Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-28 00:00:00

Звертаючись до суду, позивач в обґрунтування пред'явлених позовних вимог зазначив, що [INFO] померла його мати [PERSON], [INFO], яка проживала разом з позивачем в [ADDRESS]. Після смерті матері він серед її документів знайшов заповіт на її ім'я, та правовстановлюючі документи на квартиру. Згідно даного заповіту, посвідченого від імені [PERSON] на ім'я [PERSON] 17 грудня 1993 року Другою дніпродзержинською державною нотаріальною конторою, зареєстрований в реєстрі за №1-5490, [PERSON] заповідала його матері квартиру [ADDRESS] [PERSON], яка була сусідкою його матері, померла [INFO]. В зв'язку з тим, що на той час його мама [PERSON] була людиною похилого віку та страждала на ряд хронічних захворювань, вона фізично не встигла оформити спадщину після смерті [PERSON], оскільки захворіла та померла через чотири місяці після смерті заповідачки. Квартира [ADDRESS] належала померлій [PERSON] на праві приватної власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 23.09.1993 року, зареєстрованого в БТІ м.Дніпродзержинська 01.12.1993 року в реєстровій книзі №127 за реєстром №21470, а також довідкою БТІ від 23.01.2018 року вих. №145 наданої Обласним комунальним підприємством «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» про те, що право власності на квартиру [ADDRESS] станом на останню дату реєстрації 01.12.1993 року, зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 23.09.1993 року, виданого центральною комісією по приватизації житлового фонду ВО «Азот» згідно розпорядження №16 від 17.09.1993 року. Заповідачка [PERSON] не мала рідних та близьких людей, була одинокою людиною, єдиною подругою та сусідкою з якою вона спілкувалася, була його мати [PERSON], тому останньою волею її було те, щоб його мати, яка доглядала її до смерті, успадкувала після неї квартиру. Після смерті [PERSON] та його матері [PERSON] він продовжував проживати у кв. [ADDRESS] та одночасно займався господарюванням в сусідній квартирі під [ADDRESS] Весь цей час він доглядає за майном померлої [PERSON], регулярно сплачує комунальні послуги. В 2017 році у зв'язку з необхідністю він продав квартиру, яка належала йому на праві приватної власності, і остаточно оселився в квартирі [ADDRESS], де мешкає і дотепер. Однак, зареєструватись за вказаною адресою він не може, оскільки звернувшись до місцевих органів влади йому було відмовлено у цьому питанні. Після смерті його матері також нікого не залишилось окрім нього. Його рідний батько, [PERSON], помер [INFO] року, а рідний старший брат [PERSON] помер [INFO]. Факт родинних відносин між ним та [PERSON] підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 06.12.2017 року, згідно якого його рідною матір'ю була [PERSON]. Таким чином він, [PERSON], являється єдиним спадкоємцем після померлої [PERSON] З метою оформлення спадщини 22 грудня 2017 року він звернувся до приватного нотаріуса Кам'янського міського нотаріального округу Жидкова В.Ю., але отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, з якої вбачається, що відсутні документи, які б посвідчували право власності спадкодавця на майно. Померла [PERSON] на момент смерті була зареєстрована та мешкала одна за адресою: [ADDRESS]. В період з 29.11.1991 року по 09.06.2017 року (що включає в себе час смерті його матері), за адресою [ADDRESS] був зареєстрований лише він один. Його мати [PERSON] була зареєстрована та проживала за адресою [ADDRESS], що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть №00019276270 від 22.12.2017р. На підставі зазначеного, позивач в позовній заяві просив суд визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] [PERSON], та померлої [INFO] [PERSON] квартиру [ADDRESS], яка складається з 1 кімнати житловою площею 16,5 кв.м., загальною площею 30,6 кв.м., з подальшою реєстрацією права власності в реєстрі речових прав на нерухоме майно. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з'явилася, надала суду заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутністю, та за відсутністю її довірителя, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просив справу розглянути за відсутністю їх представника, та прийняти рішення відповідно до чинного законодавства. Представник третьої особи - департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам'янської міської ради у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просив справу розглянути за відсутністю їх представника. Враховуючи вищенаведене у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, справа підлягає розгляду в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. В судовому засіданні досліджені всі докази, подані учасниками справи та витребувані судом. Суд постановляє рішення на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Дослідивши письмові докази та оцінивши усі докази по справі в їх сукупності суд приходить до наступних висновків: У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є рідним сином [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження позивача (ар.с.10). [INFO] померла мати позивача [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (ар.с.11). Батько позивача [PERSON] помер [INFO] року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (ар.с.12). Рідний брат позивача [PERSON] помер [INFO] року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (ар.с.12). Відповідно до заповіту від 17 грудня 1993 року посвідченого старшим державним нотаріусом Другої дніпродзержинської державної нотаріальної контори Огнєвою Н.А. та зареєстрований в реєстрі за №1-5490, [PERSON] заповідала [PERSON] квартиру [ADDRESS] (ар.с.16). [PERSON] померла [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (ар.с.14). Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло від 23.09.1993 року виданого центральною комісією по приватизації житлового фонду Дніпродзержинського виборчого об'єднання «Азот», зареєстрованого в БТІ м. Дніпродзержинська 01.12.1993 року в реєстровій книзі №127 за реєстром №21470, квартира [ADDRESS] належала на праві приватної власності [PERSON] (ар.с.18). Відповідно до довідки ОКП «Дніпродзержинське БТІ» від 23.01.2018 року за вих.№145, право власності на квартиру [ADDRESS] станом на останню дату реєстрації 01.12.1993 року, зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 23.09.1993 року, виданого центральною комісією по приватизації житлового фонду ВО «Азот» згідно розпорядження №16 від 17.09.1993 року (ар.с.23). Відповідно до постанови від 22.12.2017 року винесеної приватним нотаріусом Кам'янського міського нотаріального округу Жидковим В.Ю., [PERSON] відмовлено у вчинені нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [PERSON] у зв'язку з тим, що наявність або відсутність осіб, які б фактично вступили в управління та володіння спадковим майном після [PERSON], окрім [PERSON] не підтверджено документами, та відсутні документи, що посвідчують право власності спадкодавця на майно (ар.с.17). Таким чином квартира [ADDRESS] належала [PERSON] на підставі заповіту від 17 грудня 1993 року посвідченого старшим державним нотаріусом Другої дніпродзержинської державної нотаріальної контори Огнєвою Н.А. та зареєстрованим в реєстрі за №1-5490 (ар.с.16). Однак у зв'язку із тим, що за життя [PERSON] не встигла оформити спадщину після смерті [PERSON], оскільки страждала на ряд хронічних захворювань та померла через чотири місяці після спадкодавця, позивач вимушений звертатись до суду із даним позовом. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини. Визначаючи норми матеріального права, що підлягають застосуванню та надаючи правову кваліфікацію фактично існуючим між сторонами по справі правовідносинам суд виходить з п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України, згідно з яким він застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Згідно з п. 5 Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визначається день смерті спадкодавця. Враховуючи, що [PERSON] померла [INFO], а [PERSON] померла [INFO] відповідно, до даних правовідносин треба застосовувати ЦК УРСР (редакції 1963 року) Згідно вимог ст. 524 ЦК УРСР(редакції 1963 року) спадкоємство здійснюється за заповітом або за законом. Як вбачається з матеріалів справи після смерті [PERSON] мати позивача [PERSON] фактично набула право власності на квартиру № 19 розташовану в будинку [ADDRESS] на підставі заповіту від 17 грудня 1993 року, проте свої права на неї не оформила. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Статтею 549 ЦК УРСР передбачено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до ч. 2 ст. 553 ЦК УРСР вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (ст.549 цього Кодексу). Позивач в період з 29.11.1991 року по 09.06.2017 року (що включає в себе час смерті його матері), був зареєстрований за адресою [ADDRESS], що підтверджується довідкою ТОВ «ЄРЦ КП» від 28.12.2017р. (ар.с.6). Його мати [PERSON] була зареєстрована та проживала за адресою [ADDRESS], що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть №00019276270 від 22.12.2017р. Після смерті матері позивач фактично прийняв спадщину в порядку передбаченому ст. 549 ЦК УРСР. Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Ураховуючи, що згідно зі статтею 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1276 ЦК України якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Відповідно до положень ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до матеріалів спадкової справи №96/2017 заведеної приватним нотаріусом Кам'янського міського нотаріального округу Жидковим В.Ю. спадкодавця [PERSON], померлої [INFO], з заявою про прийняття спадщини ніхто окрім позивача [PERSON] не звертався, свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] ніхто не отримував. В листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 зазначено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Відповідно до вимог ст.1 Протоколу 1 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод та ч.1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Частиною 2 ст. 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи викладене та обставини справи, відсутність документів, що посвідчують право власності спадкодавця на майно, позбавляє нотаріальну контору можливості видати спадкоємцеві свідоцтво про право на спадщину за законом на спірне майно, проте не позбавляє позивача права на спадщину. Оскільки сумніви того, що квартира [ADDRESS] належала спадкодавцеві [PERSON] а після її смерті за заповітом належала [PERSON] відсутні, є законні підстави для визнання за позивачем права власності на спадщину у порядку спадкування за законом. Ні відзиву, ні заперечень проти позову відповідачем не надано, тому доводи позивача нічим не спростовуються і ці обставини слід вважати доведеними а позов слід задовольнити.

Outcome: approved