Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-15 00:00:00

З позовної заяви, усних уточнень позивача в судовому засіданні вбачається, що сторони з 05 березня 2010 року по 11 серпня 2015 року перебували у шлюбі, від шлюбу мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . На даний час дитина проживає разом з нею та знаходяться лише на її утриманні, відповідач будь-якої матеріальної допомоги дитині не надає, не визнає дитину своєю. Вона перебуває у скрутному матеріальному становищі, оскільки має на утриманні, крім спільної з відповідачем дитини, ще двох дітей, перебуває на обліку в центрі зайнятості та отримує допомогу по безробіттю, що становить близько 500 грн. Дохід, який отримує, є недостатнім для належного утримання спільної дитини, тому просить з відповідача, з урахуванням його матеріального та сімейного становища, стану здоров`я, те, що офіційно не працює, стягувати щомісячно аліменти в розмірі твердої грошової суми 400 грн., починаючи з дня подання заяви і до повноліття сина. Відповідач позовні вимоги не визнав та вказав, що з позивачем перебував у шлюбі, в якому народилася дитина [PERSON] . Однак, від позивача відомо, що дитина не його, тому й не вважає дитину своєю хоча відповідний позов до суду про оспорювання свого батьківства не подавав. На даний час створив іншу сім`ю у якій має малолітню дитину, 2016 року народження, яка часто хворіє, тому у зв`язку з необхідністю постійного догляду за нею ніде не працює. Крім того, має також проблеми із здоров`ям. Дослідивши докази по справі суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 180, ч. 3 ст. 181, ч. 1 ст. 184, ч. 1 ст. 191 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі; якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі; аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. У статті 182 СК України зазначено та у пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей; непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Так, відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] народився [INFO] , його батьками є [PERSON] , [PERSON] . Згідно рішення Летичівського районного суду від 11 серпня 2015 року (справа №678/54/15-ц, провадження №2-678-105/15), шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Летичівського районного управління юстиції у Хмельницькій області, актовий запис №10 від 05 березня 2010 року, розірвано. Після розірвання шлюбу [PERSON] присвоєно дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Із довідки Летичівської селищної ради від 25 березня 2016 року вбачається, що на утриманні [PERSON] перебувають її діти: дочки [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] . Із наданих відповідачем свідоцтва про народження, медичної документації вбачається, що [PERSON] народився [INFO] , його батьком є [PERSON] , дитина хворіє у зв`язку із чим надавалась медична допомога. Відповідачем надано довідку Старокостянтинівсько-Красилівського об`єднаного районного військового комісаріату від 06 лютого 2015 року згідно якої [PERSON] визнаний непридатним до військової служби в мирний час та обмежено придатним у воєнний час. Із Відомостей з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб ДФС України про суми виплачених доходів та утримання податків від 16 травня 2016 року вбачається, що інформація про доходи [PERSON] за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року відсутня. Згідно змісту ст.ст. 122, 133, 134, 136 СК України: дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини; якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини; на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження; особа, яка записана батьком дитини відповідно до статті 122 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Враховуючи вищезазначені вимоги Закону суд не приймає до уваги посилання відповідача про відсутність кровного споріднення між ним та дитиною [PERSON] , оскільки відомості про відповідача, як про особу, яка записана батьком дитини, не виключені з актового запису про народження дитини. Відповідач в судовому засіданні не заперечував, що дитина [PERSON] проживає разом з матір`ю та знаходиться на її утриманні, він будь-якої допомоги для дитини не надає. Позивач в судовому засіданні не заперечувала, що відповідач хворіє, має іншу дитину, однак вважає, що стан його здоров`я дозволяє працювати і це не є перешкодою для стягнення з нього щомісячно аліментів в розмірі 400 грн. У ч. 2 ст. 182 СК України вказано, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» у 2016 році встановлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2016 року - 1330 гривень, а з 01 травня 2016 року 1399 грн., а для основних соціальних і демографічних груп населення, зокрема, дітей віком до 6 років: з 1 січня 2016 року - 1167 гривень, з 1 травня - 1228 гривень. Отже, враховуючи вимоги ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів з 01 січня 2016 року становить 350,10 грн. (1167/30%), а з 01 травня 2016 року 368,40 грн. (1228/30%). Згідно ч. 2, ч. 3 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Якщо розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, менше мінімального розміру, передбаченого частиною другою статті 182 цього Кодексу, то дитині призначається відповідно до закону державна допомога в розмірі різниці між визначеним розміром аліментів і 30 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З урахуванням досліджених письмових доказів, пояснень сторін, та враховуючи те, що відповідач є працездатним, хоча має певні проблеми зі здоров`ям, з чим погодилась позивач, має на утриманні ще одну малолітню дитину, яка хворіє, у нього мінливий, нерегулярний дохід, тому суд вважає, що він спроможний буде сплачувати аліменти на дитину в розмірі 350 грн. щомісяця. На думку суду визначений розмір аліментів буде справедливим по відношенню як до позивача, так і до відповідача. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, тому з відповідача в дохід держави необхідно стягнути суму судового збору в розмірі 551,20 грн. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial