Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-16 00:00:00

І. Виклад позиції позивача та відповідача. 12 серпня 2020 року представник позивача звернувся до суду з вказаною позовною заявою до відповідачів про визнання договорів недійсними, у якій просить визнати недійсним договір наступного відступлення права грошової вимоги за кредитними договорами до позивача, укладений 31.10.2019 року між відповідачами ТОВ «ФК «Еліт-Фактор» і [PERSON] ; визнати недійсним договір відступлення прав за договором іпотеки до іпотекодавця позивача [PERSON] , укладений 31.10.2019 року між відповідачами ТОВ «ФК «Еліт-Фактор» і [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Маковецькою О.А., за реєстровим №3931; скасувати державну реєстрацію іпотеки, здійснену в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Маковецькою О.А., запис №33943883 від 31.10.2019 року; скасувати державну реєстрацію іпотеки, здійснену в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Маковецькою О.А., запис №33944767 від 31.10.2019 року. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 27 квітня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №1344 відповідно до якого позивач отримала кредит в сумі 78\~000, 00 доларів США і зобов`язалася його повернути у строки до 27.04.2027 року. Одночасно між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Волкодав В.Г. за реєстровим №3479, за умовами якого позивач передала в іпотеку 73/100 частини домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Крім того, 18 лютого 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено Договір про надання споживчого кредиту №11300553000 відповідно до якого позивач отримала кредит в сумі 128 500, 00 доларів США і зобов`язалася його повернути у строки до 18.02.2015 року. 18.02.2008 року між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» укладено договір поруки №11300553000-П, за умовами якого [PERSON] поручився перед банком за виконання позивачем Договору про надання споживчого кредиту №11300553000 від 18.02.2008 року у повному обсязі. 18.02.2008 року між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Зоріною Н.В. за реєстровим №845, за умовами якого позивач передала в іпотеку 73/100 частини домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань, 26.07.2010 року рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона стягнуто з [PERSON] на користь АТ «Укрсиббанк» заборгованості за кредитним договором №1344 від 27.04.2006 року в сумі 680\~590, 07 грн., а також сплачений судовий збір 1\~700, 00 грн. та витрати по ІТЗ в сумі 120, 00 грн. 16.04.2010 року заочним рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона стягнуто з [PERSON] , [PERSON] на користь АТ «Укрсиббанк» заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту №11300553000 від 18.02.2008 року в сумі 1\~065\~809, 17 грн., а також судові витрати у розмірі по 910, 00 грн. з кожного. 12 грудня 2011 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» укладено договір факторингу №1, за яким відбулося відступлення права вимоги за договором про надання споживчого кредиту №11300553000 від 18.02.2008 року та кредитним договором №1344 від 26.04.2006 року. 23.07.2019 TOB «Кей-Колект» відступило TOB «ФК «Еліт-Фактор», відповідно до Договору наступного відступлення права грошової вимоги, своє право вимоги за зобов`язаннями [PERSON] у кредитних договорах, внаслідок чого відбулася заміна кредитора у зобов`язанні, та ТОВ «ФК «Еліт-Фактор» отримало всі права, що виникають з кредитних договорів. 31.10.2019 між ТОВ «Кей-Колект» та ТОВ «ФК «Еліт-Фактор» укладено договір відступлення прав вимоги за іпотечними договорами, який посвідчено приватним нотаріусом ХМНО Маковецькою O.A., за реєстр. № 3916. 31.10.2019 між ТОВ «ФК «Еліт-Фактор» та [PERSON] укладено Договір наступного відступлення права грошової вимоги, відповідно до якого ТОВ «ФК «Еліт-Фактор» передав [PERSON] право вимоги за заборгованістю [PERSON] , що виникла у зв`язку з невиконанням умов Договору про надання споживчого кредиту № 11300553000 від 18.02.2008 та Кредитного договору № 1344 (10617822000) від 27.04.2006, внаслідок чого відбулася заміна кредитора у зобов`язанні, та [PERSON] отримав всі права, що виникають з кредитних договорів разом із забезпеченням. 31.10.2019 ТОВ «ФК «Еліт-Фактор» відступило [PERSON] відповідно до Договору відступлення права вимоги за договором іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Маковецькою O.A., за реєстр. № 3931, належні іпотекодержателю права в зобов`язанні за договором іпотеки від 27.04.2006, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Волкодав В.Г., за реєстр, № 3479, та договором іпотеки від 18.02.2008, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Зоріною Н.В., за реєстр. № 845 (з усіма наступними змінами та доповненнями до них), укладеними між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] . Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки, іпотекодержателем нерухомого майна, а саме 73/100 частини домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] . Всупереч ст. 24 Закону України «Про іпотеку» ТОВ «Кей-Колект» не повідомляло [PERSON] , про відступлення 31.10.2019 на користь ТОВ «ФК «Еліт-Фактор» прав за іпотечним договором і 23.07.2019 права вимоги за основним зобов`язанням. В свою чергу ТОВ «ФК «Еліт-Фактор» також не повідомляло [PERSON] про відступлення 31.10.2019 на користь [PERSON] прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобов`язанням. Кредитні договори було укладено між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» як банківською установою. Оскаржуваний договір відступлення права вимоги на користь фізичної особи потенційно може створювати для позивача права та обов`язки, оскільки за договором про відступлення права вимоги відповідач [PERSON] придбав право вимоги за кредитними договорами, які забезпечені іпотекою, предметом іпотеки є частина домоволодіння, яка належить позивачу, з огляду на що позивач звернулася до суду за захистом своїх прав. Відповідачі у судове засідання не з`явилися. Про час, місце та дату проведення судового засідання повідомлялися належним чином. Своїм процесуальним правом не скористалися, відзиву на позов не подали. ІІ. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 28.08.2020 року позов залишено без руху, позивачу надано строк на усунення зазначених у ній недоліків та сплати судового збору. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 14.09.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання призначено на 13.10.2020 року. У зв`язку з неявкою належним чином повідомлених учасників справи, розгляд справи відкладено на 12.11.2020 року. За клопотанням представника позивача розгляд справи відкладено на 09.12.2020 року. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 09.12.2020 року витребувано у [PERSON] належним чином засвідчені копії документів, на підставі яких виконано зобов`язання по оплаті ціни відступлення у розмірі 1 020\~000, 00 грн. на користь ТОВ «ФК «Еліт-Фактор» за Договором наступного відступлення права вимоги від 31.10.2019 року. Витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Еліт-Фактор» належним чином засвідчені копії документів, на підставі яких виконано зобов`язання по оплаті ціни відступлення у розмірі 1 020\~000, 00 грн. на користь ТОВ «ФК «Еліт-Фактор» за Договором наступного відступлення права вимоги від 31.10.2019 року. Судове засідання відкладено на 28.01.2021 року. У зв`язку з неявкою відповідачів розгляд справи відкладено на 26.02.2021 року. 26.02.2021 року розгляд справи не відбувся у зв`язку з перебуванням головуючої судді у відпустці. Судове засідання призначено на 17.03.2021 року. Позивач у судове засідання не з`явилася, 17.03.2021 року [PERSON] діючи в інтересах позивача на підставі ордеру, подала заяву про розгляд справи у її відсутність. Проти заочного розгляду справи не заперечила. У судове засідання у час призначений для розгляду справи за суттю, відповідачі (представник) повторно не з`явилися. Про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, зокрема шляхом направлення судових повісток про виклик за відомим суду зареєстрованим у встановленому законом порядком місцем проживання, місцем знаходження, відому суду електронну адресу, направлення СМС-повісток, опублікування оголошень на офіційному веб-сайті судової влади України: https://court.gov.ua/unknown/sud2125. Третя особа у судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутність. ЄСПЛ у рішенні у справі «В`ячеслав Корчагін проти Росії» (№12307/16) визначив, що якщо повістку було направлено за однією з відомих адрес, а особа ухиляється від її отримання, то особа може стежити за ходом справи з офіційних джерел, таких як веб - сторінка суду, а тому право такої особи на справедливий суд, гарантоване ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод порушено не було. Як передбачено ч. ч. 2-3, 13 ст. 128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. За наявності відповідної письмової заяви учасника справи, який не має офіційної електронної адреси, та технічної можливості, повідомлення про призначення справи до розгляду та про дату, час і місце проведення судового засідання чи проведення відповідної процесуальної дії може здійснюватися судом з використанням засобів мобільного зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, шляхом надсилання такому учаснику справи текстових повідомлень із зазначенням веб-адреси відповідної ухвали в Єдиному державному реєстрі судових рішень, в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему. За приписами п.1 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: юридичним особам за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Як передбачено п.2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. З матеріалів справи вбачається, що у встановлений судом строк, відповідачі будучи повідомленими належним чином, відзиву на позов, будь-яких заяв та клопотань про продовження строку на вчинення відповідної процесуальної дії не подали. У судові засідання відповідачі не з`являлися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк настають наслідки передбачені ч. 2 статті 191 ЦПК України. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. За частиною 1 ст.280 ЦПУ України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, враховуючи згоду сторони позивача про розгляд справи у їх відсутності у заочному порядку із ухвалення рішення при заочному розгляді справи на підставі поданих позивачем документів та повторної неявки у судове засідання належним чином повідомлених про день, час та місце судового розгляду справи відповідачів і відсутності будь-яких заяв від них, суд постановив розглянути справу за відсутності учасників справи у заочному порядку із ухваленням заочного рішення, крім того, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. ІІІ. Фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст правовідносин. Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 26.07.2010 року у справі №2-3137 стягнуто з [PERSON] на користь АТ «Укрсиббанк» заборгованості за договором про надання споживчого кредиту в сумі 680 590, 07 грн., а також сплачений судовий збір 1 700, 00 грн. та витрати по ІТЗ в сумі 120, 00 грн. Заочним рішення\~Комсомольського районного\~суду м.\~Херсона від\~16.04.2010\~року у\~справі №2-2610/2010\~стягнуто з\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] \~на користь\~АКІБ «Укрсиббанк»\~заборгованість з\~кредиту у\~розмірі 1\~065\~809,\~17\~грн,\~з них:\~заборгованість за\~простроченим кредитом\~931\~130,\~02\~грн.,\~заборгованість за\~простроченими відсотками\~129\~255,\~32\~грн.,\~пеня за\~несвоєчасне погашення\~заборгованості за\~кредитом 1\~210,\~01\~грн.\~пеня за\~несвоєчасне погашення\~заборгованості по\~відсоткам 4\~213,\~82\~грн., а також судові витрати у розмірі по 910, 00 грн. з кожного. Ухвалою Комсомольського районного суду м. Херсона від 26.11.2012 року у справі №2-2610 замінено сторону виконавчого провадження про стягнення з [PERSON] , [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором в сумі 1065809,17 грн. та судові витрати у сумі 910,00 грн. з кожного, визнано стягувачем Товариство з обмеженою відповідальністю «КЕЙ КОЛЕКТ» у зв`язку з переходом до нього прав кредитора відповідно до договору Факторингу від 12.12.2011 року. Ухвалою Комсомольського районного суду м. Херсона від 15.07.2013 року у справі №667/5210/13-ц замінено сторону виконавчого провадження стягувача ПАТ «Укрсиббанк» по виконавчому листу №2-2610/10, виданому 20.07.2010 року Комсомольським районним судом м. Херсона на його правонаступника ТОВ «КЕЙ КОЛЕКТ». 31 жовтня 2019 року між ТОВ ФК «Еліт-Фактор» (кредитор) та [PERSON] (новий кредитор) укладено Договір наступного відступлення права вимоги, за умовами якого ТОВ ФК «Еліт-Фактор» передає, а [PERSON] приймає право вимоги за заборгованістю [PERSON] за зобов`язаннями, які виникли у зв`язку з невиконанням боржником умов Кредитного договору №1344 від 27 квітня 2006 року та Договору про надання споживчого кредиту №11300553000 від 18 лютого 2008 року з додатковими угодами до них, а також право вимоги до боржника, яке виникне в майбутньому, згідно з умовами Кредитного договору, у тому числі будь-які зобов`язання за договорами забезпечення, укладеними в забезпечення належного виконання Боржником кредитного договору, а саме Договору іпотеки. За умовами пункту 2.1 вказаного Договору новий кредитор зобов`язаний сплатити кредитору ціну відступлення у розмірі 1\~020\~000, 00 грн. протягом трьох робочих днів з дня підписання цього договору. Після сплати Новим кредитором на користь кредитора ціни відступлення кредитор не буде вимагати сплату решти суми заборгованості (п.2.2 Договору). 31 жовтня 2019 року між ТОВ ФК «Еліт-Фактор» та [PERSON] укладено Договір відступлення права вимоги за Договором іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Маковецькою О.А. і зареєстрований у реєстрі за №3931, за умовами якого ТОВ ФК «Еліт-Фактор» (іпотекодержатель) відступає, а [PERSON] (новий іпотекодержатель) набуває належні іпотекодержателю права в зобов`язанні за Договором іпотеки від 27 квітня 2006 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] 31 жовтня 2019 року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Маковецькою О.А., як державним реєстратором, прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 49461003, в Держаному реєстрі речових прав на нерухоме майно (спеціальний розділ), номер запису про іпотеку: 33944767. ІV. Оцінка Суду. Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). При вирішенні цивільного спору суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. Відповідно до статей 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Одним із випадків відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги). Відповідно до статті 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», у якій зазначено, що факторинг - це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів. У статті 1077 ЦК України зазначено, що, за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Пунктом 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06 лютого 2014 року № 352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03 квітня 2009 року №231» до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення. Таким чином, у Цивільному кодексі України, як вбачається зі змісту його статей 512, 1077, проведено розмежування правочинів, предметом яких є відступлення права вимоги, а саме: правочини з відступлення права вимоги (цесія) та договори факторингу. З аналізу статтей 512-518 Цивільного кодексу України можна зробити також висновок щодо суб`єктного складу правочинів з відступлення права вимоги: відповідно до статті 2 цього Кодексу учасниками цесії можуть бути будь-яка фізична або юридична особа. Разом з тим, із частини першої статті 1077 Цивільного кодексу України, статті 350 Господарського кодексу України та частини п`ятої статті 5 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вбачається, що суб`єктний склад у договорі факторингу має три сторони: клієнта, яким може бути фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності (частина друга статті 1079 Цивільного кодексу України), фактора, яким може бути банк або інша банківська установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції (частина третя статті 1079 Цивільного кодексу України) та боржник, тобто набувач послуг чи товарів за первинним договором. У статті 350 Господарського кодексу України зазначено, що фактором може бути лише банк, разом з тим, у пункті 1 частини 1 статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», норми якого є спеціальними, вказано, що фінансовими установами є банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди й компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо передбачених законом, - інших послуг (операцій), пов`язаних із наданням фінансових послуг. У частинах першій, другій статті 7 цього ж Закону зазначено, що юридична особа, яка має намір надавати фінансові послуги, зобов`язана звернутися до відповідного органу державного регулювання ринків фінансових послуг протягом тридцяти календарних днів з дати державної реєстрації для включення її до державного реєстру фінансових установ. У разі якщо відповідно до закону надання певних фінансових послуг потребує ліцензування, фінансова установа має право на здійснення таких послуг лише після отримання відповідних ліцензій. Отже, фактор для надання фінансової послуги повинен бути включеним до Державного реєстру фінансових установ. Щодо розмежування за предметом договору, то під час цесії може бути відступлене право як грошової, так і не грошової (роботи, товари, послуги) вимоги. Цивільний кодекс України передбачає лише перелік зобов`язань, у яких заміна кредитора не допускається (статті 515 Цивільного кодексу України). Предметом договору факторингу може бути лише право грошової вимоги (як такої, строк платежу за якою настав, так і майбутньої грошової вимоги (стаття 1078 Цивільного кодексу України). Згідно з пунктом 5 частини першої статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. За змістом пункту 11 частини першої статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» факторинг є фінансовою послугою. Метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права. Метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника. При цесії право вимоги може бути передано як за плату, так і безоплатно. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату. Ціна договору факторингу визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги. Розмір винагороди фактора може встановлюватись по-різному, наприклад, у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю. Якщо право вимоги відступається «за номінальною вартістю» без стягнення фактором додаткової плати, то в цьому випадку відносини факторингу відсутні, а відносини сторін регулюються загальними положеннями про купівлю-продаж з урахуванням норм стосовно заміни кредитора у зобов`язанні (частина третя статті 656 Цивільного кодексу України). Договір факторингу спрямований на фінансування однією стороною другої сторони шляхом надання в її розпорядження певної суми грошових коштів. Вказана послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому, сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатись як плата за надану останнім фінансову послугу. Плата за договором факторингу може бути у формі різниці між реальною ціною вимоги і ціною, передбаченої в договорі, право вимоги за яким передається. Згідно з частиною першою статті 1084 Цивільного кодексу України якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. Також розмежування розглядуваних договорів здійснюється за їх формою: правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредитору (стаття 513 Цивільного кодексу України). Оскільки факторинг визначено пунктом 3 частини першої статті 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кредитною операцією, вимоги до такого договору визначені у статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Судом встановлено, що за умовами оспорюваних Договорів первісний кредитор та іпотекодержатель АКІБ «Укрсиббанк» відступає, а новий кредитор Товариство з обмеженою відповідальністю «КЕЙ КОЛЕКТ» у зв`язку з переходом до нього прав кредитора відповідно до договору Факторингу від 12.12.2011 року набуває прав належних первісному кредитору та іпотекодержателю, у подальшому ТОВ «КЕЙ КОЛЕКТ» відступає ТОВ «ФК «Еліт-Фактор» право вимоги за договорами кредиту та іпотеки, у подальшому , ТОВ «ФК «Еліт-Фактор» відступає, а новий кредитор та іпотекодержатель, [PERSON] , набуває прав належних первісному кредитору та іпотекодержателю згідно з Кредитним договором №1344 від 27 квітня 2006 року, Договором про надання споживчого кредиту №11300553000 від 18 лютого 2008 року, Договором іпотеки від 27 квітня 2006 року. При цьому новий кредитор сплачує ТОВ «ФК «Еліт-Фактор» ціну відступлення 1 020 000, 00 грн. Згідно з пунктів 1.1, 1.2 Договору відступлення права вимоги, новий кредитор набуває право вимоги за заборгованістю позивача, які виникли у зв`язку із невиконанням боржником умов Кредитного договору №1344 від 27 квітня 2006 року та Договору про надання споживчого кредиту №11300553000 від 18 лютого 2008 року з додатковими угодами до них, а також право вимоги до боржника, яке виникне в майбутньому, згідно з умовами Кредитного договору, у тому числі будь-які зобов`язання за договорами забезпечення, укладеними в забезпечення належного виконання Боржником кредитного договору, а саме Договору іпотеки від 27 квітня 2006 року. Згідно пункту 2.3 Договору відступлення права вимоги за Договором іпотеки новий іпотекодержатель одержує право, у разі невиконання боржником своїх зобов`язань за Кредитним договором, звернути стягнення на предмет іпотеки та за рахунок Предмету іпотеки задовольнити свої вимоги Кредитним договором в обсязі, який визначається на момент фактичного задоволення, а також вимагати від іпотекодавця виконання інших зобов`язань за Договором іпотеки. При цьому рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 26.07.2010 року у справі №2-3137 стягнуто з [PERSON] на користь АТ «Укрсиббанк» заборгованості за договором про надання споживчого кредиту в сумі 680 590, 07 грн., а також сплачений судовий збір 1 700, 00 грн. та витрати по ІТЗ в сумі 120, 00 грн. Заочним рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 16.04.2010 року у справі №2-2610/2010 стягнуто з [PERSON] , [PERSON] на користь АКІБ «Укрсиббанк» заборгованість з кредиту у розмірі 1 065 809, 17 грн, з них: заборгованість за простроченим кредитом 931 130, 02 грн., заборгованість за простроченими відсотками 129 255, 32 грн., пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом 1 210, 01 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по відсоткам 4 213, 82 грн., а також судові витрати у розмірі по 910, 00 грн. з кожного.. За викладеною у позові інформацією, позивач не оспорює наявність у неї заборгованості за вказаними рішеннями на загальну суму 1\~749\~129, 24 грн. За таких обставин розмір грошової вимоги на час укладення договору відступлення права вимоги перевищує ціну відступлення вимоги, яка складає 1\~020\~000, 00 грн. Уклавши Договір наступного відступлення права вимоги ТОВ «ФК «Еліт-Фактор» отримав фінансування у розмірі 1\~020\~000, 00 грн., а [PERSON] , в свою чергу, укладаючи вказаний договір набув право одержання прибутку у формі різниці між реальною вартістю права вимоги, що відступається, і ціною відступлення, що передбачена Договором відступлення права вимоги. Зі змісту Договорів відступлення права вимоги та відступлення права вимоги за договором іпотеки вбачається, що метою укладання спірних договорів з боку ТОВ «ФК «Еліт-Фактор» є отримання фінансування, а з боку [PERSON] є набуття права власності на майно що є предметом Договору іпотеки від 27 квітня 2006 року та отримання прибутку. Наведене свідчить про те, що укладений між ТОВ «ФК «Еліт-Фактор» та [PERSON] . Договір наступного відступлення права вимоги за своєю юридичною природою (незважаючи на його назву) є договором факторингу. Цесія (уступка права вимоги) є одним з обов`язкових елементів відносин факторингу. Проте сама по собі назва оспорюваного у даній справі договору не змінює його правової природи. З укладенням Договору наступного відступлення права вимоги у Кредитному договорі №1344 від 27 квітня 2006 року та Договору про надання споживчого кредиту №11300553000 від 18 лютого 2008 року відбулася заміна первісного кредитора ТОВ «ФК «Еліт-Фактор», яке є фінансовою установою, що має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг (послуг з факторингу) на фізичну особу [PERSON] . Зі статтей 1077 та 1079 Цивільного кодексу України та частини п`ятої статті 5 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вбачається, що договір факторингу зачіпає інтереси трьох сторін: клієнта, яким може бути фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактора, яким може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції, та боржника, тобто набувача послуг чи товарів за первинним договором. Фінансова установа це юридична особа, яка згідно із законом надає одну або декілька фінансових послуг і внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку (пункт 1 частини 1 статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»). Згідно з пунктом 5 частини першої статті 1 того ж Закону фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Факторинг належить до фінансових послуг (пункт 11 частини 1 статті 4 Закону). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредитору (стаття 513 Цивільного кодексу України). Оскільки факторинг є фінансовою послугою вимоги до такого договору визначені у статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Вказана норма передбачає правило за яким фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб`єктами господарювання. Юридична особа, яка має намір надавати фінансові послуги, зобов`язана звернутися до відповідного органу, який здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг, протягом тридцяти календарних днів з дати державної реєстрації для включення її до державного реєстру фінансових установ. У разі якщо відповідно до закону надання певних фінансових послуг потребує ліцензування, фінансова установа має право на здійснення таких послуг лише після отримання відповідних ліцензій (частини 1 та 2 статті 7 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 вересня 2018 року у справі №909/968/16 (провадження № 12-97гс18) дійшла висновку про те, що договір факторингу є правочином, який характеризується, зокрема, тим, що йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт - фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник - набувач послуг чи товарів за первинним договором). У постанові від 31 жовтня 2018 року у справі №465/646/11 (провадження № 14-222цс18) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що фізична особа, у будь-якому статусі, не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі надаються лише або спеціалізованими установами, якими є банки, або іншими установами які мають право на здійснення фінансових операцій, та внесені до реєстру фінансових установ. Відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням частини 3 статті 512 та статті 1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме, кредитор - банк або інша фінансова установа. У постанові від 10 листопада 2020 року у справі №638/22396/14-ц Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що оскільки договорами факторингу допускається наступне відступлення права грошової вимоги, то воно повинно здійснюватися відповідно до положень цієї глави, яка регулює відносини з факторингу (частина другої статті 1083 ЦК України). Іншими словами наступне відступлення права грошової вимоги має здійснюватися шляхом укладення саме договору факторингу з відповідним суб`єктним складом його сторін (стаття 1079 ЦК України), а не шляхом укладення договору про відступлення права вимоги з фізичною особою. Судом, вході розгляду справи встановлено, що з укладенням оспорюваного договору про відступлення права вимоги, відбулася заміна кредитодавця, який є фінансовою установою, що має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг, на фізичну особу, яка не може надавати фінансові послуги згідно з наведеними нормами права. Враховуючи, що за змістом частини першої статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а оспорюваний правочин суперечить наведеним вище приписам цивільного законодавства України щодо суб`єктного складу договору факторингу, то він підлягає визнанню недійсним відповідно до частини першої статті 215 Цивільного кодексу України. За правилами частини першої статті 236 Цивільного кодексу України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека, це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно частини 1 статті 4 Закону України «Про іпотеку», обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Зі змісту статті 24 Закону України «Про іпотеку» вбачається, що відступлення прав за іпотечним договором здійснюється лише за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Отже відступлення права вимоги за іпотечним договором має похідний характер від відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Враховуючи, що договір відступлення права вимоги за основним зобов`язанням визнаний судом недійсним, з підстав зазначених вище, Договір про відступлення права вимоги за Договором іпотеки, укладений 31 жовтня 2019 року між ТОВ ФК «Еліт-Фактор» та [PERSON] також є недійсним, як такий, що суперечить вимогами частини першої статті 24 Закону України «Про іпотеку». З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №197547899 від 24 січня 2020 року вбачається, що державна реєстрація іпотеки (номер запису про іпотеку 33944767), вчинена на підставі рішення приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Маковецької О.А., індексний №49461003 від 31 жовтня 2019 року, а державна реєстрація іпотеки (номер запису про іпотеку 33943883), вчинена на підставі рішення приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Маковецької О.А., індексний №49459273 від 31 жовтня 2019 року. Оскільки підставою прийняття рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень є Договір про відступлення права вимоги за Договором іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Маковецькою О.А. і зареєстрований у реєстрі за №3931, який визнаний судом недійсним, здійснені за цим договором державна реєстрація як іпотеки, так і обтяження підлягає скасуванню. За встановлених обставин, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, враховуючи, що відповідачами не доведено правомірність своїх дій при укладенні спірних договорів, зокрема і у тому числі не надано витребуваних судом доказів, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. V. Заходи забезпечення позову (заяви). Заходи забезпечення позову (заяви) судом не застосовувалися. VI. Розподіл судових витрат між сторонами. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем не заявлено вимог про стягнення судових витрат з відповідачів. На підставі викладеного,

Outcome: approved