причин своєї неявки не повідомив, відзив на позов не подав, у той час, як позивач не заперечує проти такого порядку вирішення справи, що підтверджується відповідною заявою його представника. При цьому, на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, позаяк, жоден із учасників справи у судовому засіданні присутнім не був. За таких обставин, суд, перевіривши доводи, на які посилається позивач, оцінивши надані йому докази з точки зору належності і допустимості, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, прийшов до такого. Зокрема, суд установив, що 08 травня 2015 року відповідач підписав Анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку та погодився із тим, що ця Анкета - заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить Договір про надання банківських послуг, укладений між ним та позивачем. За умовами укладеного між сторонами договору, позивач отримав кредит розмірі 1 800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок із сплатою відсотків за користування ним у розмірі 3,6 %, яка протягом строку дії договору не змінювалась, і відповідно до Умов та правил надання банківських послуг зобов`язався погашати заборгованість за ним, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Крім того, умовами укладеного сторонами кредитного договору передбачено сплату позичальником пені у разі несвоєчасного погашення заборгованості, а також штрафів при порушенні строків платежів по будь-якому з зобов`язань. Статтями 526, 530 ЦК України визначено, що зобов`язання повинно виконуватися належним чином і у встановлений строк. У разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (стаття 611 ЦК України). Та як установив суд у цьому випадку, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором виконував не належно, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед позивачем на суму 1 674, 18 грн., а саме : 1 391, 83 за простроченим тілом кредиту, 7 991, 88 грн. - за пенею за прострочене зобов`язання, 1257, 37 грн. - за пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн., а також за штрафами, як то, його фіксованою частиною у розмірі 500,00 грн. та процентною складовою у розмірі 532, 10 грн. Але частиною 1 статті 1049 ЦК України також передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. А за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (1 статті 1054 ЦК України). При цьому, згідно зі статтею 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Втім, заборгованість за нарахованими відсотками позивач не нарахував та відповідної вимоги про її стягнення не висунув. Як наслідок, суд вирішує спір лише в межах заявлених вимог і вважає у такому випадку вирішити питання щодо наявності підстав для стягнення з відповідача заборгованості за простроченим тілом, пенею та штрафами. З огляду на ці положення закону та установлені судом фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту є обґрунтованими і підлягають до задоволення у заявленому розмірі - 1 392, 83 грн. Проте, у цілому позов не може бути задоволений повністю. Зокрема, суд не погоджується із вимогою позивача про стягнення з відповідача пені зокрема, виходячи із такого. Як слідує із позовної заяви та наданого позивачем розрахунку заборгованості, позивач пред`явив вимогу не лише про стягнення пені, а й штрафів, передбачених п. 2.1.1.7.6. Умов та правила надання банківських послуг. Між тим, відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України), а пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Тож, можна зробити висновок, що пеня і штраф є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення, тобто, строків виконання грошового зобов`язання за кредитним договором, свідчить про недотримання положень статті 61 Конституції України в частині заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, що є недопустимим. Тлумачення статей 3 та 549 ЦК України дозволяє стверджувати, що при виборі того який вид неустойки (штраф чи пеня) повинен стягуватися, слід враховувати справедливість і розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України). Тому необхідно визначити стягнення якого виду неустойки (штрафу чи пені) є нерозумним і несправедливим, з урахуванням їх розміру. Як видно із розрахунку заборгованості, наданого позивачем, сума нарахованої ним пені є значно вищою за заборгованість за простроченим тілом кредиту. Водночас, як слідує із того ж розрахунку, заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами, немає, у той час, як відповідач погашає заборгованість за кредитом, хоча й не в повному обсязі, а останній платіж здійснив 01 січня 2019 року. За таких обставин, при виборі виду неустойки, яку належить стягнути з відповідача, суд вважає розумним і справедливим відмовити позивачу у стягнення саме пені. А як наслідок, вимога позивача про стягнення пені у сумі 9 249,25 грн. ( 7 991,88 грн. + 1 257,37 грн.), за умови пред`явлення вимоги про стягнення штрафів, не підлягає до задоволення. У зв`язку із цим, частковому задоволенню підлягає і вимога про стягнення процентної складової штрафу. Так, згідно Тарифів обслуговування кредитних карт штраф нараховується з розрахунку: 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій. Та оскільки заборгованість за простроченим тілом, як установив суд, становить 1 392, 83 грн., то відповідно процентна складова штрафу розраховується наступним чином : 1 392,83 х 5%= 69, 64грн. Вимог ж про стягнення фіксованої складової штрафу підлягає до задоволення у розмірі 500,00 грн. Отже, з урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що у цьому випадку з відповідача на користь позивача підлягають стягненню : 1 392,83 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 500,00 грн. фіксована складова штрафу та 69,64 грн. - процентна складова штрафу, тобто у цілому на загальну суму 1962, 47 грн., що становить собою сукупність цих платежів, які підлягають до стягнення. Стосовно ж стягнення з відповідача на користь позивача судового збору у розмірі 1 921, 00 грн., то суд виходив із правила, установленого ч.1 ст. 141 ЦПК України, за яким судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А тому, з відповідача на користь позивача слід стягнути 322,92 грн. судового збору, що становить 16,81 % від сплаченого позивачем розміру судового збору. З цих мотивів,

Outcome: partial