Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-05 00:00:00

Звернувшись до суду із заявою про встановлення факту смерті, заявник посилалась на те, що [INFO] року в м. Донецьку помер її брат -[PERSON] . Відділом судмедекспертизи трупів [PERSON] бюро судово-медичних експертиз було видано довідку про смерть неналежного зразка з печаткою ДНР . Заявник звернулась до Олександрівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області із заявою про реєстрацію смерті брата та отримання свідоцтва про смерть. Однак, у зв'язку з невідповідністю наявних в неї медичних документів, виданих на тимчасово окупованій території, зразку документів відповідно до вимог законодавства України, заявнику було відмовлено. На підставі викладеного, заявник просила встановити факт смерті [INFO] року в м. Донецьку її брата - [PERSON]. Заявник у судовому засіданні підтримала заявлені вимоги та пояснила,що брат довго хворів, скаржився на серце, але за медичною допомогою не звертався, відкладав лікування. [INFO] року він помер через крововтрату. Під час розтину виявилось, що він хворів на виразку. Похований брат на кладовищі в м. Донецьку. Заявник посилалась, що встановлення факту смерті брата необхідно для отримання сином померлого пенсії, крім того, заявник планує отримати допомогу на поховання. Представник заінтересованої особи - Олександрівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області в судове засідання не з`явився, звернувшись з заявою про розгляд справи без його участі представника, підтримав заявлені вимоги . Суд, дослідивши надані по справі докази, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.2 ст. 257-1 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Відповідно до наданих свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 13 травня 1957 року Сталінозаводським райРАГСом м.Сталіно на імя [PERSON] , [INFO], та свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 8 вересня 1949 року Сталінозаводським райРАГСом м.Сталіно на ім'я [PERSON], [INFO], заявник [PERSON] є рідною сестрою померлого [PERSON] Постановою Верховної Ради України від 17 березня 2015 року «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування. Місто Донецьк віднесено до таких населених пунктів. Відповідно до п. 8 ч. 1ст. 256 ЦПК України ,суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Статтею ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» визначено, що державна реєстрація смерті проводиться державним органом реєстрації актів цивільного стану на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою чи рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. В.о.начальника Олександрівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області листом за № 15.50-69/850 від 05 грудня 2017 року відмовив заявнику у реєстрації смерті [PERSON] , оскільки для підтвердження факту смерті пред`явлено документ невідповідної форми. а.с. 9 Свідок [PERSON] в судовому засіданні підтвердив факт смерті [PERSON] [INFO] року в м. Донецьку, пояснивши, що особисто добре знав померлого за життя, спілкувався з ним по телефону. Останні місяці життя [PERSON] скаржився на погіршення стану здоров'я. Планував приїхати у вересні 2017 року до с.м.т Олександрівка на лікування. У серпні 2017 року спілкування по телефону припинилось і більше не відновлювалось. У жовтні 2017 року від спільних знайомих він дізнався про смерть [PERSON] [INFO] року в м. Донецьку. Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» , суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. На доказ обставин, викладених у заяві, суду надано довідку про смерть № 2916 від 18 жовтня 2017 року , видану відділом судмедекспертизи трупів [PERSON] бюро судово-медичних експертиз , за якою [PERSON], [INFO], помер [INFO] року внаслідок гострої крововтрати, виразки дванадцятипалої кишки з кровотечею. Отже, вказана довідка має форму, яка не відповідає діючому законодавству України. а.с. 6 Оцінюючи наданий письмовий доказ, суд вважає за можливе застосувати загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на неконтрольованій території, як доказів, оскільки можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право на повагу до приватного, сімейного життя, матеріального забезпечення , тощо. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але « у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смерті і шлюбів». Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v/ Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) ЄСПЛ приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defactoорганів та інститутів (окупаційної влади) далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території , життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v/ Turkey 10.05.2001, § 96) При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v/ Turkey 10.05.2001, § 92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «Першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою)» (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, § 142). Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідно заявнику для подальшого оформлення пенсії по втраті годувальника та допомоги на поховання. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] про встановлення факту смерті підлягає задоволенню.

Outcome: approved