Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-02 00:00:00

З позовної заяви [PERSON] вбачається, що від шлюбу, який був укладений між нею та [PERSON] 21.01.2011 року сторони у справі мають малолітню дитину-доньку [PERSON] , [INFO] . Шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано 22.12.2015 року. [PERSON] є дитиною-інвалідом, ця дитина проживає разом з матір`ю - позивачем у справі [PERSON] , вона здійснює догляд за дитиною-інвалідом. Вказує, що батько дитини [PERSON] надає на утримання дитини кошти в різних сумах, інколи 800 грн., інколи 1000 грн., останній раз надав кошти в сумі 1500 грн. Однак даних коштів на утримання дитини-інваліда не вистачає, оскільки дитина є інвалідом, має діагноз атиповий аутизм з розумовою відсталістю з супутнім захворюванням - вираженим розладом поведінки, потребує психолого-педіатричної реабілітації - консультування раз на рік, психолого-педагогічної діагностики, психолого-педагогічного патронажу, психолого-педіатричної корекції з освітніх послуг-інклюзивне навчання в реабілітаційному центрі, також потребує фізичної реабілітації-консультування, кінетотерапії, лікувального масажу та лікувальної фізкультури, при цьому метою реабілітації є часткове відновлення обмеження життєдіяльності. [PERSON] вказує, що дитина сама не розмовляє, вокалізація представляється постійними гортанними звуками та окремими словами, дитина знаходиться на безглютеїновій та безказеїновій дієті, оскільки при недотриманні дієти дитина різко набирає вагу. Такий стан здоров`я дитини змушує позивача, як вона вказує, постійно проводити консультації з лікарями та здійснювати спеціальну реабілітацію дитини. Також позивач вказує, що після розірвання шлюбу між нею та [PERSON] , дитина-інвалід постійно проживає з нею як з матір`ю дитини, вона винаймає квартиру в м. Полтаві, оскільки саме в обласному центрі дитина може постійно проходити реабілітаційний курс, при цьому, вона як мати дитини не працює, оскільки здійснює постійний догляд дочки-інваліда, отримує пенсію по догляду за дитиною-інвалідом, однак коштів не вистачає. Вказує, що вона понесла додаткові витрати на дитину-інваліда [PERSON] в загальній сумі 22092 грн., які пов`язані з проходженням курсів терапії по методу «Томатис», проведенням аналізів, консультацій та прийомів лікарів, проведення електрокардіограми та інші витрати, пов`язані з лікуванням дитини-інваліда. Посилаючись на вищевикладені обставини та доводи, а також на положення ст.ст.180,185 СК України, позивач у справі [PERSON] звернулася до суду з цивільним позовом до [PERSON] , в якому просила стягнути з нього на її користь додаткові витрати на утримання дитини-інваліда [PERSON] в сумі 11046 грн., що становить половину від затрачених на реабілітацію дитини по програмі періодичних додаткових витрат (а.с.а.с.1-2). Загальне позовне провадження у справі було відкрите ухвалою суду від 18.09.2019 року і підготовче засідання у справі призначено на 16.10.2019 року (а.с.59). 16.10.2019 року підготовче засідання у справі було відкладено на 21.11.2019 року. 21.11.2019 року засобами електронного зв`язку від представника відповідача [PERSON] - адвоката Ярошенка Романа Володимировича надійшов відзив на позов [PERSON] , з якого вбачається, що відповідач у справі частково визнає заявлені позовні вимоги [PERSON] про стягнення додаткових витрат на дитину-інваліда в сумі 2042 грн.; в іншому посилається на недоведеність позивачем заявленого розміру позовних вимог (а.с.76). 21.11.2019 року у справі проведено підготовче засідання, про що постановлена відповідна ухвала суду і по справі призначено судовий розгляд справи (а.с.81). Також, ухвалою Великобагачанського районного суду Полтавської області від 21.11.2019 року зобов`язано відповідача у справі [PERSON] надати документи про його матеріальне та сімейне становище, довідку про місце роботи та розмір отримуваної заробітної плати та інші відомості про його майнове становище (а.с.81). Вказані відомості в межах даної цивільної справи відповідачем суду надані не були. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, вона повідомлялася про день і час розгляду справи, з довідки помічника голови суду Мармальової О.Г. від 03.01.2020 року вбачається, що позивач телефонувала до суду та вказувала про можливість розгляду справи у її відсутність (а.с.110); раніше від позивача у справі надходила письмова заява про підтримання поданого позову (а.с.78). Відповідач у справі [PERSON] в судове засідання не з`явився, він повідомлений про день і час розгляду справи в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с.а.с.86,87,105). Представник відповідача у справі адвокат Ярошенко Роман Володимирович в судовому засіданні 03.01.2020 року в режимі відеоконференції підтримав поданий у справі відзив на позов [PERSON] та просив позовні вимоги задовольнити частково на суму 2042 грн., в іншій частині заявлених позовних вимог [PERSON] просив відмовити. Суд, заслухавши пояснення та доводи представника відповідача адвоката Ярошенка Романа Володимировича, розглянувши заяви по суті справи, що подані учасниками справи, вивчивши та дослідивши наявні матеріали справи в їх сукупності та взаємозв`язку і давши їм належну оцінку приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на дитину-інваліда підлягають частковому задоволенню, виходячи з таких підстав. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України). Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У розумінні цивільно-процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача, стосовно якої він просить ухвалити рішення, у матеріальному розумінні - це певна річ (об`єкт), щодо якої виник спір. Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі». Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим - джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні. У пункті 42 рішення «Бендерський проти України» від 15 листопада 2007 року Європейський суд з прав людини зазначив, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи (рішення ЄСПЛ у справі «Руїз Торійа проти Іспанії» від 09.12.1994 року). Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 05.08.2011 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві вбачається, що [INFO] народилася дитина [PERSON] , її батьками зазначено [PERSON] та [PERSON] (а.с.3). Відповідно до рішення Оболонського районного суду м. Києва від 22 грудня 2015 року вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстрований 21.01.2011 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції в м. Києві, актовий запис №40, розірвано (а.с.4). З довідки, виданої виконавчим комітетом Великобагачанської селищної ради № 4405 від 01.08.2019 року вбачається, що громадянка [PERSON] , 1988 р.н., зареєстрована за адресою [ADDRESS] та має такий склад сім`ї: [PERSON] , 1985 р.н. - сестра (а.с.5). Відповідач у справі [PERSON] народився [INFO] , він зареєстрований на проживання у встановленому порядку в [ADDRESS] (а.с.7). Відповідно до довідки №3742 від 08.04.2016 року, виданої Комунальним концерном «Центр комунального сервісу» вбачається, що [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS] та займає житлову площу 27,7 кв.м в окремій, ізольованій 2-кімнатній квартирі на 9 поверсі 9 - поверхового будинку; на цій житловій площі зареєстровані 5 осіб: [PERSON] , [INFO] - власник; [PERSON] , [INFO] - співвласник; [PERSON] , [INFO] - співвласник; [PERSON] , [INFO] - онука; [PERSON] , [INFO] - онука (а.с.6). З копії посвідчення серії [NUMBER] відносно [PERSON] , 2011 р.н. вбачається, що законним представником (опікуном) дитини-інваліда або інваліда з дитинства є [PERSON] , 1988 р.н. [PERSON] призначено соціальну допомогу з 20.11.2015 року до 31.10.2017 року, яку продовжено з 01.11.2017 року по 29.07.2029 року (а.с.8). З доводів позовної заяви вбачається, що [PERSON] зареєстрована у квартирі своєї матері за адресою: [ADDRESS] , а її дочка [PERSON] залишилася бути зареєстрованою у м. Києві в квартирі батька [PERSON] , однак фактично дитина проживає з нею як з матір`ю та знаходиться на утримання позивачки і вона, [PERSON] , винаймає квартиру в м. Полтаві (адресу суду не вказувала), оскільки дитині-інваліду [PERSON] потрібно постійно проходити реабілітаційний курс, який можливо отримати тільки в обласному центрі; також вказує, що на підставі висновків дитячого психіатра МОЗ України дитині-інваліду [PERSON] проводилися консультації та отримувалися консультативні висновки 30.10.2015 року, 25.07.2016 року та 31.05.2019 року, при цьому, на підставі даних висновків дитина пройшла два курси терапії по методу «Томатис» в Київському спеціалізованому центрі «Томатіс-Київ» з 20.06.2016 року по 08.07.2016 року та з 31.10.2016 року по 25.11.2016 року та вона сплатила за це по 9000 грн. за кожен курс, всього 18000 грн.; також 17.02.2017 року за аналізи дитини [PERSON] в лабораторії «Інвіво» було сплачено 1399 грн., 16.07.2016 року за гомеопатичний центр ім. Дем`яна Попова спалено 50 грн.,09.05.2017 року у сімейній клініці «Амеда» за прийом спеціалістів сплачено 290 грн., 12.05.2017 року у сімейній клініці «Амеда» за повторний прийом спеціалістів сплачено 220 грн., 28.02.2019 року за консультативний висновок спеціаліста сплачено 210 грн., 30.05.2019 року була зроблена електрокардіограма на суму 135 грн., 28.05.2019 року за здачу аналізів [PERSON] в лабораторії Сінево м. Києва сплачено 1488 грн., 14.03.2019 року за послуги стоматолога в м. Полтаві сплачено кошти в сумі 300 грн. (а.с.а.с.1-2). Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи (ст.76 ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК України). Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин 5,6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до форми ОК-5 Пенсійного фонду України реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового соціального страхування (Індивідуальні відомості про застраховану особу) на ім`я [PERSON] вбачається, вона отримує пенсію у відповідному розмірі, пенсія нарахована за 2011-2019 рр. За 2011 рік нараховано пенсії 2910 грн.45 коп., за 2012 рік - 13177 грн., за 2013 рік - 13835 грн., за 2014 рік - 8486 грн.71 коп., за 2015 рік - 1883 грн.27 коп., за 2016 рік - 17262 грн., за 2017 рік - 44800 грн., за 2018 рік - 44676 грн., за шість місяців 2019 року - 25038 грн.(а.с.а.с.18-19). Відповідно до форми Індивідуальної програми реабілітації дитини - інваліда, що видається лікарсько - консультативними комісіями лікувально - профілактичних закладів №01-40/510/03 від 20.02.2018 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] має інвалідність з дитинства з 2015 року та потребує психолого-педіатричної реабілітації - консультування раз на рік, психолого-педагогічної діагностики, психолого-педагогічного патронажу, психолого-педіатричної корекції з освітніх послуг-інклюзивне навчання в реабілітаційному центрі, також потребує фізичної реабілітації-консультування, кінетотерапії, лікувального масажу та лікувальної фізкультури; при цьому, метою реабілітації є часткове відновлення обмеження життєдіяльності дитини [PERSON] . Вказується також, що контроль за виконанням індивідуальної програми реабілітації дитини- інваліда до 20.02.2020 року (а.с.а.с.20-21). Відповідно до Консультативного висновку №285 від 30.10.2015 року Українського НДІ соціальної і судової психіатрії та наркології МОЗ України щодо дитини-інваліда [PERSON] , 2011 р.н. вбачається, що останній діагностовано атиповий аутизм (помірна розумова відсталість з порушеннями комунікації, соціальної взаємодії, порушенням рецептивної мови (HP 1 рівня), диспраксичними порушеннями, порушеннями активності і уваги, порушенням сну неорганічної природи (а.с.а.с.28-29). Згідно даного висновку, дитині [PERSON] , зокрема, рекомендовано: нагляд дитячого психіатра за місцем проживання; дитина потребує постійного нагляду та догляду; рекомендована дієта з обмеженням продуктів харчування, які містять глютен і казеїн; необхідна реабілітація в умовах реабілітаційного центру для дітей з розладами аутистичного спектру; також рекомендовано Мелатонін, Омега-3, Омега-6, пробна терапія мемантином, а також індивідуальна реабілітаційна програма з акцентом на елиминації протестних форм поведінки, розвитку розумової частини мови та інші медичні рекомендації. З Консультативного висновку лікарів-консультантів Українського НДІ соціальної і судової психіатрії та наркології МОЗ України від 25.07.2016 року відносно дитини-інваліда [PERSON] , 2011 р.н. вбачається, що даній дитині лікарями діагностовано атиповий аутизм (помірна розумова відсталість з порушеннями комунікації, соціальної взаємодії, порушенням рецептивної мови (HP 1 рівня), диспраксичними порушеннями, порушеннями активності і уваги, порушенням сну неорганічної природи (а.с.а.с.31-32). Вбачається, що дитині [PERSON] рекомендовано, зокрема, нагляд дитячого психіатра за місцем проживання; дитина потребує постійного нагляду та догляду; рекомендовано лікувальне харчування - дієта з обмеженням продуктів харчування, які містять глютен і казеїн; реабілітація в умовах реабілітаційного центру для дітей з розладами аутистичного спектру, при цьому, дитина може відвідувати дошкільний заклад для дітей з особливими потребами; також дитині рекомендовано Мелатонін, Омега-3, терапія атомоксетином, продовження терапії мемантином, а також індивідуальна реабілітаційна програма з акцентом на елиминації протестних форм поведінки, розвитку розумової частини мови та інші медичні рекомендації. Як слідує з Консультативного висновку №03/2015-01 Державної установи «Науково-дослідний інститут психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» щодо дитини-інваліда [PERSON] від 31 травня 2019 року, комісією лікарів рекомендовано, зокрема, лікувальне харчування: дієта з обмеженням продуктів харчування, в яких міститься глютен та казеїн, психобіотики (канадський йогурт 8 млрд КОЕ в день протягом 3-4 місяців); терапія арипипразолом (Арипразол, Фрейм) 10 мг на добу протягом 6 місяців; реабілітація в умовах реабілітаційного центру для дітей інвалідів Міністерства соціальної політики, може відвідувати спеціалізовану дошкільну установу для дітей з первазитивними розладами; індивідуальна реабілітаційна програма з акцентом на елиминації протестних форм поведінки, розвитку розумової частини мови, формування шкільних навичок, корекція програми через шість місяців (а.с.а.с.22-23). З досліджених матеріалів справи вбачається, що згідно договору про надання консультативних послуг від 20.06.2016 року, укладеного між [PERSON] (матір`ю дитини-інваліда [PERSON] ) та ФОП [PERSON] (по договору СЦ «Томатіс-Київ»), СЦ «Томатіс-Київ» бере на себе зобов`язання надати платну послугу, тобто провести консультації та курс з 13 психокорекційних занять, а клієнт сплатити за надання вищевказаних послуг у розмірі, в терміни та в порядку, передбаченому даним договором (а.с.36). Згідно п.3.1 даного договору, вартість надання послуги складає 9000 грн. Додатком №1 до даного договору є «Ознайомлення клієнта з правилами надання послуги та можливими результатами» від 20.06.2016 року (а.с.37). З листа СЦ «Томатіс-Київ» вбачається, що [PERSON] , [INFO] пройшла перший курс терапії по методу «Томатіс» з 20.06.2016 року по 08.07.2016 року в Київському спеціалізованому центрі «Томатіс-Київ». При цьому, спеціалістами-кураторами СЦ «Томатіс-Київ» в даному листі описано проведений процес терапії щодо дитини [PERSON] та зазначені відповідні рекомендації, яких необхідно дотримуватися дитині (а.с.38). Як вбачається з листа СЦ «Томатіс-Київ», дитина [PERSON] , [INFO] пройшла другий курс терапії по методу «Томатіс» з 20.06.2016 року по 08.07.2016 року в Київському спеціалізованому центрі «Томатіс-Київ». В даному листі спеціалістами-кураторами СЦ «Томатіс-Київ» детально описано проведений процес терапії щодо дитини [PERSON] та зазначені відповідні рекомендації, яких необхідно дотримуватися дитині (а.с.39). Суд, проаналізувавши зміст договору про надання консультативних послуг від 20.06.2016 року, укладеного між [PERSON] (матір`ю дитини-інваліда [PERSON] ) та ФОП [PERSON] (по договору СЦ «Томатіс-Київ»), а також листи СЦ «Томатіс-Київ» про те, що [PERSON] , [INFO] пройшла відповідні курси терапії по методу «Томатіс», приймає їх до уваги, оскільки вони стосуються необхідності здійснення рекомендацій щодо дитини [PERSON] , які зазначені у Індивідуальній програмі реабілітації дитини - інваліда №01-40/510/03 від 20.02.2018 року, у Консультативному висновку №285 від 30.10.2015 року Українського НДІ соціальної і судової психіатрії та наркології МОЗ України щодо дитини-інваліда [PERSON] , а також у Консультативному висновку лікарів-консультантів Українського НДІ соціальної і судової психіатрії та наркології МОЗ України від 25.07.2016 року та Консультативному висновку №03/2015-01 Державної установи «Науково-дослідний інститут психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» від 31.05.2019 року. З Акту наданих медичних послуг №20190530-42175-142915 від 30.05.2019 року, складеного ТОВ «Смарт Медікал Центр» вбачається, що за послуги, надані [PERSON] щодо проведення електрокардіограми (ЕКГ) з розшифровкою електрокардіографом сплачені кошти в сумі 135 грн. (а.с.а.с.40-41). 12.05.2017 року було проведеного медичний огляд дитини [PERSON] та складено консультативний висновок лікаря (а.с.42). З акту про надані медичні послуги для пацієнта [PERSON] , 2011 р.н., складеного сімейною клінікою «Амеда» вбачається, що за надані послуги сплачено грошові кошти в сумі 220 грн. (а.с.43). 09.05.2017 року також було проведеного медичний огляд дитини [PERSON] та складено консультативний висновок лікаря (а.с.44). З акту про надані медичні послуги для пацієнта [PERSON] , 2011 р.н., складеного сімейною клінікою «Амеда» вбачається, що за надані послуги сплачено грошові кошти в сумі 290 грн. (а.с.45). Як вбачається з консультаційного висновку спеціаліста-лікаря [PERSON] від 28.02.2019 року щодо дитини [PERSON] , [INFO] (ЛДЦ «Приватна клініка «Безега і К»), дитині рекомендовано препарат Орасепт для зрошення горла 4 р/день 3 дні та препарат Ципрофарм Декс у ніс по 2 кр. 4 р/д 7 днів (а.с.46). З квитанції від 16.03.2019 року вбачається, що вищевказані медичні препарати було придбано та сплачено за них грошові кошти в сумі 210 грн. (а.с.47). З копії квитанції ФОП [PERSON] від 28.11.2016 року №416586 вбачається, що за психо-корекційні послуги вартість складає 9000 грн. (а.с.48 верхня копія квитанції). Як вбачається з Акту виконаних робіт №3668 від 14.03.2019 року, лікарем [PERSON] було проведено первинний огляд дитини [PERSON] , вартість даної послуги становить 300 грн. (а.с.54). Лабораторією «Інвіво» 17.02.2017 року було досліджено результати аналізів (біоматеріал) дитини [PERSON] , 2011 р.н., за надані послуги сплачено кошти в сумі 1399 грн. (а.с.а.57). Також, даною лабораторією 13.06.2017 року було досліджено результати аналізів (біоматеріал) дитини [PERSON] , 2011 р.н., за надані послуги сплачено кошти в сумі 1785 грн. (а.с.а.58). Згідно частин 1,2 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд при оцінці наявних у справі доказів повинен виконувати положення ст.89 ЦПК України та враховувати висновки, які викладені у Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 року та у Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року) про те, що суд при оцінці доказів повинен керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом»; таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів. Суд, проаналізувавши вищевказані докази у справі, що надані стороною позивача у справі з позиції положень ст.ст.12,13,76,77-80,83,89 ЦПК України та з урахуванням доводів позовної заяви приймає їх до уваги в межах розгляду даного предмету спору, оскільки вказані в досліджених доказах відомості та дані стосуються необхідності соціально-психологічної та фізичної реабілітації дитини-інваліда [PERSON] , 2011 р.н., яка постійно проживає з матір`ю [PERSON] , необхідності дотримання відповідних рекомендацій лікарів з приводу соціальної адаптації та лікування вищевказаної дитини, а також стосуються додаткових витрат на дитину, які понесла мати цієї дитини [PERSON] у зв`язку зі станом здоров`я дитини-інваліда [PERSON] . Отже, з сукупності вищевикладеного вбачається, що матеріалами справи належними доказами підтверджена загальна сума витрат позивача у справі 13339 грн. У постанові Верховного Суду України від 13.09.2017 у справі №6-1489цс17 зазначається, що вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Додаткові витрати на дитину можуть сплачуватися наперед, або вони покриваються після їх фактичного понесення. Конкретна форма залежить від наявних документів чеків, квитанцій, актів виконаних робіт, рекомендацій чи діагнозів тощо. При цьому стягнення грошових коштів може відбуватися разово, з певною періодичністю або постійно (до досягнення дитиною повноліття). Спосіб участі батька в додаткових витратах визначається, наприклад, таким чином, якщо мова йде про відвідування дитячого садку, фінансування здійснюється періодично. Коли дитина захворіла, оплата її лікування зазвичай відбувається на протязі певного часу, згідно рекомендації лікаря. Пи цьому, наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Також, згідно положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року,частин 7,8 статті 7 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини. Виходячи з положень ст.154 Сімейного Кодексу України судом враховується, що позивач звернулася до суду за захистом прав її неповнолітньої дитини, що перебуває на її утриманні. Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.ч.1, 2 ст.141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно зі ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів, і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі виникнення спору. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. З доводів прохальної частини позовної заяви [PERSON] вбачається, що остання прохає стягнути з відповідача у справі [PERSON] додаткові витрати на утримання дитини-інваліда [PERSON] у відповідній сумі (11046 грн.), яка становить половину від затрачених на реабілітацію коштів по програмі до 20.02.2020 року у розумінні періодичних додаткових витрат. Отже, з урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення фактично понесених додаткових витрат позивача, пов`язаних з лікуванням дитини-інваліда [PERSON] підлягають задоволенню на суму 6669 грн.50 коп., що становить половину від доведених позивачем витрат в межах розгляду даної цивільної справи (13339 грн.:2=6669,50 грн.) (про стягнення половини від затрачених коштів вказувала у прохальній частині позовної заяви позивач у справі). Суд погоджується з доводами відзиву сторони відповідача в частині того, що на аркуші 48 даної цивільної справи позивачем [PERSON] подано дві одинакові копії квитанції №416586 від 28.11.2016 року ФОП [PERSON] на суму 9000 грн. (при цьому, в доводах позовної заяві вказується про витрати позивача за два курси терапії по методу «Томатис» по 9000 грн.-всього 18000 грн. - а.с.2). Відповідно, суд приймає лише як підтвердження даних витрат на суму 9000 грн. (по вищевказаній квитанції), іншу частину витрат за проходження даного курсу на суму 9000 грн. (як про вказано в доводах позовної заяви) суд не приймає, оскільки дана сума не доведена стороною позивача будь-якими доказами. Також, суд не може прийняти як підтвердження додаткових витрат позивача [PERSON] в межах доводів позовної заяви витрати на суму 1488 грн. (а.с.53 зворот), оскільки надані нею документи є документами неналежної якості, що позбавляє можливості суд оцінити їх з точки зору предмету спору, відповідно, дані витрати (на суму 1488 грн.) суд вважає такими, що недоведені позивачем у справі. Отже, з урахуванням сукупності вищевикладеного, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на дитину-інваліда [PERSON] , [INFO] підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За загальним правилом, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, а у разі відмови в позові - на відповідача. Поряд з цим, згідно частини 3 цієї статті, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог щодо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Нормами ч.6 ст.141 ЦПК України встановлено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи положення ст.141 ЦПК України та те, що в силу закону позивач [PERSON] при поданні позову про стягнення аліментів, який вона подала 07.08.2019 року звільнена від сплати судового збору та того, що суд дійшов висновку про задоволення позову з мотивів, які викладені в даному судовому рішенні, судові витрати по справі (судовий збір) в розмірі 768 грн. 40 коп. (за мінімальною ставкою судового збору, яка діяла у 2019 році на час подання позовної заяви) належить стягнути з відповідача у справі [PERSON] на користь держави (в дохід державного бюджету). На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial