Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-23 00:00:00

З позову [PERSON] вбачається, що 27.06.2017 року помер її дядько [PERSON], який проживав та був зареєстрований на момент смерті за адресою: село Поділ, провулок Корнійчука буд. №7 Великобагачанського району Полтавської області сам. До складу спадкового майна поряд з іншим входить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території [PERSON] сільської ради Великобагачанського району Полтавської області площею 3,04 га, яка належала на праві власності [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ПЛ №234230, який був виданий йому за життя 08.11.2004 року та був зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів №010455100523 з кадастровим номером 5320284000:00:004:0115. Позивач вказує, що вона є спадкоємицею за заповітом, який був складений [PERSON] 01.07.2014 року та посвідчений секретарем виконкому Подільської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області [PERSON], реєстровий номер 86. Цим заповітом він все своє майно заповів їй, [PERSON]. Хоча вона і доглядала свого дядька, материного брата, приїздила двічі на тиждень в село Поділ, готувала йому їсти, допомагала по господарству, але про те, що він склав заповіт на її імя вона не знала, оскільки у нього були сестри, це її мати та її тітка, які є спадкоємицями другої черги за законом після його смерті. Але вони також не звертались до нотаріуса і спадщину не приймали у встановленому порядку. Спадкова справа не заводилась. Вона дізналася про існування заповіту від [PERSON], яка його посвідчувала. Відразу ж вона звернулася до приватного нотаріуса [PERSON] із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину, однак їй було відмовлено на тій підставі, що вона пропустила шестимісячний строк для прийняття спадщини. Як зазначає позивач, інших спадкоємців, які б прийняли спадщину після смерті [PERSON] немає, спору про майно також немає. Посилаючись на вищевикладені обставини та на те, що нотаріус відмовив у прийнятті заяви на спадщину через пропуск строку для подання заяви про прийняття спадщини, позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] сільської ради Великобагачанського району Полтавської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] та [PERSON] про визнання пропуску строку для прийняття спадщини з поважних причин та визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] (а.с.а.с.2-3). В підготовчому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, в своїх поясненнях посилалася на обставини, що викладені в позові та просили його задовольнити. До проведення підготовчого судового засідання у справі та до початку розгляду справи по суті від відповідача у справі [PERSON] сільської ради Великобагачанського району Полтавської області до суду надійшов лист №280/02-21 від 25.04.2018 року про те, що даний відповідач визнає заявлені позовні вимоги позивача [PERSON] і просить провести відповідне судове засідання у відсутність їх представника (а.с.29). Треті особи у справі [PERSON] та [PERSON] належним чином сповіщені про день і час проведення підготовчого засідання (а.с.а.с.30,31), пояснень щодо заявленого позову до суду не направляли, неявка третіх осіб не є перешкодою для розгляду справи в межах положень ЦПК України та відповідній стадії процесу. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 цієї статті, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі, зокрема, визнання позову, проводиться в порядку, встановленому статтями 206,207 цього Кодексу. Відповідач у справі має право визнати позов на будь-якій стадії судового процесу (п.1 ч.2 ст.49 ЦПК України). За нормою ч.1 ст.206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, заслухавши пояснення та доводи позивача [PERSON], її представника адвоката [PERSON], допитавши свідків [PERSON] та [PERSON], вивчивши та проаналізувавши матеріали справи і давши їм належну оцінку приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] сільської ради Великобагачанського району Полтавської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] та [PERSON] про визнання пропуску строку для прийняття спадщини з поважних причин та визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України). Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У розумінні цивільно-процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача, стосовно якої він просить ухвалити рішення, у матеріальному розумінні це певна річ (обєкт), щодо якої виник спір. Судом встановлено, що громадянин [PERSON], який проживав та був зареєстрований на момент смерті за адресою: с. Поділ, провулок Корнійчука, буд. №7 Великобагачанського району Полтавської області, помер 27.06.2017 року, про що виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Великобагачанського району видано свідоцтво про смерть серія І-КЕ №349621 (а.с.а.с.5,7). 01.07.2014 року [PERSON], [INFO] склав заповіт, реєстровий номер 86, згідно якого все належне йому майно, де б воно не було і з чого воно б не складалось, і все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право, заповів [PERSON]. Станом на день смерті [PERSON] цей заповіт є чинним, що підтверджується написом на заповіті секретаря Подільської сільської ради (а.с.6). Оригінал даного заповіту був оглянутий судом в судовому засіданні. З довідки №2572 від 01.08.2017 року, виданої виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Великобагачанського району Полтавської області вбачається, що померлий [PERSON], [INFO], на день смерті, тобто 27.06.2017 року, був зареєстрований та постійно проживав за адресою: [INFO]. На день смерті [PERSON] за вказаною адресою інші особи, крім померлого, не зареєстровані (а.с.7). З копії Державного акта на право власності на земельну ділянку Серія ПЛ № 234230, який був виданий [PERSON] за життя 08.11.2004 року та був зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів № 010455100523 з кадастровим номером 5320284000:00:004:0115 вбачається, що йому належала на праві власності земельна ділянка площею 3,04 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території [PERSON] сільської ради Великобагачанського району Полтавської області (а.с.8). Приватний нотаріус Великобагачанського районного нотаріального округу [PERSON] постановою від 01.02.2018 року відмовила позивачу [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку площею 3,04 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Подільської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області, кадастровий номер 5320284000:00:004:0115, після померлого 27.06.2017 року дядька [PERSON] у звязку з пропущенням терміну для прийняття спадщини до встановлення додаткового терміну для прийняття спадщини та у звязку з відсутністю документів про підтвердження родинних відносин з померлим як між племінницею і дядьком (а.с.9). Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи (ст.76 ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК України). Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин 5,6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно повідомлення приватного нотаріуса Великобагачанського районного нотаріального округу [PERSON] від 19.04.2018 року №515/01-16, Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину та з Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), вбачається, що після померлого [PERSON], який помер 27.06.2017 року, останнє місце проживання якого було с. Поділ, провулок Корнійчука, 7 Великобагачанського району, спадкова справа щодо вказаної особи у приватного нотаріуса не заведена; вбачається, що 01.07.2014 року за реєстровим номером 86 було посвідчено заповіт [PERSON] Подільською сільською радою Великобагачанського району, номер заповіту в спадковому реєстрі 56368228 і рахується як чинний (а.с.а.с.24-25,26). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що у 2014 році вона працювала секретарем Подільської сільської ради і посвідчувала заповіт [PERSON] на користь [PERSON] Земельна ділянка [PERSON] рахувалася в незатребуваних паях. Приблизно в січні 2018 року вона випадково зустріла [PERSON] і запитала в неї, чому вона не оформляє спадкову земельну ділянку по заповіту [PERSON] При цьому, [PERSON] їй повідомила, що вона не знала про наявність заповіту на її імя, оскільки вона хоч і допомагала за життя своєму дядьку [PERSON], однак він проживав в с. Поділ, а вона постійно проживає в [INFO]. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомив, що дядько [PERSON] [PERSON] за життя хворів, тому вона постійно допомагала йому по господарству, часто відвідувала в лікарні, куди він сам її неодноразово возив до дядька [PERSON] Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися на момент його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.ч.1,2 ст.1220 ЦК України). У відповідності до вимог ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 цієї статті). Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч.1 ст.1297 ЦК України). Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Частиною 3 ст.1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до ст.1233 ЦК України заповіт це особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто (ст.1234 ЦК). За нормою ст.1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право у будь-яких час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить (ч.2 ст.1254 ЦК). В цьому контексті слід зазначити, що Конституційний Суд України у своєму рішенні від 11.02.2014 року у справі №1-1/2014 вказав про те, що субєкт права власності, яким є заповідач (спадкодавець), на випадок своєї смерті має право шляхом вчинення заповіту розпоряджатися своєю власністю спадщиною, до складу якої законом віднесені усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті (статті 318,1218,1233,1235,1236 ЦК України); заповідач має право призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин; заповідач має право на визначення обсягу спадщини, що має спадкуватися за заповітом, на заповідальний відказ, на покладення на спадкоємця інших обовязків, а також право на скасування заповіту тощо (частина перша статті 1235, статті 1236,1237,1240,1254 Кодексу). Як вказав Конституційний Суд України, за своєю юридичною природою свобода розпорядження власністю шляхом вчинення заповіту (свобода заповіту) є одним із основоположних принципів спадкового права, при цьому, вона є абсолютною. Також, Кодексом визначені певні обмеження волі заповідача щодо права розпорядження власністю (обмеження принципу свободи заповіту) шляхом установлення права окремої категорії осіб на обовязкову частку у спадщині. З урахуванням сукупності досліджених матеріалів справи, а також виходячи з положень ст.ст.12,13,77,81 ЦПК України вбачається, що в матеріалах даної цивільної справи відсутні докази оскарження будь-якою особою вищевказаного заповіту та докази визнання недійсним даного заповіту, згідно даних Спадкового реєстру, вказаний заповіт від 01.07.2014 року, реєстровий номер 86 [PERSON] є чинним. Отже, з досліджених матеріалів справи вбачається, що спадкоємцем за заповітом від 01.07.2014 року, реєстровий номер 86 після померлого 27.06.2017 року [PERSON] є позивач у справі [PERSON]; інших спадкоємців як за заповітом, так і за законом не вбачається з наявних матеріалів справи. Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Аналогічні положення містяться у ч.1 ст.15 ЦК України та ст.4 ЦПК України. Згідно ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Обґрунтовуючи зміст позовних вимог, [PERSON] посилається у позові на те, що вона не може одержати в приватного нотаріуса Великобагачанського районного нотаріального округу Полтавської області [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за заповітом (земельну ділянку, місцезнаходженням якої є Подільська сільська рада Великобагачанського району Полтавської області) після смерті дядька [PERSON], оскільки через те, що не знала про наявність складеного дядьком на неї заповіту, лише у січні 2018 року дізналася від колишнього секретаря Подільської сільської ради [PERSON] про наявність даного заповіту, після чого одразу у лютому 2018 року звернулася до приватного нотаріуса Великобагачанського районного нотаріального округу Полтавської області [PERSON] з метою оформлення права власності на майно в порядку спадкування, однак в цьому їй було відмовлено. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України у справі №6-1320цс17 від 23.08.2017 року, необізнаність спадкоємця про існування заповіту є поважною причиною для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини. Суд оцінив наявні у справі докази, і з урахуванням показань допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON] та [PERSON], того, що постійним місцем проживання [PERSON] є с. Огирівка, а [PERSON] за життя постійно проживав в іншому селі Поділ Великобагачанського району, конкретних обставин справи та відсутність інших спадкоємців, які претендують на спадщину (що вбачається з відомостей, отриманих від приватного нотаріуса Великобагачанського районного нотаріального округу), з урахуванням правової природи заповіту як волевиявлення конкретної особи щодо розпорядження своїй майном, права особи на спадкування за заповітом, а також враховуючи визнання відповідачем у справі заявлених позовних вимог [PERSON], що не порушує чиїх-небудь прав, свобод та інтересів та висновки ВСУ, викладені при розгляді справи №6-1320цс17 від 23.08.2017 року, з огляду на положення ст.55 Конституції України приходить до висновку, що позивач [PERSON] з поважних причин пропустила встановлений законодавством шестимісячний строк для прийняття спадщини після смерті 27.06.2017 року [PERSON], оскільки з сукупності досліджених матеріалів справи вбачається, що так як [PERSON] обєктивно не знала про наявність складеного [PERSON] на неї заповіту від 01.07.2014 року, тому вона заяви про прийняття спадщини у встановлений законом строк (шестимісячний) не подавала; при цьому, після звернення позивача до приватного нотаріуса Великобагачанського районного нотаріального округу Полтавської області [PERSON] з метою оформлення права на спадщину, їй було відмовлено у вчиненні відповідної нотаріальної дії. При таких обставинах справи, коли позивач [PERSON] надала належні докази того, що вона пропустила строк для прийняття спадщини з поважних причин, в суду є передбачені законом підстави для визначення їй додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved