Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-12 00:00:00

Згідно позову, що надійшов до суду 11.07.2014 р., позивачка зазначила, що 18.10.1997 року я зареєструвала шлюб з відповідачем, [PERSON]. Шлюб було зареєстровано у відділі реєстрації актів цивільного стану Вільногірського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 181. У шлюбі з відповідачем народився син : [PERSON] [INFO]. З 07.04.2014 року я, та відповідач фактично сумісного господарства не ведемо, і сумісно не проживаємо, оскільки наша сім'я фактично розпалася. Підставою розпаду нашої з відповідачем сім'ї стало те, що відповідач під час сумісного проживання мало приділяв мені уваги як дружині, постійно влаштовуючи сімейні сварки з рукоприкладством та погрозами,які надсилаються і на цей час, фактично ніде не працюючи не надавав фінансової підтримки для потреб сім'ї. Усі сімейні питання він вирішував не згідно нашої з ним сумісної думки, а виключно вирішував ці питання на свій розсуд при цьому не цікавлячись моєю думкою. Тобто відповідач не поважав мене як свою дружину. Відповідач під час нашого сумісного проживання свої особисті інтереси, ставив вище спільних інтересів нашої сім'ї. Наслідком цього у нас виникали суперечки які негативно впливали на нашу дитину. На підставі стосунків які склалися у мене з відповідачем, я втратила до відповідача почутті любові та поваги, яке було у мене на час укладення шлюбу. За час проживання різними сім'ями з відповідачем моя думка по відношенню до відповідача не змінилася, а мої почуття та повага до відповідача не відновилися. Таким чином я вважаю, що шлюб з відповідачем фактично розпався та формальне збереження шлюбу суперечить моїм інтересам, оскільки я не маю наміру бути в зареєстрованому шлюбі з особою, з якою я фактично не проживаю однією сім'єю, та не маю намір проживати в подальшому. Згідно з ч.З ст.105 та ст.110 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Спору про поділ майна не існує, тому як проживали ми в квартирі, яка є власністю моєї матері. Оскільки син проживає зі мною, та буде проживати зі мною і після розірвання шлюбу, та знаходиться на моєму повному утриманні, вважаю за потрібне стягнути з відповідача аліменти на мою користь на утримання сина,[PERSON], оскільки відповідач добровільно допомогу на утримання сина мені не надає. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення дитиною віку повноліття. Син потребує матеріальної допомоги з боку відповідача, оскільки я не можу забезпечувати дитину всім необхідним самотужки,тому як прожитковий мінімум на одну дитину віком до 18 років складає на цей час 1320 грн. Я працюю в ТОВ «Транс-Універсал-Груп» бухгалтером, і отримую заробітну плату, яка щомісячно складає -2000 гривень. Офіційно відповідач ніде не працює. Оскільки добровільно про сплату аліментів домовитися не вдалося, я змушена звертатись до суду, прохаючи про стягнення з відповідача аліментів у розмірі 800 гривень кожного місяця. У разі, якщо відповідач офіційно працевлаштується, то стягувати аліменти у розмірі % частини свого щомісячного заробітку(доходу). Відповідач фізично здоровий, других непрацездатних осіб на своєму утриманні не має, стягування з заробітної плати відповідача згідно виконавчих документів не здійснюється. Згідно ч. З ст. 181 Сімейного кодексу України одним зі способів виконання батьками обов'язку утримання дитини, є рішення суду про присудження аліментів в частки від доходу його батька. Вважаю, що відповідач у змозі сплачувати аліменти на мою користь на утримання нашого сина у розмірі 800 грн. у місяць із свого щомісячного заробітку (доходу). Тобто розмір аліментів буде дорівнювати менше за 50% доходу відповідача, що в свою чергу дозволяється, виходячи з пункту 17 постанови Пленуму ВСУ від 15.05.06 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляду справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», згідно до якого максимальний розмір аліментів, які стягуються з боржника, не повинен згідно до ч. З ст.70 ЗУ «Про виконавче провадження», перевищувати 50% заробітної плати цієї особи. Згідно ч. 2 ст. 118 ЦПК України - позивач має право об'єднати в одній позовної заяві кілька вимог, які пов'язані між собою. Добровільно розірвати шлюб за заявою сторін в окремому судовому провадженні - відповідач відмовляється.

Outcome: approved