Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-16 00:00:00

Золочівська місцева прокуратура Львівської області звернулася до суду в інтересах держави в особі позивача Золочівської районної ради з вимогою стягнути з [PERSON] на користь держави в особі Золочівської районної ради витрати на лікування потерпілого [PERSON] у сумі 5 998 грн. 20 коп. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що наслідок неправомірних дій [PERSON], за вчинення яких остання була притягнена до кримінальної відповідальності, було заподіяно середньої тяжкості тілесні ушкодження [PERSON] внаслідок цього потерпілий знаходився на стаціонарному лікуванні у Глинянському відділенні Золочівської центральної районної лікарні протягом 20 днів. Витрати, понесені лікувальним закладом у розмірі 5998,20 коп. підлягають стягненню із [PERSON], тобто особи, винної у вчиненні злочину. У судовому засіданні прокурор Золочівської місцевої прокуратури Львівської області позовні вимоги підтримав та просив задоволити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач позов заперечив. Представник третьої особи позов підтримав. Подав заяву про розгляд справи без участі повноважного представника. Заслухавши пояснення сторін, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. Відповідно до п.8 ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Статтею 121 Конституції України визначено, що прокуратура України становить єдину систему, на яку покладаються функції, серед яких представництво інтересів громадян та держави в суді, у випадках передбачених законом. Статтею 123 Конституції України закріплено, що організація і порядок діяльності прокуратури визначається законом. Відповідно до ст.36-1 Закону України «Про прокуратуру», підставою для представництва прокуратурою інтересів держави в суді є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави. Однією із форм представництва є звернення до суду з позовами або заявами про захист прав і свобод іншої особи, невизначеного кола осіб, прав юридичних осіб, коли порушуються інтереси держави. вироком Золочівського районного суду Львівської області від 15.02.2016 року, винесеним у справі № 445/1843/15-к, [PERSON], визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначено їй покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців. На підстав ст.75 КК України [PERSON] звільнено від відбування покарання з випробуванням, якщо вона протягом 2 (дох) місяці іспитового строку не чинить нового злочину і виконає покладені на неї обов'язки. Як вбачається із змісту вказаного вироку, [PERSON] 09.08.2015 року, близько 02:00 год., знаходячись в одній із житлових кімнат житлового будинку, що у [ADDRESS] Золочівського району Львівської області, на ґрунті особистих неприязних відносин, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи наслідки, з метою заподіяння тілесних ушкоджень облила кип'ятком свого чоловіка [PERSON], внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження у вигляді термічних опіків обличчя 1-2 ступенів, верхньої половини спини 2 ступеня, живота 2-3 ступенів, обох рук 2-3 ступенів, які згідно висновку судово-медичної експертизи №182/2015 від 01.09.2015 року відносяться до ушкодження середнього ступеня тяжкості по ознаці тривалого розладу здоров'я. Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Пунктом 3Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 07.07.1995 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» роз'яснено, що судам слід мати на увазі, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року. Як передбачено цим Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка - розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Як вбачається із матеріалів справи, на підтвердження витрат, понесених на стаціонарне лікування хворого [PERSON] пред'явлено Лист № 593 від 03.06.2016 року Золочівської районної лікарні, де визначено вартість ліжко-місця за один день перебування у стаціонарному закладі - 299.91 грн. та загальний розмір витрат на лікування [PERSON] за 20 днів перебування на лікуванні - 5998,20 грн. Відповідно п.7 вказаної Постанови, у кримінальному судочинстві відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого може покладатися тільки на особу, вина якої у вчиненні злочину встановлена обвинувальним вироком суду (у тому числі без призначення покарання, із звільненням від покарання, про умовне засудження чи засудження з відстрочкою виконання вироку). В усіх інших випадках, передбачених ч.4 ст.93-1КПК, таке відшкодування провадиться в порядку цивільного судочинства. Враховуючи те, що вина відповідача у скоєнні ним кримінального правопорушення, в результаті якого було завдано середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпілому, є не спростованою, суд приходить до висновку, що відповідач має відшкодувати витрати на стаціонарне лікування потерпілого. Вирішуючи питання про розмір витрат на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення, суд вважає доведеним розмір цих витрат в сумі 5998,20 грн., оскільки позивачем надано належні та допустимі докази в обґрунтування цієї суми. Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а тому стягує з відповідача витрати на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення в розмірі 5998,20 грн. На підставі вище викладеного,

Outcome: approved