overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-21 00:00:00

Згідно позову, що надійшов до суду 26.05.2015 р., позивачка зазначила, що вона, позивач [PERSON], зареєструвала шлюб з відповідачем 25 квітня 2014 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження (копія додається) серія 1-КИ № 268090, видане відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вільногірського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 26 від 25 квітня 2014 року. Від шлюбу з відповідачем має неповнолітню доньку, [PERSON], 09.07.2014 р. н., яка народилась у м. Вільногірську, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (копія додається) серія 1-КИ № 491144, видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вільногірського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 105 від 16 липня 2014 року. По документам та фактично, позивач для дитини - мати, а відповідач - батько. Донька проживає з нею, що підтверджується довідкою з місця проживання позивача (копія додається). Зараз вона знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до трьох років та не має змоги працювати; отримує соціальну допомогу на дитину, але це не дозволяє їй повністю забезпечити потреби неповнолітньої доньки (харчування, одяг, взуття, ліки, у разі хвороби та ін.). Відповідач на даний час не проживає з ними, відвідує дитину та ходить з нею на прогулянку. Відповідач не вважає за потрібне утримувати свою неповнолітню доньку. На її неодноразові прохання та вимоги до відповідача про сплату аліментів, він відмовляє, обґрунтовуючи це нестачею коштів на проживання, у зв'язку з виплатою аліментів своїй дитині від першого шлюбу. Тому вона на законних підставах, згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України, вимагає від відповідача сплати аліментів на утримання його неповнолітньої доньки на підставі відповідного рішення суду. При цьому, відповідач працездатна особа, може надавати матеріальну допомогу і є батьком дитини. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України, відповідач зобов'язаний утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 182 Сімейного Кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину встановлено законом. Він складає 30% прожиткового мінімуму дитини відповідного віку. Відповідно ст. 191 Сімейного Кодексу України, аліменти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Позивач звільнена від сплати судового збору, відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір». На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-29 00:00:00

Згідно позову, що надійшов до суду 27.08.2015 року, та уточненням до нього від 11.09.2015 р. (а.с.3-4, 31-32), позивач зазначив, що 12 січня 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «APT ФІНАНС» (далі - Позивач) за договором фінансового кредиту № [NUMBER] (надалі - Договір) надав позичальнику [PERSON] (далі - Відповідач) грошові кошти в сумі 800 (вісімсот) грн. на умовах, передбачених Договором. Грошові кошти видані на підставі видаткового касового ордеру, про одержання яких Відповідач особисто розписався. Згідно з положеннями ст. 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони, та підписаний його стороною. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до п.1.1. Договору Позивач надав Відповідачу кредит в сумі 800 гривень, проценти за користування кредитом становлять 2% за кожен день користування кредитом. Згідно п.3.1 Договору, Відповідач зобов'язаний був повернути кошти у строк до 28 січня 2014 року, однак, в зазначений термін і до теперішнього часу Відповідач свого зобов'язання не виконав. Крім того, згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства. За змістом ст. 610 ЦК України, несплата боржником суми боргу вважається порушенням зобов'язання. Відповідно до п. 6.1. Договору, у випадку порушення Позичальником строків повернення Кредиту та оплати процентів за користування ним, Позичальник сплачує Кредитору до процентів згідно п.п. 1.2 додатковий процент у розмірі 1% від суми кредиту за кожний день прострочення. Загальний відсоток на день складає 3%: 2% (згідно п.1.2 Договору) та 1% (згідно п.6.1 Договору). Відповідно до ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Та згідно ч.3 ст.549 ЦК України, яка передбачає, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Таким чином, станом на 20.08.2015 року заборгованість Відповідача за Договором № [NUMBER] складає: Кредит - 800 грн.; проценти, нараховані з 12.01.2014 р. до 28.01.2014 р. (800грн.х2%х16днів) - 256 грн.; проценти, нараховані з 29.01.2014 р. до 20.08.2015р. (800грн.х2%х569днів) - 9104 грн.; пеня (800грнх1%х569днів) - 4552 грн.; Всього - 14712 грн. З вищезазначеного вбачається, що відповідачем істотно порушені умови укладеного договору, ним не виконуються прийняті на себе зобов'язання за договором. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-02 00:00:00

