Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-04 00:00:00

Згідно позову, [PERSON] працював на посаді начальника відділу інформаційно-обчислювальної техніки, транспорту та звязку з 06 червня 2014 року по 04 червня 2015 року. З [PERSON] був укладений договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. З 23 березня 2015 по 19 червня 2015 року Державною фінансовою інспекцією було проведено планову ревізію за період з 01 липня 2012 по 28 лютого 2015 року. Під час проведення ревізії було встановлено незаконні витрати, повязані зі списанням паливно-мастильних матеріалів на суму 23656,02 грн. Ревізією встановлено, що у Служби автомобільних доріг в Дніпропетровській області списання ПММ у ревізійному періоді здійснювалось на підставі норм витрат палива на автомобільному транспорті, затвердженими наказами по Службі від 01 березня 2012 року № 35, від 04 вересня 2012 року № 140а, від 25 липня 2013 року № 126, від 01 липня 2014 року № 122. Норми витрат палива на автомобілі розраховано на підставі базових лінійних норм, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 10 лютого 1998 року № 43. Ревізією було встановлено, що посадовою інструкцією начальника відділу інформаційно-обчислювальної техніки, транспорту та звязку [PERSON] від 17 червня 2014 року, затвердженою начальником Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області [PERSON], не передбачено здійснення поїздок за межі міста Дніпропетровська для виконання службових обовязків. Проте, за період з серпня по грудень 2014 року та січень-лютий 2015 року на автомобіль [NUMBER], який використовувався начальником відділу інформаційно-обчислювальної техніки, транспорту та звязку [PERSON], списано пальне як для проїзду по місту Дніпропетровську, так і за його межами. Перевіркою наказів про відрядження за вказаний період, начальник відділу [PERSON] не перебував у відрядженні за межами міста Дніпропетровська. Відповідно до п. 1.2 посадової інструкції начальника відділу інформаційно-обчислювальної техніки, транспорту та звязку, [PERSON] знаходиться в безпосередній підпорядкованості заступника начальника з фінансово-економічних питань, але фактично підпорядковувався начальнику Служби автомобільних доріг [PERSON] та виконував його завдання. За результатами проведеної ревізії встановлено, що за період з серпня по грудень 2014 року та січень-лютий 2015 року було списано пального у кількості 1457,7 л на загальну суму 23 656, 02 грн. з ПДВ, у тому числі: за серпень-грудень 2014 року на суму 18 421,22 грн. та січень-лютий 2015 року на суму 5 234,80 грн. чим порушено вимоги п. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п. 18 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку № 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 року № 318, п. 2.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку. Внаслідок незаконного списання пального Службі автомобільних доріг у Дніпропетровській області діями працівника, який знаходився у трудових відносинах зі Службою було завдано матеріальної шкоди на вищевказану суму. Порушення допущене начальником відділу інформаційно-обчислювальної техніки, транспорту та звязку [PERSON], яким підписано подорожні листи службового автомобіля як особою, що користувалася автомобілем та який звільнений з займаної посади на підставі наказу від 03 червня 2015 року № 33-к. Добровільно відшкодувати шкоду відповідач не погоджується. Позивач просить суд стягнути з [PERSON] на його користь 23656,02 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала в повному обсязі заявлені позовні вимоги та доводи позовної заяви на яких вони ґрунтуються. Відповідач [PERSON] в суді заперечив проти задоволення предявлених до нього позовних вимог в повному обсязі. Заперечення обґрунтував тим, що обставини та докази своїх вимог, викладених у позовній заяві, поданої до суду позивачем, повністю не відповідають дійсності, обєктивним обставинам, не є доведеними та не можуть бути покладені в основу рішення суду про їх задоволення. Вважає, що у задоволенні позовних вимог має бути відмовлено в повному обсязі з наступних підстав. Дійсно, він працював в період часу з 06 червня 2015 року по 04 червня 2015 року на посаді начальника відділу інформаційно-обчислювальної техніки, транспорту та звязку Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області. За вказаний період часу, під час виконання своїх трудових обовязків, він виконував також інші доручення начальника Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області [PERSON], необхідні для нормального функціонування установи. Вказані доручення були повязані з виїздом на службовому автомобілі, державний номер [NUMBER], за межі міста Дніпропетровська. Крім того, діяльність та повноваження працівників Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області поширюють на територію всієї області, у звязку з чим відповідач виконував свої трудові обовязки за межами міста Дніпропетровська без порушення своїх трудових обовязків. Вказаний факт підтверджується також тим, що під час звільнення відповідача було складено обхідний лист, який підписаний посадовими особами Служби і за яким ніяких претензій майнового характеру до нього не було. Вважає, що за умови покладення на нього судом обовязку відшкодувати завдану шкоду, розмір відшкодування не може перевищувати його середнього місячного заробітку. Крім цього, наполягає на тому, що договір про повну матеріальну відповідальність з ним не міг бути укладений. На підставі досліджених доказів судом встановлені наступні фактичні обставини: Позивачем надана копія наказу начальника Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області № 28-К від 06 червня 2014 року (а.с. 4), за яким відповідача [PERSON] прийнято на роботу з 06 червня 2014 року на посаду начальника відділу інформаційно-обчислювальної техніки та звязку Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області. В той же день з [PERSON] було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, що підтверджується копією відповідного договору (а.с. 8). Наказом по Службі автомобільних доріг у Дніпропетровській області № 28-К від 06 червня 2014 року (а.с. 5) відповідача було звільнено з вказаної посади з 04 червня 2015 року за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. 26 червня 2015 року Державною фінансовою інспекцією у Дніпропетровській області було складено акт № 06-19/07 (а.с. 95-100) ревізії фінансово-господарської діяльності Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області за період з 01 липня 2012 року по 28 лютого 2015 року. Ревізією правильності та достовірності витрат, повязаних зі списанням паливно-мастильних матеріалів (далі ПММ) встановлено, що у Служби автомобільних доріг в Дніпропетровській області списання ПММ у ревізійному періоді здійснювалось на підставі норм витрат палива на автомобільному транспорті, затвердженими наказами по Службі від 01 березня 2012 року № 35, від 04 вересня 2012 року № 140а, від 25 липня 2013 року № 126, від 01 липня 2014 року № 122. Норми витрат палива на автомобілі розраховано на підставі базових лінійних норм, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 10 лютого 1998 року № 43. Ревізією було встановлено, що посадовою інструкцією начальника відділу інформаційно-обчислювальної техніки, транспорту та звязку [PERSON] від 17 червня 2014 року, затвердженою начальником Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області [PERSON], не передбачено здійснення поїздок за межі міста Дніпропетровська для виконання службових обовязків. Проте, за період з серпня по грудень 2014 року та січень-лютий 2015 року на автомобіль [NUMBER], який використовувався начальником відділу інформаційно обчислювальної техніки, транспорту та звязку [PERSON], списано пальне як для проїзду по місту Дніпропетровську, так і за його межами. Перевіркою наказів про відрядження за вказаний період, начальник відділу [PERSON] не перебував у відрядженні за межами міста Дніпропетровська. Відповідно до п. 1.2 посадової інструкції начальника відділу інформаційно-обчислювальної техніки, транспорту та звязку, [PERSON] знаходиться в безпосередній підпорядкованості заступника начальника з фінансово-економічних питань, але фактично підпорядковувався начальнику Служби автомобільних доріг [PERSON] та виконував його завдання. За результатами проведеної ревізії встановлено, що за період з серпня по грудень 2014 року та січень-лютий 2015 року було списано пального у кількості 1457,7 л на загальну суму 23656,02 грн. з ПДВ, у тому числі: за серпень-грудень 2014 року на суму 18 421,22 грн. та січень-лютий 2015 року на суму 5 234,80 грн. чим порушено вимоги п. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п. 18 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку № 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 року № 318, п. 2.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку. Внаслідок незаконного списання пального Службі автомобільних доріг у Дніпропетровській області діями працівника, який знаходився у трудових відносинах зі Службою було завдано матеріальної шкоди на вищевказану суму. Порушення допущене начальником відділу інформаційно-обчислювальної техніки, транспорту та звязку [PERSON], яким підписано подорожні листи службового автомобіля як особою, що користувалася автомобілем та який звільнений з займаної посади на підставі наказу від 03 червня 2015 року № 33-к. Добровільно відшкодувати шкоду відповідач не погоджується. Вирішуючи позовні вимоги, суд виходить з наступного. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обовязків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку передбачених законодавством і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними, протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. У відповідності до приписів ч. 2 ст. 131 КЗпП України, працівники зобов'язані бережливо ставитися до майна підприємства, установи, організації і вживати заходів до запобігання шкоді. За ст. 132 цього ж Кодексу, за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених законодавством. Як визначено п. 1 ч. 1 ст. 134 цього ж Кодексу, відповідно до законодавства, працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі організації, у випадку, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Суд,

Outcome: approved