Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-21 00:00:00

Звертаючись до суду, позивач в обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що вона, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , на підставі рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 лютого 2020 року. До 2015 року в квартирі також проживав її чоловік - [PERSON] , який [INFO] помер. До 2006 року з ними проживала бабуся її чоловіка [PERSON] , яка померла [INFO] . При переході права власності, в належній їй квартирі залишилася зареєстрованою мати її чоловіка [PERSON] , [INFO] , яка в квартирі ніколи не проживала, але після смерті своєї матері - [PERSON] прийняла спадщину, оформила документи та поїхала. Відповідачка є громадянкою іншої держави - Російської Федерації. Зі своїм сином [PERSON] не проживала, його вихованням займалася бабуся - [PERSON] , з якою вони і проживали однією сім`єю. Відповідачка не є членом її сім`ї, не мешкає за вказаною адресою та ніколи за цією адресою не мешкала, особистих її речей в квартирі не має та не було. Квартира [ADDRESS] належить їй на підставі рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 лютого 2020 року, яким встановлено, що [PERSON] на протязі тривалого часу не заявляла прав на квартиру, квартирою не цікавиться, всі витрати по утриманню квартири виконує лише вона. Однак, відповідачка на даний час зареєстрована за вищевказаною адресою, знятись з реєстрації самостійно не є можливим, оскільки не має бажання приїхати до України та вирішити це питання в добровільному порядку. На підставі зазначеного позивач просила: визнати [PERSON] , [INFO] , такою що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою\~\~ [ADDRESS] . В судове засідання позивач не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, не заперечувала проти розгляду справи у заочному порядку та винесення заочного рішення по справі, судові витрати просила залишити за нею. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Заяву про слухання справи за її відсутністю не надала. Про причини неявки суд не повідомила. Про час і місце слухання справи повідомлена належним чином - у відповідності до вимог ч. 6, п. 2 ч. 7 ст.\~128, ч. 9 ст.\~130 ЦПК України, судовими повістками про виклик за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання та оголошенням на сайті. Враховуючи вищенаведене і прийняття судом ухвали про заочний розгляд справи, справа підлягає розгляду в порядку ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до вимог ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи. В судовому засіданні досліджені всі докази, подані учасниками справи. Клопотання про витребування і дослідження інших доказів до суду не надходило. Суд постановляє рішення на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідач не надав ні відзиву, ні заперечень за позовом, тому обставини, на які посилається позивач за текстом позовної заяви суд вважає доведеними. Дослідивши наявні у справі письмові докази та оцінивши їх в сукупності суд приходить до наступних висновків. У судовому засіданні встановлено, що відповідно до рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 лютого 2020 року, позивачці [PERSON] належить на праві власності квартира [ADDRESS] (ар.с.9-10). Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за номером витягу 207289373 від 22.04.2020 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2072236612104, квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на праві приватної власності (ар.с.12). Відповідно до довідки про реєстрацію та склад сім`ї виданої ТОВ «ЄРЦ КП» № 2/4551 від 13 травня 2020 року, в квартирі [ADDRESS] зареєстрована: [PERSON] , [INFO] (ар.с.15). Факт реєстрації відповідачки\~\~ [PERSON] в квартирі [ADDRESS] підтверджено довідкою з адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС Дніпропетровської області від 24 червня 2020 року (ар.с.20). Відповідно до акту про не проживання № 159 від 17.06.2020 року затвердженого директором КП КМР «УКОЖФ» Щебетовою Т.І., за адресою: квартира [ADDRESS] , [PERSON] , [INFO] , фактично не проживає з 2006 року. Відповідно до відповіді відділу з питань виплати пенсій №5 управління з питань виплати пенсій Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про надання інформації, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресю [ADDRESS] , на обліку в управлінні з питань виплати пенсій №5 не знаходиться, пенсію не отримує. Згідно акту обстеження, який був складений спеціалістом відділу Авдєєвою Ю.С. та в результаті бесіди з сусідами за місцем реєстрації [PERSON] , було з`ясовано, що вищавказана особа за місцем реєстрації не проживає приблизно з 2010 року, місце її знаходження не відоме. (ар.с.31). Відповідно до\~статті 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За\~статтею 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої\~статті 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За положеннями\~статті 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16, за порівняльним аналізом статей\~383,\~391,\~405 ЦК України\~та статей\~150,\~156\~у поєднанні зі\~статтею 64 ЖК України\~Верховний суд України дійшов до висновку, що положення статей\~383,\~391 ЦК України\~передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення\~статей 405 ЦК України, статей\~150,\~156 ЖК України\~регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. Згідно\~ст. 405 ЦК України 2003 року\~члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За таких обставин, слід вважати доведеними факти, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог, у тому числі факт не проживання відповідача у вказаній квартирі з 2006 року. Тому, позов про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням підлягає задоволенню.

Outcome: approved