Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-22 00:00:00

Звернувшись до суду з позовом та уточнивши заявлені позовні вимоги (а.с. 97-98), [PERSON] просить звільнити його від заборгованості по аліментах, стягуваних за рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18.12.2015 року на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини, [PERSON] , у розмірі 63083,38 грн; припинити стягнення аліментів у розмірі 1/5 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з [PERSON] на користь [PERSON] , на утримання дитини [PERSON] , яке проводиться на підставі рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18.12.2015 року. В обґрунтування позовних вимог позивач послався, на те, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою з 2011 по 2015 роки. Від шлюбу вони мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] , яка після розірвання шлюбу мешкає разом з ним. 18.12.2015 року рішенням Красногрвадійського районного суду м. Дніпропетровська було ухвалено про стягнення з нього аліментів на користь відповідачки на утримання дитини [PERSON] , 2012 року народження у розмірі 1/5 частини всіх видів доходу, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 25.08.2015 року до досягнення дитиною повноліття. 06.07.2016 року за вищевказаним рішенням було відкрито виконавче провадження № 51589525. Про існування ВП № 51589525 він не знав та навіть не здогадувався, оскільки в порушення вимог ЗУ «Про виконавче провадження» у встановлений законом строк йому не було направлено постанову про відкриття виконавчого провадження. Місце свого проживання він не змінював, мешкає за адресою реєстрації на теперішній час. Відповідачка з питання стягнення з нього аліментів до нього ніколи не зверталася, оскільки весь час з моменту ухвалення вищевказаного рішення їх дочка проживає з ним. 06.02.2019 року він отримав виклик до державного виконавця Чечелівського відділу ДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області Козлицької О.М. на 07.02.2019 року та дізнався про існування вищевказаного виконавчого провадження. Про заборгованість по аліментам він дізнався від державного виконавця 08.02.2019 року. На даний час йому нарахована заборгованість по аліментам у розмірі 63083,38 грн. Він не згодний із розміром заборгованості по аліментах, оскільки весь цей час їх дочка проживає разом з ним. Він повністю утримує дитину, забезпечує її всім необхідним для проживання та навчання, купує їй продукти харчування, одяг, взуття, ліки. Мати в утриманні дитини участі не приймає. Оскільки він проживає разом з дитиною та утримує її, підстави для стягнення аліментів з нього на користь відповідача, визначені рішенням суду, відпали. Відповідачка [PERSON] подала відзив на позовну заяву (а.с. 36-40), в якому зазначила, що в позовній заяві позивач зазначив недостовірні факти. Зокрема, позивач вказує, що після розірвання шлюбу їх дитина мешкає разом з ним. Проте позивач приховує той факт, що дочка проживає з ним без законних на те підстав. Факт проживання дитини з позивачем вона розцінює як викрадення дитини та незаконне її утримання у себе. В обґрунтування такої тези, зазначила, що після розірвання шлюбу, вона з дочкою повернулася з м. Дніпра до м. Костянтинівки, де проживає її мати, сестра та вітчим. 20.09.2015 року сестра позивача разом з чоловіком на автомобілі приїхали з м. Дніпра до м. Костянтинівка, та у незаконний спосіб відібрали дитину, яка на той момент була на прогулянці з її матір`ю - [PERSON] . За даним фактом було негайно повідомлено працівників поліції, які перехопили автомобіль, однак, дитини в автомобілі вже не було. Вищевказані особи (сестра позивача та чоловік) були доставлені до відділу поліції. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18.12.2015 року у справі № 204/5664/15-ц визначено місце проживання дитини саме з нею. Згідно з цим же рішенням суду позивач зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі 1/5 частки зі всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 25.08.2015 до досягнення дитиною повноліття. Апеляційний суду Дніпропетровської області ухвалою від 15.02.2016 апеляційну скаргу позивача [PERSON] відхилив, а рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська залишив без змін. Всупереч рішенню суду, дитина повернута не була, аліменти не сплачувались. Вона була змушена звернутися до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська із заявою про відібрання дитини. Рішенням суду було вирішено відібрати дитину у [PERSON] та повернути її їй. Апеляційна скарга [PERSON] була відхилена. Всупереч цим рішенням суду [PERSON] продовжував утримати дитину у себе без законних на те підстав, обов`язок зі сплати аліментів також не виконував. Внаслідок протиправної діяльності позивача вона була змушена звертатися до правоохоронних органів, до Уповноваженого Президента України з прав дитини Кулеби М. М. , прокуратури Дніпропетровськї області. Більш того, позивач разом з дитиною були оголошені у розшук ухвалою суду від 11.10.2016 року. За результатами оперативних дій поліції було встановлено місце проживання позивача з малолітньою дитиною, а Чечельницьким відділом ДВС за невиконання рішення суду на позивача було накладено штраф, а також низку стягнень, які позивач безрезультатно намагався оспорити в судовому порядку. На теперішній час позивач дитину не повернув, обов`язку зі сплати аліментів теж не виконував. Враховуючи вищевикладене, вважає безпідставними доводи позивача про те, що він дізнався про наявність заборгованості по аліментах у лютому 2019 року, оскільки у лютому 2019 року уже кілька років були чинними вищеописані рішення суду, в яких позивач не тільки брав участь, але і оспорював їх в апеляційному порядку. Просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Позивач подав відповідь на відзив (а.