Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-13 00:00:00

З заяви [PERSON] вбачається, що у шлюбі з [PERSON] у них народився син [PERSON] , [INFO] . Вона отримує пенсію, яку не вистачає на проживання, її син [PERSON] працював в органах внутрішніх справ та за вислугою років отримав пенсію, частину суми пенсії син віддавав їй, ці кошти вона витрачала на оплату житлово-комунальних послуг, на придбання одягу та продуктів харчування, при цьому, як зазначає заявник, відповідна матеріальна допомога була її постійним джерелом для існування. Однак [INFO] року раптово помер її син [PERSON] , [INFO] у віці 47 років. Після його смерті вона звернулася до Великобагачанського ОУПФ Полтавської області з заявою про призначення їй пенсії у зв`язку з втратою годувальника. Проте, як вказує заявник, фахівці даного управління запропонували їй встановити факт перебування її на утриманні сина. Посилаючись на вищевикладені обставини, положення ст.ст.315-318 ЦПК України заявник [PERSON] звернулася до суду з заявою, в якій просила встановити факт перебування її, [PERSON] , [INFO] на утриманні сина [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] в м. Полтава (а.с.а.с.2-3). 22.05.2019 року ухвалою судді Великобагачанського районного суду Полтавської області відкрито окреме провадження за вищевказаною заявою [PERSON] про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні (а.с.16). Також, в даній ухвалі суду вказано, що після з`ясування питання про відкриття спадщини після смерті [PERSON] , вирішити питання про визначення кола учасників даної цивільної справи (залучення до участі у справі в якості заінтересованих осіб). 13.06.2019 року заявником до матеріалів справи додано копію витягу про реєстрацію спадкової справи від 14.05.2019 року (а.с.а.с.21,22). 30.07.2019 року до Великобагачанського районного суду Полтавської області від приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Сидоренко В.І. надійшов лист №148 від 26.07.2019 року про прийняття спадщини після смерті [INFO] [PERSON] та копії документів зі спадкової справи №12 за 2019 рік (а.с.а.с.33,34-37). В судовому засіданні 15.08.2019 року заявник [PERSON] підтримала доводи поданої заяви, в своїх поясненнях посилалась на обставини, які вказані в заяві та просила подану нею заяву задовольнити. Також пояснила, що її син був пенсіонером МВС України, отримував пенсію близько 5000 грн., проживав в м. Полтава зі своєю дружиною [PERSON] та малолітньою дитиною [PERSON] , часто приїздив до неї, допомагав по господарству, передавав кошти та продукти харчування. Також вказала, що розмір її пенсії з 2019 року становить близько 1800 грн., у 2018 року розмір пенсії був меншим, вона проживає за місцем своєї реєстрації, утримує підсобне господарство (курей), має земельну ділянку площею 0,15 га, земельного та майнового паю не має. В судовому засіданні 15.08.2019 року представник заінтересованої особи Великобагачанського ОУПФ України Полтавської області Білецька С.О. вказала, що у 2019 році до управління зверталася [PERSON] з заявою про призначення їй пенсії по втраті годувальника згідно відповідного закону, однак при розгляді наданих нею документів було виявлено, що їх недостатньо для прийняття такого рішення, тому було роз`яснено можливість звернення до суду з метою встановлення факту перебування особи на утриманні. В даному судовому засіданні суд мав за клопотанням сторони заявника допитати в якості свідка [PERSON] , однак при встановленні даних про неї та її родинного зв`язку з заявником було встановлено, що вона є дружиною померлого [PERSON] та мамою їх спільної дитини доньки [PERSON] , [INFO] (що також підтвердила в судовому засіданні заявник [PERSON] ), які прийняли у встановленому порядку спадщину після смерті [PERSON] . Відповідно, суд обговорив дану обставину з присутніми учасниками справи та питання про те, чи не вплине можливе рішення суду в даній справі на права та обов`язки спадкоємців першої черги за законом після смерті [PERSON] - [PERSON] та малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] і, з`ясувавши позицію самої [PERSON] , було вирішено не проводити допит її в процесуальному статусі в якості свідка, а ухвалою Великобагачанського районного суду Полтавської області від 15.08.2019 року до участі у даній цивільній справі було залучено в якості заінтересованих осіб - [PERSON] та малолітню [PERSON] , [INFO] , в інтересах якої за законом як законний представник діє [PERSON] (а.с.41). У зв`язку з викладеним, розгляд справи було відкладено на інші дати. В судове засідання 14.11.2019 року учасники справи не з`явилися, вони належним чином сповіщені про день і час продовження розгляду справи, від заявника [PERSON] надійшла заява про підтримання поданої заяви та розгляд справи у її відсутність (а.с.67); представник заінтересованої особи Великобагачанського ОУПФ Полтавської області Білецька С.О. подала заяву про продовження розгляду справи у її відсутність (а.с.60). відповідно, суд проводить дане засідання з урахуванням положень ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, заслухавши в судовому засіданні 15.08.2019 року пояснення заявника [PERSON] , пояснення представника заінтересованої особи Великобагачанського ОУПФ Білецької С.О., детально вивчивши та дослідивши матеріали справи і давши їм належну оцінку приходить до висновку, що заява [PERSON] , заінтересовані особи Великобагачанське ОУПФ України Полтавської області, [PERSON] та [PERSON] про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні задоволенню не підлягає, виходячи з таких підстав. За нормою ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. У відповідності до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п.2 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні. Відповідно до листа Верховного Суду України від 01.01.2012 року «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», виникнення особистих і майнових прав громадян, їх зміну і припинення закон завжди пов`язує з настанням чи зміною певних обставин, тобто з юридичними фактами. У більшості випадків вони підтверджуються різними свідоцтвами, довідками та іншими документами, що видаються громадянам в адміністративному порядку. Проте не завжди заінтересована особа має можливість довести документально, що той чи інший факт мав місце. Тому в певних випадках допускається судовий порядок встановлення фактів, що мають юридичне значення. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у цивільному процесі в порядку окремого провадження. Як роз`яснила Велика Палата Верховного Суду у своєї постанові від 27.03.2019 року у справі № 569/7589/17, для розгляду справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. При цьому, як зазначив Верховний Суд, чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо). Перелік юридичних фактів, що підлягають установленню в судовому порядку, визначений статті 315 цього Кодексу у редакції від 03 жовтня 2017 року, не є вичерпним. Вирішуючи питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу. Відповідно до п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», судам необхідно мати на увазі, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. При цьому, видана відповідним органом довідка про те, що за його даними особа не перебувала на утриманні померлого, не виключає можливості встановлення в судовому порядку факту перебування на утриманні. При вирішенні заяв про встановлення факту перебування на утриманні необхідно враховувати, що за загальним правилом право на пенсію в разі смерті годувальника мають непрацездатні члени сім`ї годувальника, які були на його утриманні. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи (ст.76 ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України). Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин 5,6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] , вона зареєстрована та проживає за адресою [ADDRESS] (а.с.10). З довідки виконавчого комітету Гоголівської селищної ради Великобагачанського району Полтавської області №238 від 21.02.2019 року вбачається, що станом на 21.02.2019 року [PERSON] , [INFO] зареєстрована та проживає в [ADDRESS] і має такий склад сім`ї (станом на 21.02.2019 року) - чоловік [PERSON] , [INFO] (а.с.9). Як вбачається з довідки про доходи (розмір пенсії) №6819 8788 2093 8804 Великобагачанського ОУПФ України Полтавської області, [PERSON] перебуває на обліку в даному управлінні ПФ і отримує пенсію за віком у такому розмірі: серпень 2018 року - 1687,09 грн.; вересень 2018 року - 1687,09 грн.; жовтень 2018 року - 1687,09 грн.; листопад 2018 року - 1687,09 грн.; грудень 2018 року - 1694,89 грн.; січень 2019 року - 1867,09 грн. (а.с.6). Зі свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 19.11.1971 року вбачається, що [PERSON] народився [INFO] , його батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с.5). Як вбачається зі свідоцтва про смерть (повторного) серія [NUMBER] від 09.01.2019 року, виданого Шевченківським районним у місті Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, [PERSON] , [INFO] помер [INFO] в м. Полтава (а.с.4). З пояснень в судовому засіданні 15.08.2019 року заявника [PERSON] вбачається, що її син постійно проживав в м. Полтава з дружиною [PERSON] та їх малолітньою дитиною [PERSON] , 2008 р.н.; [PERSON] являвся останні три роки пенсіонером МВС України. Суд в порядку виконання положень ч.2 ст.294 ЦПК України, 15.08.2019 року витребував в Головному управлінні ПФ України Полтавської області інформацію про розмір пенсії за 2018 рік громадянина [PERSON] , [INFO] , який являвся пенсіонером МВС України та помер [INFO] (а.с.45). З довідки Головного управління ПФ України Полтавської області від 02.09.2019 року №560/02.22-10 вбачається, що [PERSON] перебував на обліку в даному управлінні Пенсійного Фонду та отримував пенсію по інвалідності по 31.12.2018 року, виплата пенсії була припинена у зв`язку зі смертю пенсіонера 20.12.2018 року; щомісячний розмір пенсії [PERSON] за період з січня по листопад 2018 року включно становив 5097 грн.28 коп., розмір пенсії за грудень 2018 року - 5119 грн. 78 коп. (а.с.48). З листа приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Сидоренко В.І. від 26.07.2019 року №148, копій заяв зі спадкової справи №12 за 2019 рік та Інформаційних довідок зі Спадкового реєстру (спадкові справи та заповіти) вбачається, що 14.05.2019 року були подані заяви про прийняття спадщини на майно померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] його дружиною [PERSON] та нею як законним представником в інтересах малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] ; претензій кредиторів чи інших заяв не надходило, заповіт не посвідчувався; 13.07.2019 року на прохання спадкоємців даним приватним нотаріусом були видані свідоцтва про право на спадщину на ім`я [PERSON] та малолітньої доньки померлого [PERSON] (а.с.а.с.33,34-37). Як вбачається з Акту про обстеження побутових умов проживання [PERSON] від 21.02.2019 року, складеного комісією у складі депутата селищної ради Бобрової В.О. та сусідів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , комісія встановила, що [PERSON] проживає і зареєстрована в [ADDRESS] ; син [PERSON] постійно приїжджав до матері та надавав всіляку допомогу (а.с.7). З листа першого заступника начальника ГУ ПФ України Полтавської області від 11.02.2019 року за №1055/03-24/1 на ім`я [PERSON] вбачається, що вона зверталася до управління ПФ про призначення пенсії у разі втрати годувальника за померлого сина; з посиланням на положення ст.30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» заявнику було роз`яснено необхідність надання відповідних документів з приводу її звернення до органу пенсійного фонду (а.с.8). Згідно ч.1 ст.30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31). Відповідно до ст.31 цього Закону, члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які самі одержували будь-яку пенсію, мають право перейти на нову пенсію. Згідно частин 1,2 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд при оцінці наявних у справі доказів повинен виконувати положення ст.89 ЦПК України та враховувати висновки, які викладені у Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 року та у Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року) про те, що суд при оцінці доказів повинен керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом»; таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів. Враховуючи вищевикладені положення чинного пенсійного законодавства, аналізуючи в своїй сукупності та взаємозв`язку доводи та докази сторони заявника в контексті заявлених вимог про встановлення факту перебування фізичної особи [PERSON] та утриманні сина [PERSON] , який помер [INFO] , з урахуванням змісту статей 30,31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», статей 12,13,76,77,80,81,89 ЦПК України суд приходить до висновку, що з досліджених в ході розгляду справи матеріалів справи стороною заявника не доведено «поза розумним сумнівом» того, що заявниця у справі [PERSON] перебувала на утриманні свого сина [PERSON] , оскільки в матеріалах справи відсутні докази того, що його допомога як сина для матері була основним і постійним джерелом засобів до існування, враховуючи розмір пенсії заявника [PERSON] , а також з урахуванням розміру пенсії по інвалідності [PERSON] та того, що він постійно проживав в м. Полтава разом зі своєю дружиною [PERSON] та їх малолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] , яку зобов`язаний був утримувати в силу положень СК України. Суд приймає до уваги Акт про обстеження побутових умов проживання [PERSON] від 21.02.2019 року в тій частині, що дійсно син [PERSON] - [PERSON] постійно приїздив до матері та надавав їй всіляку допомогу, про те ці обставини самі по собі не доводять факту перебування [PERSON] на його утриманні в розумінні положень ст.ст.30,31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та роз`яснень, які викладені в пункті 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення». На підставі викладеного та

Outcome: dismissed