Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-14 00:00:00

І. Виклад позиції позивача. 30 березня 2021 року позивач звернулася до суду з вказаною позовною заявою, у якій просила розірвати шлюб укладений між позивачем та відповідачем, зареєстрований 12 січня 2008 року управлінням юстиції у м. Херсоні; відновити позивачу дошлюбне прізвище та стягнути з відповідача судові витрати. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 12.01.2008 року між сторонами зареєстровано шлюб. Про наявність неповнолітніх дітей не заявлено. Спільне життя між сторонами почало погіршуватися, пройшло почуття любові. У подружжя діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю. З ініціативи відповідача у подружжя виникають сварки, що тяжко впливає на психічний стан позивача і спричиняє душевні страждання. Після неодноразових спроб покращити стосунки, результатів для примирення не досягнуто. Подружжя стійко прийшло до переконання, що збереження сім`ї і подальше спільне проживання є неможливим. ІІ. Виклад позиції відповідача. 15.06.2021 року через канцелярію суду відповідач подав заяву, у якій позовні вимоги визнав, судове засідання просив провести без його участі. ІІІ. Процесуальні дії суду у справі. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 19.04.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 19.05.2021 року. У зв`язку з неявкою учасників справи розгляд справи відкладено на 15.06.2021 року. Позивач в судове засідання не з`явилася, 15.06.2021 року подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, 15.06.2021 року через канцелярію суду відповідач подав заяву, у якій позовні вимоги визнав, судове засідання просив провести без його участі. За таких обставин, суд постановив провести судове засідання та вирішити справу без участі сторін, що не суперечить положенням ст. 279 ЦПК України. У відповідності до ч. 8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Таким чином, розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені сторонами обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. ІV. Фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст правовідносин. 12 січня 2008 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровано шлюб, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Комсомольського районного управління юстиції у місті Херсоні 12.01.2008 року складено актовий запис №9 та 30.06.2010 року видано повторне свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу « [PERSON] ». Від даного шлюбу у подружжя наявність неповнолітніх дітей не встановлено. На теперішній час сторони подружніх стосунків не підтримують. Шлюб фактично припинив існування. Будь-яких майнових претензій один до одного на час розгляду справи сторони не заявили. Перешкод для пред`явлення позову про розірвання шлюбу Судом не встановлено. V. Оцінка Суду. Відповідно до статті 51 Конституції України, частини першої статті 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно із частиною першою статті 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Частиною другою статті 112 СК передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно із Постановою Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Як вбачається з матеріалів справи, спільне подружнє життя у сторін не склалося, вони припинили шлюбні стосунки і поновлювати їх не мають наміру, примирення і збереження сім`ї є неможливим. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач визнає позовні вимоги то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу одна з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право за статтею 113 СК України після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачем заявлено про бажання після розірвання шлюбу відновити своє дошлюбне прізвище, з огляду на що після розірвання шлюбу [PERSON] слід відновити дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. За таких обставин, враховуючи фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, беручи до уваги відсутність неповнолітніх дітей та інші обставини життя подружжя, Суд знаходить підстави для розірвання шлюбу, оскільки його збереження суперечило б інтересам сторін. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що шлюб необхідно розірвати. VІ. Заходи забезпечення позову (заяви). Заходи забезпечення позову (заяви) судом не застосовувалися. VIІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до статті 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача судовий збір, витрати по сплаті якого понесені позивачем і документально підтвердженні. Квитанцією №1_12 від 30.03.2021 року та квитанцією №30227749 від 31.12.2020 року підтверджується, що позивач при зверненні до суду сплатила судовий збір у розмірі 908, 00 грн., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування судового збору. Відносно зазначеного позивачем про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат понесених позивачем на складення позовної заяви, то суд приходить до висновку про відмову у їх стягненні, оскільки доказів на підтвердження зазначеного позивачем на час розгляду справи та вирішення питання про розподіл судових витрат не надано.

Outcome: approved