с. 85-87), в якому зазначив, що він є рідним батьком дитини, а тому не може викрасти власну дитину. Крім того, відповідачка замовчує факти свого зловживання алкоголем та факт побиття нею дочки, не згадує про своє небажання виховувати дитину та приділяти їй увагу. Після розірвання шлюбу дитина зареєстрована та проживає разом з ним. Він повністю утримує дитину, забезпечує її всім необхідним для життя. Дитина зростає в атмосфері любові та турботи про неї. Відповідачка подала заперечення на відповідь за відзив (а.с.106-108), в яких зазначила, що питання виконання нею батьківських обов`язків щодо дочки [PERSON] було предметом дослідження Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська в цивільній справі № 204/5664/15-ц, за наслідком розгляду якої, суд визначив місце проживання дитини з нею та стягнув з відповідача аліменти на її користь. Ухвалою судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09 квітня 2019 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа Чечелівський ВДВС м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про звільнення від сплати заборгованості по аліментах та припинення аліментів на утримання неповнолітньої дитини передано для розгляду за підсудністю Костянтинівському міськрайонному суду Донецької області (а.с.20). Ухвалою судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 28 травня 2019 року прийнято позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа Чечелівський ВДВС м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про звільнення від сплати заборгованості по аліментах та припинення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та відкрито провадження у справі, справу призначено до підготовчого судового засідання (а.с.30). Ухвалою судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 19 липня 2019 року підготовче провадження в цій справі закрито, справу призначено до судового розгляду, задоволено клопотання позивача про виклик та допит свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.121-122). Позивач [PERSON] , представник позивача [PERSON] в судовому засідання, позовні вимоги підтримали з підстав наведених у позовній заяві, позов просили задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнала у повному обсязі, просила у задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи Чечелівського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, матеріали справи містять заяву про розгляд за їх відсутності. Дослідивши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд дійшов таких висновків. Відповідно до ч.ч.1,2 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ(78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини, частинами сьомою, восьмою статті 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. В усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У статті 18 Конвенції про права дитини зазначено про необхідність докладання всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної і однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язку щодо дитини. За змістом ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 186 СК України встановлений контроль органу опіки та піклування за цільовим витраченням аліментів. Згідно ч. 2 ст. 197 Сімейного кодексу України, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Судом установлено, що рішенням Красногвардійського районного суду м Дніпропетровська від 18 грудня 2015 року (а.с.41-46) в цивільній справі за № 204/5664/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Красногвардійської районної у місті Дніпропетровську ради про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Красногвардійської районної у місті Дніпропетровську ради про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів,- визначено місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю - [PERSON] , [INFO] , стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , у розмірі 1/5 частки зі всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Красногвардійської районної у місті Дніпропетровську ради про визнання місяця проживання дитини та стягнення аліментів - залишено без задоволення. Рішення суду набрало законної сили 15 лютого 2016 року. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26 квітня 2016 року № 204/1575/16-ц відібрано дитину [PERSON] , [INFO] , у [PERSON] та передано дитину матері [PERSON] Рішення суду набрало законної сили 16.06.2016 року (а.с.49-50). Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 жовтня 2016 року у справі № 204/5942/16-ц оголошено розшук боржника [PERSON] та малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с.57). Відповідно до розрахунку заборгованості згідно з в/л № 204/5664/15 від 25.02.2016 (а.с.101-102), заборгованість позивача по аліментах за період з серпня 2015 року по червень 2019 року складає 63083,38 грн. На час розгляду справи, рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 грудня 2015 року в цивільній справі за № 204/5664/15-ц в частині визначення місця проживання дитини з матір`ю, а також рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26 квітня 2016 року № 204/1575/16-ц про відібрання дитини позивачем не виконані. З довідки про склад сім`ї № 3870 (а.с.8), вбачається, що дитина [PERSON] з 21.07.2015 року зареєстрована разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . З Акту обстеження житлово-побутових умов проживання дитини [PERSON] (а.с.9), вбачається, що дитина [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , який відповідає санітарним нормам. Дитина забезпечена всім необхідним для навчання. З характеристики на ученицю 1-В класу КЗО «СЗШ «31» ДМР [PERSON] Валерії вбачається, що дитина навчається у школі з 01.09.2018 року. Дитина проживає разом з батьком, який приділяє достатню увагу вихованню і навчанню дочки (а.с.10). За довідкою лікаря [PERSON] від 22.02.2019 року (а.с.11) позивач проживає разом з дитиною [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , умови проживання дитини задовільні. Свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] [PERSON] , кожен окремо, в судовому засіданні пояснили, що після розірвання шлюбу, дитина [PERSON] мешкає разом з батьком, який її утримує та забезпечує всіх необхідним для належного розвитку та навчання. Досліджені докази у справі свідчать про те, що малолітня [PERSON] в період з серпня 2015 року по червень 2019 року фактично проживала зі своїм батьком [PERSON] , який її матеріально утримував та забезпечував. Тобто, у зазначений період часу позивачем належним чином виконаний конституційний обов`язок щодо утримання своєї дитини. Доказів про те, що у період з серпня 2015 року по червень 2019 року відповідачка приймала участь в утриманні дитини нею не надано та про наявність таких доказів не зазначено. Доказів тому, що кошти, які стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] за судовим рішенням від 18 грудня 2015 року, використовуються в інтересах дитини сторін, також відповідачкою не надано. У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13 у справі «М.С. проти України» йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Отже, оскільки в період з серпня 2015 року по червень 2019 року дитина фактично проживала разом з батьком та перебувала на його повному утриманні, то вказані обставини мають істотне значення, які у відповідності до ч.2 ст.197 СК України дають підстави для звільнення [PERSON] від сплати заборгованості по аліментах, стягуваних за рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18.12.2015 року на користь відповідачки на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , за період з серпня 2015 року по червень 2019 року у розмірі 63083,38 грн. При цьому, суд зазначає, що сплата позивачем заборгованості по аліментах за період з серпня 2015 року по червень 2019 року на користь відповідачки не може бути санкцією за невиконання рішення суду в частині визначення місця проживання дитини, оскільки, по-перше, аліменти мають виключне цільове призначення, та по-друге, за невиконання рішення суду діючим законодавством встановлені інші види відповідальності, зокрема, кримінальна. Разом з тим, суд не вбачає підстав для припинення стягнення аліментів за рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18.12.2015 року, оскільки зазначеним судовим рішенням визначено місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю - [PERSON] У зв`язку із визначенням місцем проживання дитини з матір`ю, були стягнуті аліменти на утримання дитини з [PERSON] на користь [PERSON] . Вимога позивача про припинення стягнення аліментів є спробою позивача переглянути судове рішення в частині визначення місця проживання дитини. Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судові рішення є обов`язковими до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18.12.2015 року щодо визначення місця проживання дитини з матір`ю набрало законної сили та підлягає виконання на всій території України. Не виконання позивачем судового рішення в частині визначення місця проживання дитини не може бути підставою для припинення стягнення аліментів за цим же рішенням, а тому у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити. За таких обставин, позов слід задовольнити частково. Відповідно до ч.9 ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з тим, що спір виник внаслідок неправильних дій позивача, а саме у зв`язку з невиконанням ним рішення суду в частині визначення місця проживання дитини з матір`ю, а також у зв`язку із невиконанням рішення про відібрання дитини, суд покладає на позивача судовий збір в частині звільнення від сплати заборгованості у розмірі 768,40 грн. Суд також вважає необхідним стягнути з позивача на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн. щодо позовних вимог про припинення стягнення аліментів. Тож, загальний розмір, який підлягає стягненню з відповідача на користь держави складає 1536,80 грн (768,40 грн + 768,40 грн = 1536,60 грн). При цьому, суд відхиляє доводи позивача про те, що у відповідності до п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» він є звільненим від сплати судового збору з огляду на те, що п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» пільг для позивачів у справах про звільнення від сплати заборгованості по аліментах та про припинення сплати аліментів не передбачає.

Outcome: partial