Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

Згідно позову (з урахуванням зміни підстави та предмету позову т. 3 а.с. 172-184, т. 5 а.с. 24-25), позивач [PERSON] просить суд: -встановити факт, що [PERSON]ян Мойсейович був його батьком та батьком [PERSON] [PERSON]; -встановити факт належності [PERSON]яну Мойсейовичу свідоцтва про право власності на домоволодіння від 24 жовтня 1989 року, виданого Виконавчим комітетом Амур-Нижньодніпровської ради народних депутатів на імя «Барабан Луки Моисеевича»; -встановити факт належності [PERSON]яну Мойсейовичу заповіту від 22 червня 1983 року, посвідченого державним нотаріусом Четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 2-1573, згідно з яким «Барабан Лукьян Мусійович» заповідав усе своє майно [PERSON]; -встановити факт прийняття [PERSON] спадщини за заповітом після смерті [PERSON], який помер 30 червня 1983 року; -встановити факт постійного проживання [PERSON] [PERSON], [PERSON] та [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] на день його смерті; -встановити факт постійного проживання [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] [PERSON] (рідною бабусею) на день її смерті 28 травня 2005 року в домоволодінні № 39 по провулку Житомирському в місті Дніпропетровську; -встановити факт постійного проживання [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] (матірю) на день її смерті 26 червня 2014 року в домоволодінні № 39 по провулку Житомирському в місті Дніпропетровську; -визнати за позивачем право власності на домоволодіння № 39 по провулку Житомирському в місті Дніпропетровську, яке складається з: житлового будинку літ. А-1, житлового будинку літ. Б-1, сараю літ. В, погребу літ. підГ, літньої кухні літ. Е, гаражу літ. Ж, душу літ. З, вбиральні літ. И, споруд № 1-7, І, що розташоване на земельній ділянці площею 2515 кв.м., в порядку спадкування за законом після померлого 20 листопада 2014 року [PERSON]; -визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 07 вересня 1983 року, видавник: Четверта Дніпропетровська державна нотаріальна контора, реєстровий № 1-2457, згідно з яким [PERSON] успадкувала після померлого 30 червня 1983 року [PERSON] домоволодіння № 39 по провулку Житомирському в місті Дніпропетровську; -скасувати запис про право власності: 5664646, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 360949012101 в державному реєстрі прав на нерухоме майно, внесений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], як спеціальним субєктом, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно - за [PERSON] на домоволодіння № 39 по провулку Житомирському в місті Дніпропетровську в цілому, внесений на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07 вересня 1983 року, видавник: Четверта Дніпропетровська державна нотаріальна контора, реєстровий № 1- 2457 ([PERSON] з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15 травня 2014 року); -визнати недійсним договір купівлі-продажу 7/100 частини домоволодіння № 39 по провулку Житомирському в місті Дніпропетровську від 15 травня 2014 року, укладений між [PERSON] і [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 1756; -визнати недійсним договір купівлі-продажу 49/100 частин домоволодіння № 39 по провулку Житомирському в місті Дніпропетровську від 15 травня 2014 року, укладений між [PERSON] і [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 1748; -визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 30 липня 2015 року, серія та номер: 1709, видане [PERSON] на 44/100 частини домоволодіння № 39 по провулку Житомирському в місті Дніпропетровську приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] після померлої 26 червня 2014 року [PERSON]; -визнати недійсним договір купівлі-продажу 93/100 частини домоволодіння № 39 по провулку Житомирському в місті Дніпропетровську від 21 серпня 2015 року, укладений між [PERSON], [PERSON] і [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 2365; -витребувати з володіння [PERSON] 7/100 частини домоволодіння № 39 по провулку Житомирському в місті Дніпропетровську, які складаються з гаражу літ. Ж, що розташований на земельній ділянці площею 809,6 кв.м., та [PERSON] 93/100 частини домоволодіння № 39 по провулку Житомирському в місті Дніпропетровську, які складаються з: житлового будинку літ. А-1, житлового будинку літ. Б-1, сараю літ. В, погребу літ. підГ, літньої кухні літ. Е, душу літ. З, вбиральні літ. И, на користь позивача. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що згідно зі свідоцтвами про право власності на домоволодіння від 24 жовтня 1989 року, виданих Виконавчим комітетом Амур-Нижньодніпровської ради народних депутатів на підставі Рішення виконкому Амур-Нижньодніпровської ради народних депутатів № 507/12 від 11 серпня 1989 року домоволодіння № 39 по провулку Житомирському в місті Дніпропетровську зареєстровано в Дніпропетровському міжміському бюро технічної інвентаризації 24 жовтня 1989 року в реєстрову книгу № 524 за реєстровим №144: -42/100 частини - за батьком позивача «Барабан Лукой Моисеевичем» (ПІБ власника зазначено російською мовою згідно правовстановлюючих документів); -58/100 частини - за рідною сестрою заявника «Лысенко Василисой Лукиничной» (ПІБ власника зазначено російською мовою згідно правовстановлюючих документів). Рішенням виконкому Амур-Нижньодніпровської ради народних депутатів № 507/12 від 11 серпня 1989 року (на підставі якого видавались вищевказані свідоцтва про право власності на домоволодіння) було узаконено за «Барабан Лукой Моисеевичем» житловий будинок А-1, за «Лысенко Василисой Лукиничной» - житловий будинок Б-1; затверджено акт часток, згідно з яким у користуванні «Барабан Луки Моисеевича» знаходиться 42/100 частки, у користуванні «Лысенко Василисы Лукиничны» знаходиться 58/100 частки вказаного домоволодіння. Батько позивача «Барабан Лукьян Моисеевич» помер 01 липня 1983 року. Згідно з заповітом від 22 червня 1983 року, посвідченого державним нотаріусом Четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 2-1573, за свого життя «Барабан Лукьян Мусійович» залишив заповіт, яким заповідав усе своє майно [PERSON] (своєму онуку - сину його дочки [PERSON] [PERSON]). Після смерті [PERSON] спадщину у вигляді 42/100 частини вказаного домоволодіння прийняв за заповітом [PERSON] шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, оскільки він постійно проживав у вказаному домоволодінні. 25 лютого 2005 року помер [PERSON] Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на спадкове майно, що складалося з 42/100 частин зазначеного домоволодіння. [PERSON] заповіт не складав. Спадщину після смерті [PERSON] у вигляді 42/100 частини домоволодіння прийняли мати [PERSON] [PERSON], син [PERSON] та дружина [PERSON]. Оскільки вони постійно проживали разом зі спадкодавцем [PERSON] до дня його смерті у цьому ж домоволодінні, вони як спадкоємці першої черги за законом прийняли спадщину відповідно до ст. 1268 ЦК України в рівних частках кожен, тобто по 14/100 частин домоволодіння кожен (42/100 : 3 = 14/100). Таким чином, станом на 25 лютого 2005 року, домоволодіння № 39 по провулку Житомирському в місті Дніпропетровську належало: - [PERSON] [PERSON] - 72/100 частин (58/100 + 14/100); - [PERSON] - 14/100 частин; - [PERSON] - 14/100 частин. 28 травня 2005 року померла [PERSON], що підтверджується актовим записом про її смерть. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на спадкове майно, що складалося з 72/100 частин зазначеного домоволодіння. [PERSON] заповіт не залишила. Спадщину після її смерті прийняв єдиний спадкоємець за законом за правом представлення - онук [PERSON], оскільки він постійно проживав разом зі спадкодавицею до дня її смерті у цьому ж домоволодінні. Таким чином, станом на 28 травня 2005 року, вказане домоволодіння належало: - [PERSON] - 86/100 частин (72/100 + 14/100); - [PERSON] - 14/100 частин. 26 червня 2014 року померла [PERSON] Після її смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, що складалося з 14/100 частин зазначеного домоволодіння. [PERSON] заповіт не залишила. Спадщину після її смерті прийняв єдиний спадкоємець за законом першої черги - її син [PERSON], який постійно проживав разом зі спадкодавицею до дня її смерті у домоволодінні № 39 по провулку Житомирському в місті Дніпропетровську. Отже, станом на 26 червня 2014 року, домоволодіння № 39 по провулку Житомирському в місті Дніпропетровську належало [PERSON] в цілому. 20 листопада 2014 року [PERSON]Г помер. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на спадкове майно, що складалося з домоволодіння № 39 по провулку Житомирському в місті Дніпропетровську в цілому. [PERSON] заповіту не складав. У встановлений законом шестимісячний строк позивач як двоюрідний дідусь [PERSON] звернувся з заявою про прийняття спадщини за законом та Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою було відкрито спадкову справу №1147/2014. 07 травня 2015 року Державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] позивачеві було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після [PERSON] у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно та необхідністю встановити факт родинних стосунків з померлим [PERSON] в судовому порядку. Позивачеві стало відомо, що [PERSON] 15 травня 2014 року було відчужено [PERSON] 49/100 частин вказаного домоволодіння за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованим в реєстрі за № 1748, а також [PERSON] 7/100 частин зазначеного домоволодіння за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованим в реєстрі за № 1756. Як зазначено в п. 2 вказаних договорів купівлі-продажу, обєкт купівлі-продажу належить продавцю на підставі Свідоцтва про право на спадщину, посвідченого Четвертою Дніпропетровською ДНК 07 вересня 1983 року в реєстрі за № 1-2457, право власності продавця [PERSON] на обєкт купівлі-продажу зареєстровано: в Дніпропетровському міжміському бюро технічної інвентаризації 11 жовтня 1983 року в реєстровій книзі під № 132 за реєстровим № 15, в державному реєстрі прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], як спеціальним субєктом, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, номер запису про право власності: 5664646, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 360949012101 ([PERSON] з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15 травня 2014 року)». Однак, згідно з наявними відомостями: - від Державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області в реєстрі нотаріальних дій Четвертою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою 07 вересня 1983 року - свідоцтво про право на спадщину за заповітом на імя [PERSON] не видавалось, в реєстрі нотаріальних дій Четвертою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 1-2457 інша дія; - від КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради - в матеріалах інвентаризаційної справи станом на 31 грудня 2012 року містяться відомості про реєстрацію права власності за адресою: м. Дніпропетровськ, пров. Житомирський, буд. 39 - 42/100 частини за «Барабан Лукой Моисеевичем» (ПІБ власника зазначено російською мовою згідно правовстановлюючих документів) та 58/100 за «Лысенко Василисой Лукиничной» (ПІБ власника зазначено російською мовою згідно правовстановлюючих документів), станом на 31 грудня 2012 року в матеріалах інвентаризаційної справи відсутні відомості про реєстрацію права власності за адресою: м. Дніпропетровськ, пров. Житомирський, буд. 39, за [PERSON] Оскільки продавцю за договорами купівлі-продажу від 15 травня 2014 року [PERSON] Четвертою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою 07 вересня 1983 року свідоцтво про право на спадщину за заповітом за реєстровим № 1-2457 не видавалось та, відповідно, в КП ДМБТІ за нею не було зареєстровано право власності на спірне домоволодіння, договори купівлі-продажу від 15 травня 2014 року, посвідчені приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровані в реєстрі за №№ 1748 і 1756 є недійсними та також підлягає скасуванню запис про право власності: 5664646, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 360949012101 в державному реєстрі прав на нерухоме майно, внесений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], як спеціальним субєктом, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно. Крім цього, після смерті [PERSON] 30 липня 2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом [PERSON] на 44/100 частини домоволодіння № 39 по провулку Житомирському в місті Дніпропетровську. За вищенаведених обставин таке свідоцтво про право на спадщину за законом підлягає визнанню недійсним. Також, відповідно до договору купівлі-продажу від 21 серпня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 2365, [PERSON] (44/100 частки) та [PERSON] (49/100 частки) продали, а [PERSON] купила 93/100 частин домоволодіння № 39 по провулку Житомирському в місті Дніпропетровську. Оскільки продавцям за вказаним договором не належали на законних підставах відповідні частки відчужуваного домоволодіння, зазначений договір купівлі-продажу є недійсним. Враховуючи, що спірне домоволодіння в теперішній час знаходиться у власності за недійсними правочинами у [PERSON] (7/100 часток) і [PERSON] (93/100 частки), воно підлягає витребуванню на користь позивача. В судовому засіданні позивач [PERSON] і його представники [PERSON] та [PERSON] підтримали в повному обсязі позовні вимоги та доводи позовної заяви, на яких вони ґрунтуються. Відповідачка [PERSON], її представник [PERSON] та третя особа [PERSON] в суді заперечили проти задоволення позовних вимог [PERSON] в повному обсязі. Заперечення обґрунтовуються недоведеності факту кровного споріднення позивача з [PERSON] Вважають, що позивач не прийняв спадщину після смерті останнього і не доведено, що позивач вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідачка [PERSON] є добросовісним набувачем нерухомого майна і тому воно не може бути в неї витребуване. Просять звернути увагу на те, що свідоцтво про право власності на домоволодіння на [PERSON] було видане в 1989 році, при тому що [PERSON] помер в 1983 році. В суді [PERSON] представник відповідача [PERSON], та третя особа [PERSON] заперечили проти задоволення позовних вимог [PERSON] в повному обсязі. Заперечення обґрунтували тим, що оскільки [PERSON] помер в 1983 році і з цього часу припинилася його правоздатність, не може бути визнана судом належність свідоцтва про право власності, яке видане в 1989 році, померлій особі. Вважають, що позивачем не доведено, яке саме домоволодіння належало його батькові під № 29 чи під № 39. Вважають недоведеними доводи позивача про те, що позивач, [PERSON] та [PERSON] [PERSON] є родичами. Обґрунтування позивачем позовних вимог вважають хибними. Відчуження спірного майна не відбулося поза волею власника і у позивача відсутні підстави для витребування майна у відповідача [PERSON] Представник відповідача приватного нотаріуса ДМНО [PERSON] [PERSON], проти задоволення позовних вимог також заперечила в повному обсязі, оскільки нотаріальні дії вчинені відповідачем у відповідності до вимог чинного законодавства. Крім цього, наполягає на тому, що приватний нотаріус не є належним відповідачем за позовними вимогами про визнання правочинів недійсними. Третя особа приватний нотаріус ДМНО [PERSON] надала суду письмові пояснення по суті позовних вимог, за якими підтвердила факт посвідчення нею договору купівлі-продажу 93/100 часток спірного домоволодіння. Стверджує, що договір було посвідчено нею з дотриманням вимог чинного законодавства. Просить у задоволенні позовних вимог в частині визнання вказаного договору недійсним відмовити і справу розглянути у її відсутність. Третя особа приватний нотаріус ДМНО [PERSON] надала суду письмові пояснення по суті позовних вимог, за якими підтвердила факт видачі нею [PERSON] свідоцтва про право на спадщину. Наполягає на тому, що свідоцтво видане нею за наявності визначених законом підстав та з дотриманням передбаченої процедури. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити і справу розглянути у її відсутність. Представник Органу опіки та піклування [PERSON] просить справу вирішити згідно вимог закону з урахуванням інтересів дитини відповідачки [PERSON] Відповідачі [PERSON], [PERSON], а також треті особа Четверта Дніпропетровська державна нотаріальна контора і Дніпропетровське міське управління юстиції, належним чином та завчасно сповіщені про час та місце розгляду справи, до суду не прибули. Четверта Дніпропетровська державна нотаріальна контора надала суду письмову заяву, про розгляд справи за відсутності свого представника. Решта учасників розгляду про причини неявки суд не повідомили. За ухвалою суду справа розглянута за їх відсутності. На підставі досліджених доказів судом встановлені наступні фактичні обставини. За довідкою КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» ДОР (т. 1 а.с. 14), в матеріалах інвентаризаційної справи станом на 31 грудня 2012 року містяться відомості про реєстрацію права власності за адресою: м. Дніпропетровськ, пров. Житомирський, б. 39: -42/100 частини за «Барабан Лукой Моисевичем» (ПІБ власника зазначено російською мовою згідно правовстановлюючих документів); -58/100 частин за «Лысенко Василисой Лукиничной» (ПІБ власника зазначено російською мовою згідно правовстановлюючих документів). Обом власникам належні їм частки домоволодіння належать на підставі свідоцтв про право власності від 24 жовтня 1989 року, виданих Виконавчим комітетом Ради народних депутатів згідно рішення Виконавчого комітету АНД Ради народних депутатів № 507/12 від 11 серпня 1989 року. Копії відповідних свідоцтв додані до матеріалів цивільної справи (т. 1 а.с. 12, 73). Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] надано копію посвідченого ним 15 травня 2014 року за реєстром № 1756 договору купівлі-продажу 7/100 частин домоволодіння (т. 1 а.с. 158), за яким [PERSON] за 23376,99 грн. продала [PERSON] 7/100 частин домоволодіння № 39, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, провулок Житомирський. За заявою власника відчужуються 7/100 частин домоволодіння які складаються з літ. Ж-гараж. Договір містить посилання на те, що обєкт купівлі-продажу належить продавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого Четвертою дніпропетровською ДНК 07 вересня 1983 року в реєстрі за № 1-2457. Право власності продавця на обєкт купівлі-продажу зареєстровано: в Дніпропетровському міжміському бюро технічної інвентаризації 11 жовтня 1983 року, в реєстровій книзі під № 132 за реєстровим № 15; в Державному реєстрі прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], як спеціальним субєктом, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, номер запису про право власності: 5664646, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 360949012101. Договір також містить запис нотаріуса про підписання договору сторонами за місцем фактичного мешкання продавця [PERSON] за адресою: м. Дніпропетровськ, пров. Житомирський, б. 39, у звязку з хворобою останньої та на її прохання. На момент укладення зазначеного договору [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON] (т. 1 а.с. 166), яка надала заява про згоду на укладення вказаного договору (т. 1 а.с. 163). Також, приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] надано копію посвідченого ним 15 травня 2014 року за реєстром № 1748 договору купівлі-продажу 49/100 частин домоволодіння (т. 1 а.с. 177), за яким [PERSON] за 149000 грн. продала [PERSON] 49/100 частин домоволодіння № 39, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, провулок Житомирський. За заявою власника відчужуються 49/100 частин домоволодіння які складаються з літ. А-1 житловий будинок, літ. а-1 прибудова, літ. Г сарай, літ. Д - вбиральня. Договір містить посилання на те, що обєкт купівлі-продажу належить продавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого Четвертою дніпропетровською ДНК 07 вересня 1983 року в реєстрі за № 1-2457. Право власності продавця на обєкт купівлі-продажу зареєстровано: в Дніпропетровському міжміському бюро технічної інвентаризації 11 жовтня 1983 року, в реєстровій книзі під № 132 за реєстровим № 15; в Державному реєстрі прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], як спеціальним субєктом, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, номер запису про право власності: 5664646, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 360949012101. Договір також містить запис нотаріуса про підписання договору сторонами за місцем фактичного мешкання продавця [PERSON] за адресою: м. Дніпропетровськ, пров. Житомирський, б. 39, у звязку з хворобою останньої та на її прохання. На момент укладення зазначеного договору [PERSON] в зареєстрованому шлюбі не перебував, про що надав нотаріусу відповідну заяву (т. 1 а.с. 185). Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] також надані копії правовстановлюючих документів, які надавалися продавцем [PERSON] при укладенні вищезазначених договорів купівлі-продажу. Зокрема, надано копію свідоцтва про право на спадщину за заповітом (т. 1 а.с. 159), яке містить відомості про його видачу державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] 07 вересня 1983 року та реєстрацію в реєстрі за № 1-2457. За змістом свідоцтва, нотаріусом посвідчено, що на підставі заповіту, посвідченого Четвертою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою 22 червня 1983 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2-1573, спадкоємцем вказаного в заповіті майна [PERSON], який помер 30 червня 1983 року, є [PERSON]. Спадкове майно, на котре видане зазначене свідоцтво, складається з двох житлових будинків з прибудовами та господарські будівлями, що розташовані на земельній ділянці загальною площею 2515 кв.м. в м. Дніпропетровську, пров. Житомирський, 39, який належав померлому [PERSON] на праві особистої власності на підставі свідоцтва, виданого відділом комунального господарства АНД р-на м. Дніпропетровська від 12 квітня 1976 року та зареєстрованого в Дніпропетровському Інвентарбюро 22 квітня 1976 року під номером 254-144. Свідоцтво містить здійснений від імені Дніпропетровського міжміського бюро технічної інвентаризації запис про реєстрацію права власності на зазначене домоволодіння за [PERSON] 11 жовтня 1983 року, про що внесено запис в реєстрову книгу під № 132-15. Також, надано копію довідки (т. 1 а.с. 160), виданої на імя [PERSON] від імені КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» ДОР 04 березня 2014 року за № 2296. За вказаною довідкою, станом на 31 грудня 2012 року в матеріалах інвентаризаційної справи містяться відомості про право власності за адресою: м. Дніпропетровськ, пров. Житомирський, б. 39, за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 07 вересня 1983 року, виданого 4 ДДНК за реєстром № 1-2457, зареєстрованого в КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу № 132 за реєстровим № 15. Згідно копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (т. 1 а.с. 161), приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] 15 травня 2014 року до Державного реєстру прав на нерухоме майно внесені відомості про реєстрацію за [PERSON] права власності на домоволодіння за адресою: м. Дніпропетровськ, пров. Житомирський, б. 39, на підставі вищезазначеного свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Номер запису про право власності: 5664646, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 360949012101. 30 липня 2015 року Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] видане свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 709 (т. 2 а.с. 147), за яким спадкоємцем майна [PERSON] є [PERSON] Спадщина, на яку видане це свідоцтво, складається з 44/100 часток житлового будинку № 39, розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, пров. Житомирський. Спадкове майно належало спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою від 07 вересня 1983 року та записаного в реєстрову книгу під № 132-15 та в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] від 15 травня 2014 року, номер запису про право власності: 5664646, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 360949012101. Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] надано копію посвідченого нею 21 серпня 2015 року за реєстром № 2365 договору купівлі-продажу 93/100 частин житлового будинку (т. 3 а.с. 74-75), за яким [PERSON] за 127916 грн. та [PERSON] за 142452 грн. продали [PERSON] 44/100 та 49/100 частин відповідно домоволодіння № 39, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, провулок Житомирський. На момент укладення зазначеного договору [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON] (т. 3 а.с. 85), який надав заяву про згоду на укладення вказаного договору (т. 3 а.с. 86). На час винесення рішення зареєстрованими власниками домоволодіння № 39, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, провулок Житомирський, залишаються [PERSON], яка є власником 93/100 частки, та [PERSON], який є власником 7/100 частки. Вирішуючи позовні вимоги в частині встановлення факту того, що [PERSON]ян Мойсейович був батьком позивача та батьком [PERSON] [PERSON], суд виходить з наступного. За копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого подружжя (т. 1 а.с. 15), 11 вересня 1956 року Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області складено актовий запис за № 1030 про реєстрацію шлюбу між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище - Нечепуренко) Лукерією Лазарівною. Згідно довідки Державного архіву Дніпропетровської області (т. 1 а.с. 16), підтвердити факт народження [PERSON] у 1894 році в с. Ломівка (Мануїловка) [PERSON] повіту Катеринославської губернії (нині увійшло у межі Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська) неможливо через відсутність на зберіганні запитуваних документів. У відповідності до довідки Державного архіву Дніпропетровської області (т. 1 а.с. 18), в метричних книгах Миколаївської церкви, с-ще [PERSON] повіту Мануйлівської волості (нині Амур-Нижньодніпровський район м. Дніпропетровська) за 1919-1920 роки актового запису про народження [PERSON] ([PERSON]) Луківни немає. За копією запису акта про шлюб (т. 1 а.с. 83), [PERSON], [INFO], в січні 1952 року вступила в шлюб з [PERSON] та після одруження обрала прізвище чоловіка. Згідно довідки Державного архіву Дніпропетровської області (т. 1 а.с. 20), у книзі реєстрації актів цивільного стану Ломівської селищної ради Дніпропетровської області (нині Амур-Нижньодніпровський відділ РАЦС м. Дніпропетровська) є актовий запис № 217 від 20 листопада 1935 року про народження 06 листопада 1935 року дитини чоловічої статі на прізвище, імя та по-батькові [PERSON] «Лукович». Батьки [PERSON] «Мосійович», 42 років, українець, та [PERSON] «Лукеря Лазаровна», 42 років, українка (текст у лапках відтворює орфографію документа). Аналогічні відомості містяться в копії посвідки про народження [PERSON] (т. 1 а.с. 66). При цьому, за копією паспорту позивача (т. 1 а.с. 22), [PERSON] народився 06 листопада 1935 року в м. Дніпропетровську. Позивачем надано копію висновку про внесення змін до актового запису цивільного стану (т. 1 а.с. 94), яким Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції 17 червня 2015 року за заявою позивача встановлено неможливість внесення змін до актового запису про шлюб його батьків та до актового запису про смерть батька заявника у звязку з недостатньою кількістю підтверджуючих документів. Допитані судом у якості свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] підтвердили той факт, що [PERSON] був батьком позивача та [PERSON] [PERSON]. Наведені докази у своїй сукупності та взаємозвязку доводять той факт, що [PERSON]ян Мойсейович був батьком [PERSON] та [PERSON] [PERSON], а останні, у звязку з цим, доводяться один одному рідними братом та сестрою. Висновком про внесення змін до актового запису цивільного стану (т. 1 а.с. 94) Амур-Нижньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції позивачеві відмовлено у внесенні змін до актового запису про шлюб його батьків № 1030 від 11 вересня 1956 року щодо зазначення імені батька позивача та рекомендовано в судовому порядку встановити факт родинних відносин. За приписами ч. 2 ст. 256 ЦПК України, в судовому порядку встановлюються факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб. Встановлення зазначених фактів родинних відносин необхідне заявнику для реалізації його спадкових прав, а підтвердити зазначений факт іншим способом, аніж за рішенням суду, позивач не може. З огляду на викладене, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги в частині: - встановлення факту належності [PERSON]яну Мойсейовичу свідоцтва про право власності на домоволодіння від 24 жовтня 1989 року, виданого Виконавчим комітетом Амур-Нижньодніпровської ради народних депутатів на імя «Барабан Луки Моисеевича»; - встановлення факту належності [PERSON]яну Мойсейовичу заповіту від 22 червня 1983 року, посвідченого державним нотаріусом Четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 2-1573, згідно з яким «Барабан Лукьян Мусійович» заповідав усе своє майно [PERSON]; суд виходить з наступного. Згідно копії запису акту про смерть (т. 1 а.с. 226), 25 липня 1977 року померла [PERSON] (мати позивача), яка народилася 03 травня 1893 року в м. Дніпропетровську та постійно проживала в [INFO], б. 29. Заповіту [PERSON] після себе не залишила, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру «Заповіти / спадкові договори» (т. 2 а.с. 34). З інформаційної довідки зі спадкового реєстру «Спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину» (т. 2 а.с. 35) вбачається, що жоден зі спадкоємців до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини або видачу йому свідоцтва про прийняття спадщини після смерті [PERSON] не звертався. Згідно копії запису акту про смерть (т. 1 а.с. 225), [PERSON] «Лукьян Моисеевич» (російською), який народився 17 лютого 1894 року в м. Дніпропетровську та постійно проживав в [INFO], б. 29, помер 30 червня 1983 року. Державним нотаріальним архівом в Дніпропетровській області надано копію заповіту, посвідченого 22 червня 1983 року Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстром № 2-1573 (т. 2 а.с. 6), за яким [PERSON] все своє майно де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося заповів [PERSON]. Вищевказаними доказами доведено, що померлий 30 червня 1983 року [PERSON] за життя у правовстановлюючих документах зазначався в тому числі як [PERSON] та [PERSON], однак сукупність вищезазначених доказів поза всяким розумним сумнівом доводить той факт, що це була одна й та сама особа батько позивача. Разом з тим, різне написання імені та по-батькові останнього є перешкодою для реалізації позивачем своїх спадкових прав. При цьому, неузгодженість у нумерації домоволодінь 29 та 39 за показаннями свідка [PERSON] виникла через те, що нумерація домоволодінь по провулку Житомирському змінювалася. Суд враховує той факт, що зазначене свідоцтво право власності на домоволодіння видане 24 жовтня 1989 року, при тому що [PERSON]ян Мойсейович помер 30 червня 1983 року. Однак дійсність зазначеного свідоцтва та правомірність його видачі виходить за межі позовних вимог і з цих підстав правова оцінка цій обставині судом не надається. З урахуванням характеру спірних правовідносин та виходячи з того, що правоздатність особи припиняється з часу її смерті, належним способом захисту прав позивача буде встановлення факту того, що зазначений в свідоцтві про право власності на домоволодіння «Барабан Лука Моисеевич» є [PERSON]яном Мойсейовичим, який помер 30 червня 1983 року, та того факту, що зазначений заповіт, за яким «Барабан Лукьян Мусійович» заповідав усе своє майно [PERSON], виданий [PERSON]яном Мойсейовичем, який помер 30 червня 1983 року. Вирішуючи позовні вимоги в частині встановлення факту прийняття [PERSON] спадщини за заповітом після смерті [PERSON], який помер 30 червня 1983 року, суд виходить з наступного. Як встановлено судом, [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], який заповів першому все своє майно. За ст. 548 ЦК України (1963 року), для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. З інформаційної довідки зі спадкового реєстру «Спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину» (т. 2 а.с. 30) вбачається, що жоден зі спадкоємців до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини або видачу йому свідоцтва про прийняття спадщини після смерті [PERSON] не звертався. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК України (1963 року), вважається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Допитані судом свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] підтвердили той факт, що [PERSON] як на час смерті [PERSON] так і після неї постійно мешкав за адресою: м. Дніпропетровськ, пров. Житомирський, б. 39, отже фактично вступив у володіння спадковим майном у вигляді 42/100 частини вказаного домоволодіння та згідно вимог п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК України (1963 року), вважається таким, що прийняв спадщину. За довідкою Квартального комітету № 3 Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради (т. 1 а.с. 25) [PERSON], [INFO], з по 25 лютого 2005 року (день смерті) проживав та був зареєстрований за адресою: пров. Житомирський, б. 39. З огляду на викладене, позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги в частині встановлення факту постійного проживання [PERSON] [PERSON], [PERSON] та [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] на день його смерті, суд виходить з наступного. Згідно копії актового запису про смерть (т. 1 а.с. 117), [PERSON] помер 25 лютого 2005 року. Місцем проживання померлої особи зазначено: м. Дніпропетровськ, пров. Житомирський, б. 39. Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшли успадковані останнім 42/100 частини домоволодіння № 39 по пров. Житомирський, м. Дніпропетровська. За ч. 1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Заповіту [PERSON] після себе не залишив, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру «Заповіти / спадкові договори» (т. 4 а.с. 69-74). Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. [PERSON] народився 12 лютого 1953 року від батька [PERSON] та матері [PERSON], що підтверджується копією запису акту про народження (т. 1 а.с. 84). За копією запису акту про народження (т. 1 а.с. 85), [PERSON] народився 15 грудня 1977 року від батька [PERSON] та матері [PERSON]. На підставі викладеного, спадкоємцями за законом першої черги після смерті [PERSON] згідно вимог ст. 1261 ЦК України були його мати [PERSON], дружина [PERSON] і син [PERSON] Інші спадкоємці першої черги після смерті [PERSON] дослідженими в судовому засіданні доказами не встановлені. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Як передбачено ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. З інформаційної довідки зі спадкового реєстру «Спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину» (т. 1 а.с. 199) вбачається, що жоден зі спадкоємців до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини або видачу йому свідоцтва про прийняття спадщини після смерті [PERSON] не звертався. За довідкою Квартального комітету № 3 Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради (т. 1 а.с. 23) [PERSON] [PERSON], [INFO], з 16 вересня 1920 року по 28 травня 2005 року (день смерті) проживала та була зареєстрована за адресою: пров. Житомирський, б. 39. У відповідності до довідки Квартального комітету № 3 Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради (т. 1 а.с. 24) [PERSON], [INFO], з 17 листопада 1977 року по 20 листопада 2014 року (день смерті) проживав та був зареєстрований за адресою: пров. Житомирський, б. 39. Допитані судом свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] підтвердили той факт, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на час смерті [PERSON] постійно мешкали разом з останнім за адресою: м. Дніпропетровськ, пров. Житомирський, б. 39, отже згідно вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України є такими, що прийняли спадщину. Виходячи із визначеної ст. 1267 ЦК України рівності часток спадкоємців у спадковому майні, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] після смерті [PERSON] успадкували по 14/100 часток зазначеного домоволодіння. З огляду на викладене, позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги в частині встановлення факту постійного проживання [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] [PERSON] на день її смерті 28 травня 2005 року, в домоволодінні № 39 по провулку Житомирському в місті Дніпропетровську, суд виходить з наступного. Згідно копії актового запису про смерть (т. 1 а.с. 116), [PERSON] [PERSON], яка народилася 16 вересня 1919 року, померла 28 травня 2005 року. Місцем проживання померлої особи зазначено: м. Дніпропетровськ, пров. Житомирський, б. 39. Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшли належні померлій 72/100 частин зазначеного домоволодіння (58/100 + 14/100). Заповіту [PERSON] після себе не залишила, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру «Заповіти / спадкові договори» (т. 1 а.с. 200). У відповідності до вимог ч. 1 ст. 1266 ЦК України, внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. [PERSON], як онук [PERSON], на підставі ч. 1 ст. 1266 ЦЦ України спадкував ту частку спадщини, яка належала б за законом його батькові [PERSON], якби він був живим на час відкриття спадщини, отже є спадкоємцем за законом першої черги за правом представлення. Інші спадкоємці першої черги після смерті [PERSON] дослідженими в судовому засіданні доказами не встановлені. З інформаційної довідки зі спадкового реєстру «Спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину» (т. 1 а.с. 199) вбачається, що жоден зі спадкоємців до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини або видачу йому свідоцтва про прийняття спадщини після смерті [PERSON] не звертався. Допитані судом свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] підтвердили той факт, що [PERSON] на час смерті [PERSON] постійно мешкав разом з останньою за адресою: м. Дніпропетровськ, пров. Житомирський, б. 39, отже згідно вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України є таким, що прийняв спадщину та успадкував належні померлій 72/100 частини зазначеного домоволодіння. З огляду на викладене, позовні в цій частині також підлягають задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги в частині встановлення факту постійного проживання [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] (матірю) на день її смерті 26 червня 2014 року, в домоволодінні № 39 по провулку Житомирському в місті Дніпропетровську, суд виходить з наступного. Згідно копії актового запису про смерть (т. 1 а.с. 239), [PERSON] померла 26 червня 2014 року. Місцем проживання померлої особи зазначено: м. Дніпропетровськ, пров. Житомирський, б. 39. Остання за життя видала заповіт, посвідчений 10 липня 2007 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] (т. 4 а.с. 152), за яким належну їй земельну ділянку площею 4,290 га, розташовану на території Чумаківської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області заповіла ТОВ «ТЕЛЕМІСТ». Решта майна та майнових прав [PERSON] заповітом охоплені не були. [PERSON], як син померлої, згідно вимог ст. 1261 ЦК України був спадкоємцем за законом першої черги. Інші спадкоємці першої черги після смерті [PERSON] дослідженими в судовому засіданні доказами не встановлені. Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] надана копія спадкової справи до майна [PERSON] (т. 2 а.с. 103-151) яка містить заяву від [PERSON], датовану 01 квітня 2015 року, за якою останній повідомив нотаріуса про прийняття спадщини з усіх передбачених законом підстав та просив видати йому свідоцтво про право на спадщину (т. 2 а.с. 106). [PERSON] з заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не звертався. Допитані судом свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] підтвердили той факт, що [PERSON] на час смерті [PERSON] постійно мешкав разом з останньою за адресою: м. Дніпропетровськ, пров. Житомирський, б. 39, отже згідно вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України є таким, що прийняв спадщину. З огляду на викладене, позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги в частині визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07 вересня 1983 року, скасування запису про право власності та визнання недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 30 липня 2015 року, суд виходить з наступного. З копії актового запису про смерть (т. 1 а.с. 62, 118) вбачається, що [PERSON] помер 20 листопада 2014 року. Місцем проживання померлої особи зазначено м. Дніпропетровськ, пров. Житомирський, б. 39. Заповіту [PERSON] після себе не залишив, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру «Заповіти / спадкові договори» (т. 4 а.с. 143-146). Четвертою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою надана копія спадкової справи до майна [PERSON] (т. 1 а.с. 55-85). Спадкова справа містить заяву [PERSON] від 02 грудня 2014 року нотаріусу про прийняття спадщини після смерті [PERSON] у якості спадкоємця за законом. Як передбачено ч. 1 ст. 1265 ЦК України, у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Як встановлено судом, позивач [PERSON] є рідним дядьком батька [PERSON], отже згідно вимог ч. 1 ст. 1265 ЦК України є спадкоємцем за законом пятої черги після смерті останнього. Вирішуючи питання щодо майна, яке належало спадкодавцю [PERSON], суд виходить з того, що останній, як зазначалося вище, успадкував після смерті [PERSON] 14/100 часток спірного домоволодіння, а також після смерті [PERSON] 72/100 частини спірного домоволодіння. Щодо майна, успадкованого [PERSON] після смерті матері [PERSON], суд виходить з того, що як вже було встановлено судом, 30 липня 2015 року Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] видане свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 709 (т. 2 а.с. 147), за яким спадкоємцем майна [PERSON] є [PERSON] Спадщина, на яку видане це свідоцтво, складається з 44/100 часток житлового будинку № 39, розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, пров. Житомирський. Спадкове майно належало спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою від 07 вересня 1983 року та записане в реєстрову книгу під № 132-15 та в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] від 15 травня 2014 року, номер запису про право власності: 5664646, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 360949012101. Державним нотаріальним архівом в Дніпропетровській області на запит суду повідомлено, що ні за датою 07 вересня 1983 року ні за реєстровим № 1-2457 після смерті [PERSON] спадкова справа не знайдена (т. 1 а.с. 197). В реєстрі нотаріальних дій Четвертою дніпропетровською нотаріальною конторою 07 вересня 1983 року свідоцтва про право на спадщину за заповітом на імя [PERSON] не видавалось а за реєстровим номером 1-2457 інша дія (т. 2 а.с. 5). Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою на запит суду надана інформація про те, що згідно даних архіву Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори після померлого 30 червня 1983 року [PERSON] спадкова справа не заводилася та будь яких заповітів від мені останнього не зареєстровано (т. 2 а.с. 27). КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» ДОР на запит суду надана інформація (т. 1 а.с. 241), за якою лист за вихідним № 2296 від 04 березня 2014 року щодо зареєстрованого власника домоволодіння за адресою: м. Дніпропетровськ, пров. Житомирський, 39, ними не надавався і в реєстровій книзі № 132 за реєстровим № 15 відсутні відомості про реєстрацію прав власності за [PERSON] на буд. 39 по пров. Житомирському в м. Дніпропетровську. Додатково повідомили, що станом на 31 грудня 2012 року в матеріалах інвентаризаційної справи відсутні відомості про реєстрацію права власності за адресою: м. Дніпропетровськ, пров. Житомирський, б. 39, за [PERSON]. Крім цього, судом було досліджено оригінал інвентаризаційної справи за адресою: м. Дніпропетровськ, пров. Житомирський, б. 39 (т. 1 а.с. 242-250, т. 2 а.с. 4), який містить відомості про те, що вперше право власності на житлові будинки та господарчі будівлі за зазначеною адресою було зареєстроване за [PERSON] та [PERSON] [PERSON] з частками у праві власності 42/100 та 58/100 відповідно 24 жовтня 1989 року на підставі рішення Виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської ради народних депутатів м. Дніпропетровська № 507/12 від 11 серпня 1989 року (т. 1 а.с. 249). До зазначеного часу житлові будинки та господарчі будівлі мали статус самовільно зведених і були введені в експлуатацію лише 11 серпня 1989 року (т. 1 а.с. 247-248). До 31 грудня 2012 року включно матеріали інвентаризаційної справи на вказане домоволодіння не містять відомостей про перехід права власності на нього до інших осіб. Наведені докази в своїй сукупності та взаємозвязку поза всяким розумним сумнівом доводять той факт, що свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 07 вересня 1983 року, в якому видавником зазначена Четверта дніпропетровська державна нотаріальна контора, реєстровий № 1-2457, згідно з яким [PERSON] успадкувала після померлого 30 червня 1983 року [PERSON] домоволодіння № 39 по провулку Житомирському в місті Дніпропетровську, є сфальсифікованим, Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою не видавалося і право власності на домоволодіння на підставі зазначеного свідоцтва за [PERSON] в КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» ДОР не реєструвалося. За ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У відповідності до п. 41 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року № 1141, державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Суд,

Outcome: partial