Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-22 00:00:00

\~\~\~\~Звернувшись до суду з позовом, [PERSON] просить визнати недійсним заповіт, складений від імені [PERSON], [INFO], уродженця [INFO], на користь [PERSON], [INFO], посвідчений секретарем Олександро - Калинівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області 09 червня 2015 року, зареєстрованого в реєстрі за № 13, з підстав, передбачених ч.1 ст.225 ЦК України. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач послалась на таке. 04 липня 2015 року у віці 76 років в селі Яблунівка Костянтинівського району Донецької області помер її батько [PERSON]. Похованням батька займалась вона, взявши на себе усі матеріальні витрати. За життя [PERSON] 17 квітня 2012 року, перебуваючи при здоровому розумі та ясній памяті, не страждаючи на захворювання, що перешкоджають усвідомленню суті прийнятого рішення, діючи вільно, звернувся до [PERSON] - Калинівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області та склав заповіт, яким заповів їй земельну ділянку площею 4,98 га, яка належала йому на підставі Державного Акту на право власності на земельну ділянку серії ДН № 033764. Після чого, на сімейній раді батько повідомив про прийняте рішення щодо належної йому земельної ділянки та усно розпорядився про те, що після його смерті житловий будинок № 208 по вул. Центральній (Ленінська) у с. Яблунівка Костянтинівського району Донецької області має відійти дружині [PERSON] Вона і відповідач погодилися з таким рішенням. Після смерті батька, вона вирішила оформити свої спадкові права, а саме прийняти спадщину за заповітом, для чого 28 грудня 2015 року звернулася до [PERSON] - Калининіської сільської ради з проханням надати їй заповіт. Секретар сільської ради повідомила, що заповіт від 17.04.2012 року скасовано. [PERSON] 09.06.2015 року склав інший заповіт щодо усієї спадщини і призначив спадкоємцем відповідача [PERSON] Спадкова справа відкрита приватним нотаріусом Костянтинівського районного нотаріального округу [PERSON] Вважає, що заповідач не може позбавляти права на спадкування осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині. Вона є інвалідом Ш групи, а тому на підставі ст. 1241 ЦК України має право на обовязкову частку у спадщині. Однак, у неї є підстави вважати, що батько на момент складання заповіту на початку червня 2015 року не усвідомлював значення свої дій і не міг керувати ними внаслідок похилого віку, інвалідності ІІ групи, незадовільного стану здоровя у звязку з загальним захворюванням, які прогресували в період складання заповіту, а саме: атеросклеротичний і післяінфарктний коропорокардіо склероз СП Іі А-Б ФК ІV, ішемічна хвороба серця, а/к, СН ІІ а , у/а, облітерірующий атеросклероз сосудів ІІІА- ІV ст., гіпертонічна хвороба, ішемія правої голені ІVст. прогресуюча гангрена правої голені та внаслідок прийму лікарських засобів, зловживання спиртними напоями та інше. Ще влітку 2014 року батько став скаржитися їй на слабкість у ногах, сильні, а іноді нестерпні головні болі після перенесеного інсульту, високий артеріальний тиск, і на те, що став забувати будь-яку інформацію. Коли він розмовляв із нею, то його промова була протяжною, як на розпів, іноді неможливо було зрозуміти, про що він говорить. Батько перестав слідкувати за своїм зовнішнім виглядом: нервував, сварився, коли вона наполягала, щоб він переодягався, щоб вона могла попрати його речі. Постійно курив і зловживав спиртними напоями, пояснюючи, що так його легше. Неодноразово лікувався в Костянтинівському неврологічному і терапевтичному відділеннях. На початку лютого 2015 року їй зателефонувала відповідач та повідомила, що у батька ротом пішла кров, він незрозуміло себе поводить. Вона викликала швидку допомогу, його госпіталізували в Костянтинівське хірургічне відділення, де зясувалось, що батько вживав велику кількість анальгетиків і запивав їх спиртними напоями, у звязку з чим відкрилась внутрішня кровотеча в шлунку. Вона за ним увесь час доглядала, купувала необхідні ліки, готувала дієтичну їжу, піклувалась. Батько був роздратований, іноді агресивний, відмовлявся їсти те, що призначив лікар. Взимку 2015 року у неї склалися дуже серйозні сімейні проблеми, вона змушена була їх вирішувати, а тому допомагала батькові по мірі можливості. Відповідач постійно телефонувала їй та називала ліки, які необхідно купувати для батька. У 2015 році стан здоровя батька стрімко погіршувався. В березні 2015 року він знову лікувався в Костянтинівському хірургічному відділенні. Виникла необхідність ампутації правої ноги, так як прогресувала гангрена, але батько відмовився від ампутації. 16 травня 2015 року в поганому стані батько був госпіталізований до терапевтичного відділення КУ «ЦРЛ» з ішемічною хворобою серця, високим артеріальним тиском, атеросклерозом. 22 травня 2015 року його перевели до КУ «ЦРЛ» хірургічне відділення м. Костянтинівка з гангреною ніг. 23 травня 2015 року її викликав до себе лікар та повідомив, що час для ампутації ніг втрачено, тому є реальна загроза, що хворий помре на операційному столі. Для зменшення нестерпної болі, батьку призначили наркотичний засіб морфін. По закінченню лікуванню лікарем хірургом було рекомендовано оперативне лікування, прийом анальгетиків під контролем сімейного лікаря. До батька був викликаний лікар [PERSON], який забрав батька з лікарні і відвіз додому. За тиждень до смерті батька, вона бачилась з ним. Батько був дуже слабий, не впізнавав її з чоловіком, довго приглядався, нерозбірливо тихо розмовляв. Зазначені обставини діють їй підстави вважати, що батько на момент складання заповіту 09 червня 2015 року не усвідомлював значення свої дій і не міг керувати ними, а тому такий заповіт має бути визнаний недійсним. Позивач [PERSON], представник позивача [PERSON] у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві, просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON], будучи згідно із ч.3 ст.76 ЦПК України належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилась, причини своєї неявки суду не повідомила, тому суд у відповідності до ч.1 ст. 224 ЦПК України вирішує справу на підставі наявних у ній доказів (ухвалює заочне рішення). Дослідивши всі обставини у справі та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню з таких підстав. \~Судом встановлено, що [PERSON] помер 04 липня 2015 року у віці 76 років у с. Яблунівка Костянтинівського району Донецької області (а.с.70). Позивач [PERSON] є дочкою померлого [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] від 09 грудня 1966 року та свідоцтвом про укладення шлюбу від 05 січня 1984 року (а.с.76). Відповідно до довідки приватного нотаріуса Костянтинівського районного нотаріального округу від 13.02.2017 року № 34/01-16 (а.с.63), Інформаційних довідок зі Спадкового реєстру (а.с.64-66), копії спадкової справи (а.с. 67-90), 09 липня 2015 року відкрита спадкова справа № 17/2015 після смерті [PERSON], [INFO], померлого 04 липня 2015 року, який проживав у [INFO]., вул. Ленінська, буд. 208. Спадщину після його смерті прийняли: дочка [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO], згідно із поданими заявами. Дружина померлого [PERSON] прийняла спадщину фактично шляхом постійного проживання разом із померлим [PERSON] (ст. 1268 ЦК). Свідоцтв про право на спадщину не видавалось. Від імені [PERSON], посвідчені заповіти [PERSON] - Калинівської сільською радою 17 квітня 2012 року за реєстровим № 21 та 09 червня 2015 року за реєстровим № 13. Зі змісту оспорюваного заповіту, посвідченого за реєстровим № 13 09 червня 2015 року, вбачається, що 09 червня 2015 року [PERSON] на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: все своє майно, яке на день смерті виявиться йому належним, де б воно не знаходилось та в чому б не заклечалось заповів дружині [PERSON] (а.с.89). Відповідно до ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. За ч.1 ст. 1234 ЦК України, право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Згідно із ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Згідно ч.3 ст. 203 ЦК України, однією з умов чинності правочину є дотримання вимоги закону про те, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Статтею 225 ЦК України передбачено, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені (ч.1). Відповідно до ч.2 ст. 1257 ЦК України, за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Пленум ВСУ в п. 16 постанови від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» розяснив, що правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК України суд відповідно до статті 145 ЦПК України за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобовязаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. Відповідно до розяснень, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров'я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу (стаття 145 ЦПК). Неспроможність [PERSON] на момент складання заповіту 09 червня 2015 року розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними встановлена у судовому засіданні сукупністю досліджених доказів у справі. Так, свідок [PERSON]. чоловік позивача, у судовому засіданні пояснив, що позивач мала добрі стосунки із батьком, конфліктів між ними не було. [PERSON] не повідомляв позивача про свій намір змінити свій заповіт щодо земельної ділянки. Протягом травня-червня 2015 року стан [PERSON] внаслідок тривалої хвороби був тяжким, він майже не пересувався, важко розмовляв. [PERSON] переносив сильний больовий синдром, через що вживав велику кількість лікарських засобів, а також алкогольні напої. Свідок [PERSON], секретар Олександро - Калинівської сільської ради, у судовому засіданні пояснила, що 09 червня 2015 року нею був посвідчений оспорюваний заповіт від імені [PERSON] Підстав для відмови у посвідченні заповіту нею встановлено не було. Проте, нею було помічено, що [PERSON] був збуджений, у нього текли сльози внаслідок нестерпного болю, який він відчував. Свідок [PERSON], сімейний лікар, у судовому засіданні пояснив, що він надав медичну допомогу [PERSON], який хворів на тяжку хворобу. Згідно із висновком посмертної судово-психіатричної експертизи № 49 від 12 червня 2017 року (а.с.113- 120) [PERSON], [INFO], померлий 04 липня 2015 року, на момент складання заповіту 09 червня 2015 року страждав на судинну деменцію внаслідок ОНМК, діецефальну енцефалопатію, 2-ї, 3-ї стадії, церебросклероз, 2-ї, 3-ї стадії, паркінсонічний синдром. Супутні діагнози: ІБС, атеросклеротичний постінфарктний коронарокардіосклероз, серцева недостатність 3-ї стадії, облітеріруючий атеросклероз сосудів ніг 2-го,3-го ступеню, деформуючий остеоартроз колінних суглобів, хронічний холецистит, виразкова хвороба 12- шерстної кішки, ерозівний виразковий гастродуоденіт, хронічний пієлонефрит. Соматичні захворювання, що мав [PERSON], померлий 04 липня 2015 року, суттєво впливали на його розумову здатність, вольовий контроль, свідомість, правильне сприйняття дійсності. [PERSON] не мав можливості адекватно реагувати на події, що відбувалися та надавати їм критичну оцінку на момент складання заповіту 09 червня 2015 року. [PERSON], померлий 04 липня 2015 року, на момент складання заповіту 09 червня 2015 року міг перебувати під впливом думки оточуючих осіб, на фоні поєднаного впливу дії лікарських засобів. Виражений больовий синдром, нестача сну, також суттєвим чином впливали на розумову діяльність [PERSON], в значній мірі знижуючи його здатність розуміти значення своїх дій та керувати ними на момент складання заповіту 09 червня 2015 року. [PERSON], [INFO], на момент складання заповіту 09 червня 2015 року, за психічнім станом не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними. У суду не має підстав ставити під сумнів висновок посмертної судово-психіатричної експертизи № 49 від 12 червня 2017 року та таких доказів суду не надано. За таких обставин, заповіт, складений від імені [PERSON] на користь [PERSON], посвідчений секретарем Олександро - Калинівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області девятого червня 2015 року, зареєстрований в реєстрі за № 13, слід визнати недійсним, задовольнивши позов у повному обсязі. Згідно із\~ст. 88 ЦПК України\~суд присуджує стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 551,00 грн.

Outcome: approved