Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

Згідно позову, що надійшов до суду 08.11.2013 року, позивач зазначив, що, відповідно до розписки від 11.04.2013 року написаною власноручно відповідачем, [PERSON], він отримав від позивачки 28101,00 грн. у вигляді позики які обіцяв повернути у розстрочку щомісячними платежами. У свою чергу за шість місяців, які пройшли з дня коли відповідач отримав позику, він у порушення взятого на себе обов'язку, жодної копійки їй не повернув. Відповідач працює у філії «Вільногірський ГМК» ПрАТ «Кримський Титан» у м. Вільногірську, останній раз вона бачила його на початку листопада 2013 року, і він посилаючись на відсутність у нього коштів обіцяв віддати їх у подальшому. Однак вона вважає, що відповідач повинний в рахунок виконання свого зобов'язання за договором позики укладеним між ними 11.04.2013 року повернути їй 28101,00 грн. на підставі рішення суду, приймаючи до уваги наступне. Відповідно до частини 1, 2 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають на підставах, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Згідно ч.І ст.205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч.І ст.206 ЦК України, усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти або інші речі, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів або кількість речей того ж роду. Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ч.І ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Підтвердженням того, що відповідач заборгував їй за договорами позики, є розписка відповідача від 11.04.2013 року про зобов'язання повернути їй 28101,00 грн. з розстроченням щомісячними платежами. Виходячи зі змісту ст.545 ЦК України, можливо зробити висновок, що належним доказом того, що боржник виконав зобов'язання, є наявність документів про це у боржника (розписка або інший письмовий документ кредитора). В їхньому випадку у відповідача не має жодного документа передбаченого ст.545 ЦК України, які б свідчили про те, що відповідач повернув їй борг, хоча би частково. Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася. Відповідно до ч.І ст.109 ЦПК України, позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування.

Outcome: approved