Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-23 00:00:00

Звернувшись до суду з заявою, [PERSON] просить встановити факт народження [INFO] у м. Донецьку Донецької області дитини чоловічої статі - [PERSON], матір'ю якої є громадянка України [PERSON], [INFO], батьком - громадянин Росії [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що вона з 05 квітня 2016 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. [INFO] у медичному закладі м. Донецька Донецької області вона народила дитину - чоловічої статі, про що отримала свідоцтво про народження [NUMBER] від 16 вересня 2016 року. З метою реєстрації факту народження дитини та отримання свідоцтва про народження дитини, вона звернулася до Костянтинівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, однак у реєстрації та видачі свідоцтва про народження дитини їй було відмовлено на підставі невідповідності медичного свідоцтва про народження дитини встановленим вимогам законодавства України. Заявник [PERSON] у судове засідання не з'явилась, в заяві про встановлення факту народження дитини просила справу розглянути у її відсутність. Представник заінтересованої особи Костянтинівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецької області, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився. Дослідивши всі обставини у справі та перевіривши їх доказами, суд вважає, що вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з таких підстав. Відповідно до Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою ВРУ № 789-ХП від 27.02.1991 року, дитина має бути зареєстрована одразу після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави - учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов'язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства. Відповідно до ч.1 ст. 144 СК України батьки зобов'язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» - державна реєстрація народження дитини проводиться не пізніше одного місяця з дня її народження (ч.3). Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я документи, що підтверджують факт народження (абз.1 ч.4) та за відсутності документа закладу охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження (абз.5 ч.4). У відповідності до ст. 257-1 ЦПК України, заява про встановлення факту народження на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника (ч.1). Справи про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Судом встановлено, що заявником у справі є громадянка України [PERSON], [INFO], уродженка м. Анадир Магаданської області, що підтверджується копією паспорту [NUMBER], виданим 11 квітня 2013 року Будьонівським РВ у м. Донецьку ГУ ДМС України в Донецькій області (а.с.7). 05 квітня 2016 року відділом РАЦС адміністрації Матвєєво - Курганського району Ростовської області зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що 05 квітня 2016 року складено відповідний актовий запис за № 27 (а.с.16-17). За твердженням заявника, [INFO] вона у медичному закладі м. Донецька Донецької області народила дитину чоловічої статі - сина [PERSON]. На підтвердження факту народження дитини заявником надані: - дублікат медичного свідоцтва про народження [NUMBER] від 14 вересня 2016 року, виданий ЦМКЛ №3 м. Донецька (а.с.13); - копія свідоцтва про народження [PERSON], виданого 16 вересня 2016 року Будьонівським відділом ЗАЦС м. Донецька (а.с.14); - копія обмінної картки пологового будинку, пологового відділення лікарні. Талон 3. Відомості пологового будинку, пологового відділення лікарні про новородженого у [PERSON] (а.с.18); - копія карти ехокардіографічного обстеження [PERSON] (а.с.19); - результати комбінованого скрінінгу 1 триместру [PERSON] від 24.02.2016 року (а.с.20); - копія результатів біохімічного скрінінгу 2 триместру [PERSON] від 14.04.2016 року (а.с.21); - копія протоколу УЗД [PERSON] від 04.01.2016 року (а.с.22); - протокол УЗД [PERSON] від 18.01.2016 року (а.с.23); - копія висновків УЗД [PERSON] від 14.04.2016 року (а.с.24); - фототаблиця із зображенням заявника з чоловіком та дитини (а.с.25). Даючи оцінку допустимості дублікату медичного свідоцтва про народження [NUMBER] від 14 вересня 2016 року та копії свідоцтва про народження [PERSON] від 16 вересня 2016 року, як документам, що видані установою та органом на тимчасово окупованій території України, суд керується ч.2 ст. 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Крім того, суд враховує норму статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» якою встановлено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Разом з тим, вирішуючи питання щодо оцінки вищезазначених доказів, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, зокрема «Loizidou v.Turkev», «Cyprus v.Turkev», а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v.the Republik of Moldova and Russia»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПО наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди маж бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження дитини для реалізації особистих майнових та немайнових прав заявника [PERSON] суд, як виняток, приймає до уваги дублікат медичного свідоцтва про народження [NUMBER] від 14 вересня 2016 року та копію свідоцтва про народження [PERSON] від 16.09.2016 року, та оцінює їх в сукупності з фототаблицею, копіями медичних документів [PERSON] під час вагітності, копіями медичних документів дитини, та вважає, що заявлені вимоги слід задовольнити, встановивши факт народження [INFO] у м. Донецьку Донецької області Україна громадянкою України [PERSON] від громадянина Росії [PERSON] дитини чоловічої статі - [PERSON], що надасть можливість заявнику отримати видане державним органом України свідоцтво про народження дитини. Тож, заяву [PERSON] слід задовольнити.

Outcome: approved