Згідно позову, що надійшов до суду 27.09.2011 року, позивач зазначив, що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] (надалі - відповідач) 01.08.2008 року уклали кредитний договір № DZF0AU)2400001 (надалі - договір). Згідно договору ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобов'язався надати Відповідачу кредит у розмірі 102806.18 грн. грн. на термін до 31.07.2015 р., а Відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно до договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати. Відповідач повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно договору у випадку порушення зобов'язань за кредитним договором, Відповідач сплачує Банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит у розмірі - 102806.18 грн. В порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, Відповідач свої зобов'язання виконав частково. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 України, наслідками порушення Відповідачем зобов'язань щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором Відповідач станом на 28.07.2011. року має заборгованість - 30942.35 грн., яка складається з наступного: 20350.44 грн. - заборгованість за кредитом; 4222.54 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2877.53 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 1780.30 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; а також штрафи відповідно до Договору: 250.00 грн. - штраф (фіксована частина), 1461.54 грн. - штраф (процентна складова). Розрахунок суми заборгованості додається. Згідно ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання. Враховуючи викладене та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-28 00:00:00

Згідно позову, що надійшов до суду 28.03.2014 року, позивачка зазначила, що з листопада 2009 року вона з відповідачем проживала однією сім'єю у [ADDRESS], з січня 2012 року - в [ADDRESS], та вели сумісне господарство. Під час спільного проживання, а саме [INFO] року, у них народилася дочка - [PERSON]. Шлюб між нею та відповідачем укладено не було. З листопада 2013 року вони перестали спільно проживати у зв'язку з аморальним способом життя відповідача. З цього часу відповідач участі у вихованні дитини не приймає, коштів на її утримання не надає. На теперішній час їхня неповнолітня дитина мешкає разом з нею. Усі витрати, пов'язані з утриманням дитини, вона несе одна. Відповідач на даний момент не працює, знаходиться на обліку у Вільногірському центрі зайнятості населення, тому прохає суд затребувати довідку про доходи за місцем перебування на обліку відповідача. Аліменти відповідач нікому не платить, стягнень по виконавчим документам з відповідача не проводиться, у шлюбі не перебуває, інших неповнолітніх дітей, окрім їхньої спільної доньки, непрацездатних батьків відповідач не має. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-25 00:00:00

Згідно позову, що надійшов до суду 28.04.2014 року, позивач зазначив, що 20.08.1994 року між ним та відповідачкою [PERSON] був укладений шлюб. В шлюбі народилася їхня спільна дитина - [PERSON], [INFO]. Спільне життя у них не склалося через те, що в них не стало взаємного розуміння, в результаті чого сталося охолодження взаємних почуттів і основа подружніх відносин втрачена. Спільне господарство ними не ведеться. Суперечка щодо майна, що є їхньою спільною власністю, у них з відповідачем на даний час немає. Збереження сім'ї неможливо. Шлюбні відносини між ними припинені з січня 2014 року. Подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам. Їхня з відповідачем спільна дитина [PERSON] проживає разом з матір'ю. Суперечки про місце проживання дитини у них немає - донька буде проживати разом з матір'ю - [PERSON]. Враховуючи те, що вони не мають наміру поновлювати їхні подружні стосунки,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-21 00:00:00

Згідно позову, що надійшов до суду 28.04.2014 року, та змінам до позову від 17.07.2014 р., позивачка зазначила, що 04 жовтня 2003 року вона уклала шлюб з [PERSON], який вони зареєстрували у відділі реєстрації актів цивільного стану Вільногірського міськвиконкому Дніпропетровської області, актовий запис №148. Від шлюбу вони мають сина - [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею і перебуває на її утриманні. Спільне життя з відповідачем не склалося через те, що в них не стало взаєморозуміння, в результаті чого сталося охолодження взаємних почуттів і основа подружніх відносин втрачена. Їхні з відповідачем шлюбні відносини припинені в березні 2014 року. Відповідач проживає окремо від сім'ї. Подальше спільне життя з відповідачем суперечить її інтересам Можливі доводи відповідача про можливість збереження родини не мають під собою реального ґрунту. Спільне майно вони поділили добровільно, шлюб розривають вперше, по домовленості між ними син залишиться проживати разом з нею. На його утримання вона бажає стягувати з відповідача аліменти. Відповідач працює в філії ПрАТ «Кримський Титан» «Вільногірський гірничо-металургійному комбінаті», отримує заробітну плату і, згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, зобов'язаний утримувати дитину. На підставі викладеного й у відповідності з ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110, ст. 112, ст. 180, ч. 3 ст. 181, 182,ч. 1 ст. 183, ч. 1 ст. 191 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-23 00:00:00

Згідно позову, що надійшов до суду 28 жовтня 2014 року, позивачка зазначила, що шлюб між нею та відповідачем було укладено 28 жовтня 2005 р. у відділі РАЦС Вільногірського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис 155. В шлюбі у них народилася дитина - дочка [PERSON], [INFO], яка на даний час мешкає разом з нею. Відповідно до ст. 180 СК України, відповідач, як батько дитини повинен нести витрати на її утримання, однак своїх обов'язків він не виконує, добровільно участі в утриманні та вихованні дитини не приймає без поважних на те причин, що й змушує її звертатись до суду з цим позовом. Вона працює транспортувальником в філії «Вільногірський ГМК» ПрАТ «Кримський ТИТАН», де отримує щомісячно заробітну плату, що і є її єдиним джерелом доходів, державної та іншої допомоги на дитину вона не отримує. Земельних ділянок, банківських рахунків та транспортних засобів не має. Будь-які причини, що унеможливлюють або звільняють від обов'язків щодо сплати аліментів на утримання їхньої з ним неповнолітньої дитини на даний час відсутні. Стан здоров'я відповідача дозволяє стягувати з нього аліменти, на обліку з хронічними захворюваннями в закладах охорони здоров'я міста та області він не перебуває. Де і ким він зараз працює, їй невідомо, виплати за іншими виконавчими листами в примусовому порядку з нього не стягуються, інших неповнолітніх дітей він не має. Дочка за станом здоров'я на «Д» обліку не перебуває. На підставі зазначеного та відповідно до вимог ст. ст. 180, 182 СК України, позивачка прохає: 1. Стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини - дочки [PERSON], [INFO], до досягнення дитиною повноліття, у розмірі 1/4 частини усіх видів доходів відповідача, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи стягнення з моменту подачі позову до суду. 2. Допустити до негайного виконання рішення суду про стягнення аліментів з відповідача в межах суми платежу за один місяць. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала в повному обсязі, додатково пояснила, що стан здоров'я у неї та дитини задовільний, у неї на утриманні є ще одна неповнолітня дитина від попереднього шлюбу у віці 14 років. Відповідач в судовому засіданні позов визнав в повному обсязі та пояснив, що позов він визнає добровільно, спору стосовно батьківства у відношенні дитини немає, стан його здоров'я та їхньої дитини задовільний, на утриманні інших непрацездатних осіб він не має, в даний час не працевлаштований, перебуває на обліку в центрі зайнятості в м. Вільногірську, проте державної допомоги не отримує. Приймаючи до уваги, що позовні вимоги законні, обґрунтовані, не суперечать закону та фактичним обставинам справи, визнані відповідачем в повному обсязі, що не порушує прав та законних інтересів інших осіб, суд доходить висновку про задоволення позову в повному обсязі та про покладення на відповідача судових витрат, в виді судового збору - 243.60 грн. На підставі ст.ст. 180 - 183,191 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-27 00:00:00

Згідно позову, що надійшов до суду 29.07.2014 року, позивачка зазначила, що 07 березня 2008 року між нею, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], було зареєстровано шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Вільногірського міського управління юстиції Дніпропетровської області, про що було зроблено 08.03.2008 року актовий запис в Книзі реєстрації шлюбів № 16. Від цього шлюбу у них є спільна дитина - [PERSON], [INFO], народження якого зареєстроване відділом реєстрації актів цивільного стану Верхньодніпровського районного управління юстиції у Дніпропетровській області 24.04.2004 року, про що було видано свідоцтво про народження та зроблено відповідний актовий запис 05.05.2009 року в Книзі реєстрації народжень за № 81. За всі роки спільного проживання з відповідачем він своїми діями постійно принижував її честь та гідність. Відповідач дозволяв собі безпідставні образи на її адресу, завдавав фізичних та моральних страждань їй та її рідним. Нерідко вона чула від нього про те, що він дуже шкодує, що одружився з нею, бо не мав і не має до неї ніяких почуттів. При зловживанні алкогольними напоями відповідач влаштовував скандали вдома, пред'являв їй необґрунтовані претензії, що робило їхнє спільне життя нестерпним. Неодноразово, будучи в такому стані, відповідач виганяв її на вулицю. Також нерідко свідком зневажливого відношення відповідача до неї був їхній син. Він чув образи відповідача, які останній висловлював в її сторону. Зупинити таку поведінку відповідача було просто не можливо. Вона вважає, що відповідач не здатний підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім'ї, піклуватися про побудову сімейних відносин на почутті взаємної любові, дружби, поваги, взаємодопомоги. Кожен із них має протилежні погляди на шлюб, сім'ю, виховання дитини, життя. Відповідач не розуміє та не хоче зрозуміти сутності проблем, які виникають у неї та у їхньої дитини. Усі наполягання з її боку, направлені на збереженні сім'ї, не призвели до позитивного результату. В кінці 2013 року, після того, як відповідач, в котрий раз, застосував до неї фізичну силу, вона забрала сина та пішла від нього. Саме з цього моменту ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання було припинено. Вона вважає, що причини, які спонукають її наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими. Подальше спільне життя з відповідачем, як подружжя та збереження шлюбу, суперечить її інтересам та інтересам їхньої дитини. Суперечки про визначення місця проживання їхньої дитини та майнових спорів між нею та відповідачем немає. На підставі викладеного, у відповідності з ч.2 ст.104, ч.3 ст.105, ч. І ст. 110, ч.2 ст. 112 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-08 00:00:00

Згідно позову, що надійшов до суду 29.10.2013 року, позивач зазначив, що від спільного проживання у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою вони мають доньку [PERSON], [INFO]. Рішенням Верхньодніпровського районного суду від 23.12.2005 р. з нього на користь відповідачки було стягнуто аліменти на утримання дитини у розмірі 500 грн. щомісячно. Рішенням Верхньодніпровського районного суду від 28.09.2006 р. розмір стягуваних аліментів було зменшено з 500 грн. до 1/4 частини всіх видів заробітку з моменту винесення рішення до повноліття дитини. Від іншого громадянського шлюбу - фактичних шлюбних відносин з [PERSON] він також має дитину - доньку [PERSON], [INFO]. Рішенням Верхньодніпровського районного суду від 10 листопада 2010 року в справі № 2-1506/2010 на користь [PERSON] з нього було стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), починаючи з 10.11.10 р. до досягнення дитиною повноліття. Загальний розмір аліментів, що стягуються з нього на користь відповідача та [PERSON], складає половину всіх його доходів, що ставить його у скрутне матеріальне становище. Розмір заробітної плати, яку він отримував, після відрахувань аліментів був недостатній для нормального існування. В даний час він тимчасово не працює, має нерегулярний, мінливий доход. Крім того, погіршився стан його здоров'я, він часто хворіє. В 2012 році знаходився на стаціонарному лікуванні в Дніпродзержинській лікарні швидкої допомоги з діагнозом «Гіпертонічна хвороба II ст., Гіпертензивне серце». Йому рекомендовано постійний нагляд та профілактичне лікування, що потребує значних витрат. Відповідно до вимог ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 183 СК України, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Згідно ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено за рішенням суду за позовом платника у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення здоров'я. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-27 00:00:00

Згідно позову, що надійшов до суду 30.12.2015 р., позивачка зазначила, що 8 березня 2002 року між нею, [PERSON], 1969 р. н., та Відповідачем, [PERSON], 1975 р. н., було укладено шлюб, який був зареєстрований у відділі реєстрації актів громадянського стану Вільногірського міського управління юстиції Дніпропетровської області, про що було видано Свідоцтво серії [NUMBER]. Від цього шлюбу у них є дитина, [PERSON], [INFO], яка на даний момент проживає разом з нею. На даний час їхні відносини не складаються, Відповідач ухиляється від покладеного на нього, у відповідності до ст. 180 Сімейного кодексу України, обов'язку утримувати свою дитину. Це, зокрема, виявляється у тому, що він половину своєї заробітної плати використовує на свої особисті потреби (кредит в банку, якого вона не бачила, 1200 грн. кожен місяць, та приблизно, 700 грн. на алкогольні напої кожен місяць. Її неповнолітня дитина постійно потребує харчування, одягу, вона займається в музичній школі. Усе це потребує значних коштів і вона на свою заробітну плату нездатна цього забезпечити. Наскільки їй відомо, аліменти Відповідач нікому не платить. На підставі вищенаведеного та відповідно до ст.ст. 180-182, 184, 192 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-02 00:00:00

Згідно позову, що надійшов до суду 31.07.2015 р., позивачка зазначила, що з 04 листопада 2011 року вона перебуває в шлюбі з відповідачем [PERSON]. Шлюб був зареєстрований у виконавчому комітеті Верхівцевської міської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, актовий запис № 62. Від шлюбу сторони мають спільну дитину, сина [PERSON], [INFO], який знаходяться на утриманні позивачки і залишаються проживати з нею. Сімейні відносини з відповідачем припинені з 01.05.2013 року і з цього часу сторони проживають окремо. Після припинення сімейних відносин відповідач не надає їй належної матеріальної допомоги на утримання неповнолітнього сина [PERSON]. Угоди про добровільну сплату аліментів між ними не досягнуто. Відповідач працює в Вільногірському ГМК електрозварювальником і його заробіток складає до 3 000 грн. в місяць і він має можливість надавати їй матеріальну допомогу на утримання неповнолітнього сина, який знаходиться на її утриманні. Доказом по справі, що відповідач [PERSON] значиться батьком дитини, [PERSON], є свідоцтвом про народження дитини. Відповідно до вимог ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. При ухиленні їх від цього обов'язку кошти на утримання стягуються в судовому порядку. На підставі ст.3 ЦПК України, ст. ст. 180, ч. 3 ст. 181,182, 183, 193 СК. України, позивачка прохає: 1. Стягнути з [PERSON], [INFO], на її користь аліменти в розмірі 1/4 частини доходу /заробітку/, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання сина, [PERSON], [INFO]., до досягнення його повноліття. 2. Відповідно до вимог п.1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу встановлених законом. В судове засідання позивачка не з'явилася та надала заяву про розгляд справи за її відсутності, де зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання також не з'явився і надав заяву про розгляд справи за його відсутності, де зазначив, що позов визнає в повному обсязі. Приймаючи до уваги, що позовні вимоги законні, обґрунтовані, не суперечать закону та фактичним обставинам справи, визнані відповідачем в повному обсязі, що не порушує прав та законних інтересів інших осіб, суд доходить висновку про задоволення позову в повному обсязі та про покладення на відповідача судових витрат, в виді судового збору - 487.20 грн., згідно ст. 88 ЦПК України та ЗУ «Про судовий збір». На підставі викладеного,

Outcome: approved