Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-02 00:00:00

Згідно розпорядження в.о. голови Кегичівського районного суду Харківської області, в порядку п.2 ч.1, ч.4 ст. 31 ЦПК України до Сахновщинського районного суду Харківської області була передана цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про зміну розміру аліментів. Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] про зміну розміру аліментів. Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Рахівського районного суду Закарпатської з 2007 року з відповідача стягнуто на її користь аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] та доньки - [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дітьми повноліття. Станом на серпень 2018 року відповідач має заборгованість по сплаті аліментів в сумі 81965 грн. 04 коп. На даний час її син [PERSON] досяг повноліття, а донька навчається у 10 класі Слобожанської ЗОШ І-ІІІ ступеню, тому постійно збільшуються потреби в навчанні, розвитку, лікуванні, в зв`язку з чим дитина потребує значно більшого догляду та матеріальних коштів, крім того збільшено суму прожиткового мінімуму на дитину встановлений на 2018 рік, тому позивач звернулася до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання не з`явилась, надала заяву в якій просила розглянути справу у її відсутність, зазначила, що позовні вимоги підтримує та просила позов задовольнити, а також не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, судом повідомлявся про дату, час і місце судового засідання. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ухвалою Сахновщинського районного суду Харківської області від 03.12.2019 року прийнято рішення про проведення заочного розгляду даної справи. Суд дослідивши матеріали справи приходить висновку. Згідно копії постанови ВДВС Рахівського районного управління Юстиції від 06.12.2007 року на підставі виконавчого листа № 2-975, виданого 28.11.2007 року Рахівським районним судом Закарпатської області про стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дітьми повноліття, відкрито виконавче провадження (а.с. 11). Відповідно до листа Управління ДВС ГТУЮ у Закарпатській області від 09.08.2018 року позивача повідомлено про вжиті Рахівським районним ВДВС ГТУЮ у Закарпатській області виконавчі дії по виконавчому листу №2-975 та надано довідку розрахунок зі сплати аліментів, згідно якого заборгованість відповідача станом на серпень 2018 року становить 81965 грн. 04 коп. (а.с. 12-15). Згідно довідки Слобожанської селищної ради Харківської області від 28.03.2019 року № 02-29/688 позивач має на утриманні неповнолітню доньку [PERSON] , 2003 року народження та доньку [PERSON] , 2007 року народження, сина [PERSON] , 2011 року народження. (а.с. 9) Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 2037-VIII частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». Згідно частини другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У частині першій статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Аналіз змісту статті 192 СК України свідчить, що зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України. Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення. Отже, збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення нового рішення про збільшення розміру аліментів, проте може бути підставою для перерахунку розміру стягнутих аліментів державним виконавцем. Зазначене узгоджується з висновком об`єднаної палати Касаційного цивільного суду щодо застосування норм права, викладеним у постанові від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17. Також, позивач не надала суду доказів існування обставин, що у відповідності із ст.192 Сімейного Кодексу України є підставою для збільшення розміру аліментів, визначених рішенням суду. Тому, враховуючи всі обставини справи, дослідивши та оцінивши надані докази, суд приходить до висновку про відсутність підстав для зміни розміру аліментів, у зв`язку з чим в позов [PERSON] задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed