Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-06 00:00:00

Згідно позову, що надійшов до суду 11.02.2015 р., позивачка зазначила, що шлюб між нею та відповідачем було укладено та зареєстровано 10 травня 2008 року у Заводському відділі РАЦС Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської обл., актовий запис № 127. В шлюбі з відповідачем у них народились спільні діти: донька [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO] р., які на цей час зареєстровані та мешкають разом з нею та фактично перебувають на її утриманні. Внаслідок поведінки відповідача, на цей час вона з дітьми мешкає окремо від відповідача та відповідач добровільно участі в утриманні дітей не приймає і їй коштів для цих цілей не надає без поважних на те причин. Вона на цей час не працює в зв'язку із перебуванням у відпустці по догляду за молодшою дитиною до досягненню нею трирічного віку. На молодшу дитину вона отримує щомісячно державну грошову допомогу в розмірі, визначеному законодавством, з чого й складається весь її дохід. Будь-яких інших виплат на їхніх з відповідачем дітей вона не отримує, інших доходів, крім державної допомоги на молодшу дитину, вона не має, банківських рахунків, земельних ділянок, нерухомого майна та транспортних засобів вона також у своїй власності не має. Відповідно до ст. 180 СК України, відповідач, як батько дітей, повинен нести витрати на їх утримання та надавати їй для цих цілей матеріальну допомогу. Так само відповідно до вимог ст. 75 СК України, вона також має право на грошову допомогу від відповідача у вигляді аліментів до досягнення молодшою дитиною трирічного віку, оскільки розмір її доходу менший від прожиткового мінімуму, встановленого діючим законодавством України. Будь-які причини, що унеможливлюють або звільняють відповідача від обов'язку щодо сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей та на її утримання, на цей час відсутні. Стан здоров'я відповідача дозволяє утримувати з нього аліменти. Також їй відомо, що відповідач інших неповнолітніх дітей не має. Інших виплат, про що їй достовірно відомо від самого відповідача, в тому числі й аліментних, за виконавчими листами на будь-чию користь на цей час відповідач не здійснює та з нього примусово зазначені виплати не стягуються. Їхні з відповідачем діти за станом свого здоров'я на «Д» обліку в медичних закладах міста та області не перебувають. Відповідач на цей час працевлаштований, працює в ТОВ «Вільногірське скло», де він щомісячно отримує заробітну плату, розмір якої є достатнім для утримання з нього аліментів та значно перевищує її дохід. Оскільки відповідач має постійне місце роботи, де йому виплачується заробітна плата, вона вважає, що аліменти з нього на утримання дітей та на її утримання, мають стягуватись в частині до його заробітку. На підставі зазначеного та відповідно до вимог ст.ст. 75, 77, 180, 182 СК України, позивачка прохає: 1. Стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей - доньки [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO] р., до досягнення дітьми повноліття, у розмірі 1/3 частини з усіх видів доходів відповідача, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. 2. Стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання до виповнення дитині [PERSON], [INFO] р. н., трьох років, у розмірі 1/6 частини з усіх видів доходів відповідача, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 3. Допустити до негайного виконання рішення суду про стягнення з відповідача аліментів в межах суми платежу за один місяць. 4. Стягнути з відповідача на її користь понесені нею витрати, пов'язані із наданням їй юридичної допомоги адвокатом в розмірі 150 грн. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги та їх обгрунтування підтримала в повному обсязі. Додатково пояснила, що стан здоров'я у дітей, у неї та відповідача задовільний, ніхто на обліку у лікарів не перебуває. Діти своїх доходів не мають. Вона отримує щомісячно державну допомогу по догляду за молодшою дитиною у розмірі 1 тис. грн., інших доходів не має. Її батьки та батьки відповідача допомоги їй не надають. Відповідач також після 06 січня 2015 р. пішов із сім'ї і ніякої допомоги їй не надає і не спілкується ні з нею, ні з дітьми. На даний час їй невідомі ні місце проживання відповідача ні місце його роботи, а також розмір його доходів. Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності та заперечень проти позову не надав, проте сам був повідомлений про час, дату та місце судового засідання належним чином, про що свідчить оголошення в газеті «Вісті Придніпров'я» від 30.04.2015 р. № 34 (1629), та відповідно до положень ч.5 ст. 74 ЦПК України. Згідно ст.ст.169, 224 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень з боку позивачки проти винесення заочного рішення у справі, суд на місці ухвалив, розгляд справи проводити заочно, за відсутності відповідача. Згідно копії свідоцтва про народження, [PERSON] народилася [INFO] р., її батьками зазначені сторони. Згідно копії свідоцтва про народження, [PERSON] народився [INFO] р., її батьками зазначені сторони. Згідно копії свідоцтва про шлюб, [PERSON], [INFO] р. н., та [PERSON], [INFO] р. н., уклали шлюб 10 травня 2008 р., актовий запис № 127 Заводського відділу РАЦС Дніпродзержинського міського управління юстиції ,Дніпропетровської області, після укладення шлюбу подружжю присвоєне спільне прізвище - [PERSON]. Згідно копії аркушів паспорта громадянки України, [PERSON], [INFO] р. н., зареєстрована за місцем проживання [ADDRESS]. Згідно квитанції від 09.02.2015 р. позивачка сплатила адвокату [PERSON] 150.00 грн. за юридичну допомогу в виді складання позовної заяви. Згідно акту від 03.03.2015 р., судовий виклик відповідачу за останнім відомим місцем проживання не вручено, оскільки відповідач за адресою: [ADDRESS], не проживає. Згідно довідки ТОВ «Вільногірське скло» від 06.03.2015 р. вих. № 21, [PERSON] звільнився з підприємства 06.01.2015 р. Згідно довідки адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Дніпропетровській області, від 18.03.2015 р., [PERSON], [INFO] р. н., зареєстрований за місцем проживання в [INFO]. Згідно квитанції від 28.04.2015 р. про сплату за розміщення оголошення в газеті «Вісті Придніпров'я» про виклик в судове засідання відповідача [PERSON], позивачкою сплачено 300.00 грн. Згідно аркуша № 18 газети «Вісті Придніпров'я» від 30.04.2015 р. № 34 (1629), розміщене оголошення Вільногірського міського суду про виклик в судове засідання відповідача [PERSON] на 07.05.2015 р. Суд вважає, що між сторонами мають місце правовідносини, які виникли із факту невиконання встановленого законом обов'язку батьком двох дітей щодо участі в їх утриманні та щодо утримання матері дитини до досягнення дитиною трирічного віку. Сторони мають двох спільних дітей: доньку [PERSON], [INFO] р. н., та сина [PERSON], [INFO] р. н., які проживають разом з позивачкою та перебувають на її утриманні, власних доходів не мають, при цьому позивачка і діти мають задовільний стан здоров'я. Діти власних доходів не мають, доходи позивачки складаються з державної допомоги в зв'язку з народженням дитини та по догляду за дитиною у віці до 3 років. Відповідач в судове засідання не з'явився, заперечень проти позову не надав, про розмір своїх доходів та про місце свого проживання суд не повідомив. Разом з тим, відповідач коштів позивачці на утримання спільних дітей та коштів на утримання самої позивачки не надає, інших виплат за виконавчими листами не здійснює, інших непрацездатних осіб на утриманні не має, стан здоров'я має задовільний. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Визначаючи розмір аліментів, суд приймає до уваги, згідно ч.1 ст. 182 СК України, стан здоров'я та матеріальне становище дитини, позивача та відповідача. Згідно ч.2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) одного із батьків, з якого будуть стягуватися аліменти. Згідно ч.ч.1,2,4,6 ст. 84 СК України, право на утримання має дружина, з якою проживає дитина у віці до трьох років, незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання має дружина, з якою проживає дитина, і в разі розірвання шлюбу. Згідно ч.2 ст.91 Сімейного кодексу України, жінка і чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частини другої-четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Суд доходить висновку, що будь-які причини, що унеможливлюють або звільняють відповідача від обов'язку щодо сплати аліментів на утримання дитини та дружини, на цей час відсутні, ніяких заперечень проти позовних вимог він не надав. Стан здоров'я відповідача, дозволяють йому працювати та сплачувати аліменти на утримання дітей, із розрахунку 1/3 частини його доходу. Окрім того, відповідач, має можливість надавати матеріальну допомогу позивачці, на утримання її самої, до досягнення молодшою дитиною віку трьох років, сплачуючи аліменти у розмірі 1/6 частини свого доходу. Суд вважає, що розмір аліментів, що був визначений позивачкою, відповідає вимогам справедливості на розумності, проте уточнююча вимога позивачки про визначення їй мінімального розміру аліментів, тобто не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для працездатних осіб, не відповідає вимогам закону, оскільки в цьому випадку такі гарантії законом не передбачені. Приймаючи до уваги обґрунтування позову позивачкою, відсутність заперечень проти позову з боку відповідача, оцінивши в сукупності та взаємозв'язку всі представлені та досліджені в судовому засіданні докази,

Outcome: partial