Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-12 00:00:00

І. Виклад позиції позивача. 16 листопада 2020 року через систему «Електронний суд» позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, у якому, з урахуванням заяви від 08 грудня 2020 року поданої на виконання вимог ухвали суду про залишення позову без руху, просив визнати житловий будинок, позначений літ. «В», який є складовою частиною домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , особистою приватною власністю позивача, шляхом виділу його у натурі як частки із спільного майна і припинення права спільної часткової власності на нього. Позовні вимоги обґрунтував тим, що є власником 22/100 часток у спільній частковій власності на домоволодіння [ADDRESS] . Фактично, має в користуванні житловий будинок, позначений у технічному паспорті літерою «В», з прибудовами «в» та «в1» і терасою «в2». Домоволодіння в цілому складається з будівель та господарських споруд: житловий будинок літ. «А» загальною площею 58,5 кв. м. житловий будинок літ. «В» загальною площею 75,6 кв. м, житловий будинок літ. «В» загальною площею 88, 6 кв. м. кухня ліг. «Г», туалети літ. «Е». «JI», душ літ. «Ж», літня кухня літ. «И», навіси літ. «М», «К», водопровід № 1, 2, 7. ворота № 3. 4, огорожа № 5, 6, душ ліг. «О» (туалет літ. «З», який раніше входив до складу майна, був знесений; додатково, у 2020 році, після отримання земельної ділянки у приватну власність, позивачем було збудовано навіс літ. «С»). Співвласниками інших частин домоволодіння є відповідачі. Так, [PERSON] належить 64/100 часток у спільній частковій власності на домоволодіння, що фактично становить житловий будинок літ. «Б», кухня літ. «Г» та господарські будівлі і споруди; а [PERSON] належить 14/100 частки в праві власності на домоволодіння, що фактично становить житловий будинок ліг. «А» та господарські будівлі і споруди. Домоволодіння загалом розташоване на трьох окремих земельних ділянках, кожна з яких перебуває у приватній власності сторін. Житловий будинок літ. «В» є частиною домоволодіння і являє собою цілісну, відокремлену від інших споруд, будівлю, яка розташована на земельній ділянці площею 0, 0448 га, що перебуває у приватній власності позивача та має кадастровий номер. Житловий будинок літ. «В» має окремий вхід, стіни, дах, вікна, систему життєзабезпечення (водопостачання, електрозабезпечення, опалення) і в комплексі з земельною ділянкою, на якій він розташований, згідно з визначенням ст. 381 ЦК України, становить окремий об`єкт нерухомого майна садибу. Порядок користування майном, що входить до складу домоволодіння, визначений співвласниками, і ніяких спорів щодо користування спільним майном між співвласниками немає. Житловий будинок літ. «В» знаходиться повністю в користуванні позивача, не має спільних елементів з іншими будівлями і спорудами домоволодіння та оточений з усіх сторін земельною ділянкою, яке перебуває у його приватній власності. Всі співвласники домовились про порядок користування спільним майном саме таким чином, який існує на теперішній момент. Вказав, що не претендує на отримання грошової компенсації, пов`язаної з можливою зміною розміру ідеальних часток співвласників. З огляду на вищезазначене існує лише один безальтернативний варіант виділу частки із майна, що є у спільній частковій власності - визнання за ним права приватної власності на житловий будинок позначений літ. «В» та припинення права спільної часткової власності на нього. Додатково зазначив, що з врахуванням того, що інших варіантів виділу частки із майна, що є у спільній частковій власності, не існує, то відсутня необхідність у проведенні судової будівельно-технічної експертизи, оскільки порядок користування будівлями та спорудами співвласниками вже встановлений і не є предметом спору, а для визначення варіанта виділу частки із майна не потрібні спеціальні знання. ІІ. Виклад позиції відповідачів. 16.03.2021 року представник відповідача [PERSON] подала відзив на позов. 29.03.2021 року відповідач [PERSON] подала відзив на позов. Відзиви відповідачів є аналогічними за змістом та зводяться до незгоди з позовними вимогами з підстав того, що позивачем не надано будь-якого висновку спеціаліста про можливість такого виділу будинку, як частки домоволодіння. Також, в результаті виділу позивачу у власність житлового будинку літ. «В» зміниться їх частка у спірному домоволодінні, яке перебуває у спільній частковій власності. Вказали про відсутність будь-яких домовленостей між сторонами щодо порядку користування спільним майном, а всі наявні комунікації перебувають у спільній власності і порядок користування ними теж не визначався. ІІІ. Виклад заперечень позивача у відповіді на відзив. 17.03.2021 року позивач подав відповідь на відзив відповідача [PERSON] . Вказав, що в позовній заяві виклав всі обставини, якими обґрунтовує свої вимоги, зокрема, щодо недоцільності надання висновку експерта (спеціаліста) про можливість такого виділу частки домоволодіння. Однак, відповідач не надала до суду жодних доказів, які підтверджують її заперечення та якими обґрунтовано неможливість задоволення позову. Крім того, позивач як власник будинку літ. «В» має право на його виділ. При цьому, в чому саме і стосовно яких будівель полягає спір між співвласниками відповідачкою не вказано. Всі комунікації прокладені з урахуванням технічних вимог (враховуючи щільну забудову), у кожного співвласника є окремий лічильник та окремий особовий рахунок на користування кожної комунальною послугою (електроенергія, газопостачання, водопостачання) і, відповідно, окремий договір на постачання цих послуг. Кожний будинок має окрему, не пов`язану з іншими будинками, систему життєзабезпечення. ІV. Виклад заперечень відповідача [PERSON] 29.03.2021 року представник відповідача [PERSON] подала заперечення. Вказала, що відповідно до чинного законодавства виділ частки в натурі здійснюється з наданням висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна. Виділення в натурі частки нерухомого майна можливе в разі, якщо поділ на самостійні об`єкти нерухомого майна відповідає умовам, що передбачені чинними будівельними нормами. Комунікації водо-та газопостачання проходять через належну відповідачці земельну ділянку. Належна позивачу частина газової труби довжиною приблизно 17 м. не дозволяє їй утеплити кухню та зробити її перебудову. Крім того, на належній позивачу земельній ділянці знаходиться зливна яма, яка розташована на відстані 1,5 м від стіни належної їй кухні літ. «Г», що не відповідає санітарним та будівельним нормам. Ця яма ніколи не викачувалася, так як до неї немає доступу. Тому її потрібно перенести на інше місце, згідно з державними санітарними нормами Наказ №45 Міністерства охорони здоров`я від 17.03.2011р. До вирішення вказаних обставин виділ частки домоволодіння в натурі вважає неможливим. V. Процесуальні дії суду у справі. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 20.11.2020 року позовну заяву залишено без руху з наданням позивачу 5-денного строку для усунення недоліків. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 22.12.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 01.02.2021 року. 04.01.2021 року позивач подав клопотання про виклик та допит свідків. У судовому засіданні Ухвалою із занесенням до протоколу судового засідання без виходу до нарадчої кімнати задоволено клопотання позивача про виклик та допит у якості свідків відповідачів [PERSON] та [PERSON] ; про виклик та допит свідка [PERSON] . За клопотанням представника відповідача [PERSON] за довіреністю розгляд справи відкладено на 16.03.2021 року. 10.03.2021 року позивач подав клопотання про приєднання документів до матеріалів справи. За клопотанням представника відповідача [PERSON] за ордером розгляд справи відкладено на 31.03.2021 року. 16.03.2021 року представник відповідача [PERSON] подала відзив на позов. 17.03.2021 року позивач подав відповідь на відзив відповідача [PERSON] 29.03.2021 року відповідач [PERSON] подала відзив на позов. 29.03.2021 року представник відповідача [PERSON] подала заперечення. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 31.03.2021 року закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу\~до судового\~розгляду по\~суті у\~відкритому судовому\~засіданні на\~ 12.05.2021\~року. У зв`язку з перебуванням головуючої судді на лікарняному розгляд справи не відбувся, судове засідання призначено на 15.06.2021 року. Листом від\~15.06.2021\~року витребувано\~у КП\~«Херсонське БТІ»\~ХОР інвентарну\~справу на\~домоволодіння [ADDRESS] . Судове засідання відкладено на 13.07.2021 року. 07.07.2021 року з КП «Херсонське БТІ» ХОР надійшла інвентарна справа. Позивач в судове засідання не з`явився, протягом всього розгляду справи та безпосередньо 06.07.2021 року надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, 15.06.2021 року [PERSON] діючи в її інтересах через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи без її участі, у задоволенні позову просила відмовити з підстав, зазначених у відзиві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, 15.06.2021 року адвокат Токаленко В.М. діючи в її інтересах через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи без її участі, у вирішенні спору поклалася на розсуд суду. Таким чином, враховуючи згоду сторін про розгляд справи у їх відсутності, суд постановив розглянути справу за відсутності учасників справи, крім того, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову тощо) не застосовувались. VІ. Фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст правовідносин. [PERSON] на\~підставі договору\~дарування,\~посвідченого 12.09.2011\~року приватним\~нотаріусом Херсонською\~МНО Стадник\~І.В.,\~належить 22/100\~частин у\~спільній частковій\~власності на\~домоволодіння за\~адресою: [ADDRESS] , та розташоване на земельній ділянці площею 1\~014, 50 кв.м. Домоволодіння в цілому складається: житловий будинок літ. А (стіни з очерету) має житлову площу 34,0 (тридцять чотири цілих) кв.м, загальну площу - 58,5 (п`ятдесят вісім цілих п`ять десятих) кв.м; житловий будинок літ. Б (стіни бутові, обкл. цеглою) має житлову площу 56,1 (п`ятдесят шість цілих одна десята) кв.м, загальну площу - 75,6 (сімдесят п`ять цілих шість десятих) кв.м; житловий будинок літ. В (стіни з очерету, обкл. цеглою) має житлову площу 57,3 (п`ятдесят сім цілих три десятих) кв.м, загальну площу - 92,3 (дев`яносто дві цілих три десятих) кв.м; кухня літ. Г (стіни бутові); туалет літ. Е (стіни з дерева); туалет літ. З (стіни з дерева); туалет літ. Л (стіни з цегли); душ літ. Ж (стіни з дерева); літня кухня літ. И (стіни з цегли); навіс літ. М; навіс літ. К, водопровід № 1,2,7; ворота № 3,4; огорожа № 5,6; душ літ. О (стіни з дерева). На підставі рішення Херсонської міської ради №2354 від 27.05.2020 року [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка з кадастровим номером 6510136300:01:001:2127 за адресою: [ADDRESS] площею 0, 0448 га., що підтверджено Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №232759983 від 16.11.2020 року. [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого 02.02.1980 року Першою Херсонською ДНК, належить 64/100 частин у спільній частковій власності на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , та розташоване на земельній ділянці площею 1 014, 50 кв.м. Домоволодіння в цілому складається з трьох жилих будинків, сараю та надвірних споруд. 17 жовтня 1987 року укладено шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , про що Торезським міським відділом РАГЗ Донецької області зроблено актовий запис №734 та видано свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] . Прізвище дружини після реєстрації шлюбу « [PERSON] ». На підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №251510, виданого 05.01.2005 року Херсонським міським управлінням земельних ресурсів, [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка з кадастровим номером 6510136300:31:004:0052 за адресою: [ADDRESS] площею 0, 0358 га., що підтверджено Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №232760150 від 16.11.2020 року. [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого 27.06.2018 року Першою Херсонською ДНК, належить 14/100 частин у спільній частковій власності на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , та розташоване на земельній ділянці площею 1 014, 50 кв.м. На підставі договору дарування земельної ділянки, посвідченого 27.06.2018 року Першою Херсонською ДНК, [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка з кадастровим номером 6510136300:31:004:0114 за адресою: [ADDRESS] площею 0, 0251 га., що підтверджено Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №232760150 від 16.11.2020 року. Актом візуального обстеження за адресою: [ADDRESS] , затвердженим 05.05.2021 року головою Дніпровської районної у м. Херсоні ради, встановлено, що всі системи життєдіяльності (водо-, газопостачання), які підключені до житлового будинку власником якого є громадянин Логунов, проходять через земельну ділянку та домоволодіння, власницею яких є громадянка Милаєва. VІІ. Оцінка Суду. Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). При вирішенні цивільного спору суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (частина перша статті 316 ЦК України). Відповідно до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. За ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Приписами ст. 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. У відповідності до ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Тобто, статус спільної власності двох або більше осіб залежить від визначення чи не визначення часток кожного зі співвласників у праві власності: якщо такі частки визначені - право власності належить співвласникам на праві спільної часткової власності, а якщо частки співвласників у праві власності не визначені - спільна власність є спільною сумісною власністю. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні. Згідно з частиною третьою статті 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Статтею 364 ЦК України встановлено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки. Оскільки після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, то при цьому власнику, що виділяється, та власнику, що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого співвласника, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 цього Кодексу та пункту 10 Порядку присвоєння об`єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 грудня 2010 року № 1117 «Про ідентифікацію об`єктів нерухомого майна для державної реєстрації прав на них». Порядок проведення таких робіт та розрахунок часток визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженою наказом МЖКГ України від 18 червня 2007 року № 55. Згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 цієї Інструкції поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси. Виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України можна дійти висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна. Якщо в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина нерухомого майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на це майно. Таких висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 03 квітня 2013 року у справі № 6-12цс13, які підтримав Верховний Суд у постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 170/289/16-ц, від 24 грудня 2020 року у справі № 457/725/16-ц (ЄДРСРУ №93879756). Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України). За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). В ході розгляду справи судом встановлено, що між сторонами не досягнуто домовленості про виділ в натурі житлового будинку, що стало підставою звернення позивача до суду за захистом свого майнового права шляхом виділу йому у власність житлового будинку, позначеного літ. «В», який є складовою частиною домоволодіння [ADDRESS] , і припинення права спільної часткової власності на нього. Встановивши, що визначальним для виділу частки майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування ним (на що посилається позивач як на підставу своїх вимог), а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки відповідно до часток усіх співвласників, за відсутності належних та допустимих доказів на підтверджено того, що житловий будинок «В» в розумінні ст. 181 ЦК України складає окремий об`єкт нерухомого майна, а його виділ із спільної часткової власності є можливим та не порушить систему життєзабезпечення об`єктів нерухомого майна, належних іншим співвласникам, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову у повному обсязі. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). VІІІ. Заходи забезпечення позову (заяви). Заходи забезпечення позову (заяви) судом не застосовувалися. IХ. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд відмовляє позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, підстави для стягнення судових витрат понесених ним з відповідачів у суду відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed