Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-12 00:00:00

Згідно первісного позову, що надійшов до суду 16.02.2015 р., та змінам до нього від 15.05.2015 р. (а.с.54-56), та від 29.07.2015 р. (а.с.80-83), позивачка, [PERSON], зазначила, що відповідач надав копії технічного паспорту на будинок, який є предметом спору, в зв'язку з чим, вона вважає, що її позовні вимоги та їх обґрунтування, з урахуванням санітарних норм житлової площі на кожного жильця, які діють в Дніпропетровській області, та які складають 9 кв. метрів житла на кожного, а також враховуючи інтереси та потреби неповнолітньої дитини, яка також проживає у спірному будинку, з урахуванням тарифів на оплату комунальних послуг, що діють в м. Вільногірську станом на день подання цієї заяви, слід викласти в наступній редакції. Відповідачу на праві особистої приватної власності належить садиба, розташована за адресою: Дніпропетровська обл., м. Вільногірськ, вул. Криничанська, 9, право на яку він отримав відповідно до вимог чинного законодавства України, що може бути підтверджено витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно. Садиба складається з будинку, в якому розташовані три житлові приміщення, згідно із технічним паспортом на нього: 1-3, розміром 13,8 кв. метри. 1-4, розміром 12,4 кв. метри та 1-5, розміром 9,9 кв. метри, а також кухня 1-1, розміром 10,0 кв. метри, ванна кімната 1-6, розміром 5,9 кв. метри, коридор 1-2, розміром 8,1 кв. метри; літньої кухні, в якій також є одне житлове приміщення; гаражу, двох сараїв, туалету, літнього душу; бетонного мощення; цегляного та секційного забору, металевих воріт з хвірткою. В шлюбі з відповідачем в них народилась спільна дитини, донька [PERSON], [INFO], яка мешкає та зареєстрована від свого народження в садибі, що належить відповідачу, по зазначеній вище адресі. З моменту реєстрації шлюбу з відповідачем, вона за його пропозицією, за його згодою та з його відома, вселилась та зареєструвалась в зазначеній вище садибі по вул. Криничанській, 9, в м. Вільногірську Дніпропетровської області. Їхня з відповідачем донька так само, після свого народження, була зареєстрована та постійно мешкає по цей час разом з нею в зазначеній вище садибі. При цьому, при її вселенні в житло відповідача, та після народження їхньої з відповідачем дитини, вони ніяких договорів стосовно їхнього спільного користування зазначеним вище житлом, не укладали, а відповідач жодних додаткових умов для проживання їй та донці не пред'являв. З часу спільного проживання з відповідачем у зазначеній вище садибі, за рахунок їхніх з ним спільних коштів, зазначена вище садиба утримувалась, ремонтувалась та весь час поліпшувалась. Так, в житловому будинку, за їхні з відповідачем спільні кошти, були встановлені металопластикові вікна в кількості 6 штук; встановленні міжкімнатні двері та вхідні двері в будинок; садибу було огороджено цегляним та секційним забором; були встановлені металеві ворота із вбудованою в них металевою хвірткою; у будинку у всіх приміщеннях замінена електрична проводка; у будинку встановлено автономне газове опалення; в ванній кімнаті було зроблено ремонт приміщення - покладено кахель, встановлено натяжну стелю, обладнано душову кабіну; в коридорі будинку постелено лінолеум; встановлено супутникові антени в кількості двох штук; для обслуговування садиби облаштовано зливну яму; під будинок додатково залитий бетонний фундамент. Тобто по будинку та по всій садибі в цілому, було виконано значний обсяг робіт, на що нашою сім'єю були витрачені значні кошти, а значна частина зроблених поліпшень, виконаних за їхні з відповідачем кошти, не може бути відокремлена від будинку без завдання йому значної фізичної і технічної шкоди. Зазначені вище факти можуть бути підтверджені письмовими доказами, які будуть нею надані в судовому засіданні. Вона та їхня з відповідачем дитина будь-якого іншого житла в м. Вільногірську та за його межами, не мають взагалі ніякого, проживати в іншому місці в них немає фізичної можливості, в зв'язку з чим, садиба, що належить відповідачу - є єдиним місцем для її проживання та місцем для проживання їхньої з відповідачем неповнолітньої дитини. Натомість відповідач має інше, капітальне житло в м. Вільногірську по вул. Лен. Комсомолу, 62-а, кв.46, де він зареєстрований і мешкає постійно, тобто окремим житлом для задоволення своїх потреб у житлі, він забезпечений в достатньому обсязі. Згідно з положеннями ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Відповідно до положень ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника житлового будинку, які мешкають разом з ним в належному йому будинку, користуються житловими приміщеннями нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цими приміщеннями. Припинення сімейних відносин із власником будинку не позбавляє членів його сім'ї права користування житлом. Однак, не зважаючи на норми закону, перелічені вище, відповідач право користування житлом в належному йому будинку в зазначеній вище садибі, за нею та за їхньою неповнолітньою донькою заперечує і не визнає, неодноразово, тобто систематично, намагався їх з донькою виселити з будинку, і, таким чином, всіляко створює штучні перешкоди в її проживанні та проживанні доньки в будинку відповідача, що змушувало її звертатись з відповідними заявами до міліції на дії відповідача, що буде підтверджено відповідними доказами, які вона надасть в судовому засіданні. Вона неодноразово зверталась до відповідача з пропозиціями мирного врегулювання спору між ними та просила його визначити приміщення в будинку, в якому вони з їхньою донькою могли б проживати, і навіть пропонувала йому укласти відповідний договір, на умовах, які б задовольняли як її житлові потреби, так і потреби їхньої з ним спільної дитини, від підписання якого він відмовився в категоричній формі, запропонувавши натомість свій варіант договору без обгрунтування його положень, який не відповідає ані нормам чинного законодавства, ані санітарним нормам, необхідним для проживання в ньому, постійно погрожуючи виселити її з дитиною із зазначеного вище будинку силою, тобто вочевидь, що відповідач добровільно вирішити це питання шляхом укладання з нею відповідного договору на запропонованих нею умовах, не бажає і такого наміру взагалі не має, що й змушує її звертатися з цим позовом до суду. Згідно із положеннями ст. 401 ЦК України, право користування чужим майном (сервітуту) може бути встановлене щодо нерухомого майна в тому числі, для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. В інший спосіб, крім шляхом встановлення сервітуту за рішенням суду, вона та їхня з відповідачем неповнолітня дитина, реалізувати своє право користуватись за призначенням для власного проживання житлом, розташованим в спірному будинку, що належить позивачу, не можуть, що й змушує її звертатись до суду з цим позовом за захистом своїх прав та прав неповнолітньої дитини. З урахуванням того, що відповідач не заперечує право їхньої з ним доньки на безстрокове безоплатне користування спірним житлом, та з врахуванням того, що відповідно до рішення виконавчого комітету Вільногірської міської ради від 02.02.2009 р. за № 44 «Про встановлення тарифу на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території», які складають в середньому 0,902 грн. (середній показник між самим низьким та між самим високим тарифом по місту) за 1 кв. метр площі житла на одного мешканця, вона вважає, що розмір житлової площі для оплати, яку вона має сплачувати відповідачу за користування спірним майном складає: 9,9 (кв.м. - розмір кімнати 1-5) + 12,4 (кв.м. - розмір кімнати 1 -4) = 22,3 кв. метри житлової площі, що пропонується надати їй та дитині у користування. 1\\2 частина площі (з урахуванням того, що відповідач визнав право дитини на безоплатне користування житлом та будинком) буде складати 11,15 кв. метри. Також нею запропоновано надати їй та дитині в спільне користування з відповідачем допоміжні приміщення, розташовані в будинку (кухня, ванна, коридор), загальною площею 24 кв. м. (10,0 + 5,9 + 8,1 кв. метри відповідно), з яких на кожного жильця буде припадати по 8 кв. метри (24/3=8 кв. метри) площі допоміжних приміщень загального користування. Таким чином, відповідно до тарифів, що діють в м. Вільногірську, нею для оплати пропонується 19,15 кв. метри загальної площі будинку (11,15 кв. метри житлової + 8 кв. метри допоміжної), вартістю із розрахунку: 19,15 кв. метри загальна площа, щодо якої буде встановлюватись сервітут X (помножити) 0,902 грн. (середній показник плати за обслуговування житла та прибудинкових територій в м. Вільногірську без ПДВ) за 1 кв. метри площі + 1,90 грн. (тариф на послуги з вивозу твердих побутових відходів від населення відповідно до Додатку № 2 до рішення виконкому № 43 від 02.02.2009 р.) = 19 грн. 18 коп. на місяць. Також з неї слід стягнути щомісячно оплату за користування електроенергією, газом, водою та каналізацією пропорційно до кількості осіб, що будуть мешкати в будинку та пропорційно площі, якою будуть користуватись вона та їхня з відповідачем дитина (безоплатно) згідно із щомісячними показниками приладів обліку споживання електроенергії, газу, води та водовідведення, які встановленні в будинку. Факти та обставини, зазначені в цьому позові, можуть бути підтвердженні доказами, які будуть надавати сторони, та доказами, які можуть бути витребувані судом в разі їх неподання сторонами, а також рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 19.12.2014 р., що набрало законної сили, та рішеннями Вільногірської міської ради за №№ 43 та 44 від 02.02.2009 р. (додаються копії). На підставі зазначеного вище та відповідно до вимог ст. 27, 31 ЦПК України та ст. 401, 402. 403. 405 ЦК України, позивачка прохає: 1. Встановити без визначення строку за нею, [PERSON], та неповнолітньою дитиною - [PERSON], [INFO], право платного для неї та безоплатного для дитини, постійного користування нерухомим майном (сервітут), а саме: житловими приміщеннями, розташованими в будинку по вул. Криничанській, № 9, в м. Вільногірську Дніпропетровської області, 1-4, розміром 12,4 кв. метри та 1-5, розміром 9,9 кв. метри, та залишити у спільному користуванні з відповідачем нежитлові, господарські приміщення: кухню 1-1, ванну 1-6, коридор 1-2 загальною площею 24 кв. метри. Інше житлове приміщення в будинку 1-3 площею 13,8 кв. метри та усі господарські споруди, розташовані в садибі, залишити в користуванні відповідача. Туалет, розташований на території садиби, залишити в спільному використанні сторін та неповнолітньої дитини. 2. Стягнути з неї на користь відповідача в якості оплати за користування нею житловими приміщеннями та приміщеннями загального користування, розташованими в будинку № 9, по вул. Криничанській в м. Вільногірську Дніпропетровської області, 19 грн. 18 коп. щомісячно із розрахунку, наведеного вище, а також щомісячно оплату за користування електроенергією, газом, водою та каналізацією пропорційно до кількості осіб, що будуть мешкати в будинку та пропорційно площі, якою будуть користуватись вона та їхня з відповідачем дитина (безоплатно) згідно із щомісячними показниками приладів обліку споживання електроенергії, газу, води та водовідведення, які встановлені в будинку відповідача. 3. Зобов'язати відповідача усунути перешкоди в здійсненні нею та неповнолітньою дитиною - [PERSON] встановленого сервітуту, тобто права користування житлом, зазначеним вище, та заборонити відповідачу вчиняти будь-які дії, що перешкоджають їй та їхній з відповідачем дитині, використанню цього житла за призначенням, а також зобов'язати відповідача надати їй та їхній з ним донці вільний доступ до зазначеного вище житла та господарських приміщень, на які встановлюється сервітут. 4. Стягнути з відповідача на її користь всі зазнані нею судові витрати, пов'язані з розглядом цієї справи в суді. Відповідач позов не визнав та 30.03.2015 р. надав зустрічний позов (а.с. 35-39), де зазначив, що в провадженні Вільногірського міського суду Дніпропетровської області знаходиться цивільна справа № 174/149/15-д за позовом [PERSON] до нього про встановлення права на користування нею належним йому нерухомим майном. Приймаючи до уваги, що [PERSON], як колишній член його сім'ї, прохає визнати у позові за нею право на безкоштовне користування належною йому на праві особистої приватної власності садибою № 9 (в тому числі житловим будинком) по вул. Криничанській у м. Вільногірську Дніпропетровської області, і він, у свою чергу, проти цього заперечує, і, відповідно до ч.4 ст. 156 ЖК України, 19.03.2015 року вручив [PERSON] проект договору від 11.03.2015 року про порядок користування нею житловим будинком № 9 по вул. Криничанській у м. Вільногірську, який [PERSON] 20.03.2015 року повернула йому з протоколом розбіжностей, з яким він категорично не згодний, він вважає за необхідне звернутися з зустрічним позовом до [PERSON], відносно вирішення переддоговірного спору, щодо порядку користування [PERSON] належним йому нерухомим майном в судовому порядку. Він вважає, що договір від 11.03.2015 року між ним та відповідачем, [PERSON], щодо порядку користування житловим будинком, повинний бути укладений в редакції, яку він запропонував відповідачу, приймаючі до уваги наступне. Так відповідач, звернувшись до нього з первісним позовом, прохає визнати за нею право на безкоштовне користування належним йому особисто нерухомим майном, фактично, у вигляді садиби № 9 по вул. Криничанській у м. Вільногірську Дніпропетровської області. У свою чергу, ч.4 ст. 156 ЖК України, якою регулюються спірні відношення, не надає відповідачу права по-перше, вимагати безкоштовного користування нею належним йому майном, оскільки він проти цього заперечує, а по-друге, ст. 156 ЖК України регулює питання користування членами (колишніми членами) сім'ї власника жилого будинку, саме жилими приміщеннями житловим будинком, без зазначення господарських споруд, які у сукупності з земельною ділянкою та житловим будинком складають садибу (ст.381 ЦК України). Приймаючи це до уваги він і запропонував відповідачу для укладення проект договору у наступній редакції: ДОГОВІР про порядок користування житловим будинком м. Вільногірськ 11 березня 2015 року «Сторона-1» [PERSON], з однієї сторони, та «Сторона-2» [PERSON], з другої сторони, уклали цей договір про наступне: 1. «Сторона-1» який є одноособовим власником житлового будинку № 9 по вул. Криничанська в м. Вільногірську Дніпропетровської області,- відповідно до ч. 1 ст.405 ЦК України, та ч.4 ст. 156 ЖК України, надає право на особисте користування «Стороною-2» житловою кімнатою розміром 9,9 кв.м. в належному йому на праві власності житловому будинку № 9 по вул. Криничанська в м. Вільногірську Дніпропетровської області, а також надає «Стороні-2» право на спільне з ним користування нежитловими приміщеннями у зазначеному вище житловому будинку. 2. 3а користування належною «Стороні-1» власністю, «Сторона-2» повинна сплачувати «Стороні-1» плату у розмірі 2000,00 грн. (дві тисячі гривень) щомісячно, а також вартість 50% нарахувань за комунальні послуги (водопостачання, газопостачання, електропостачання та інше),що щомісячно нараховуються на особисті рахунки «Сторони-1» підприємствами, які надають зазначені комунальні послуги. 3. Плата за користування власністю «Сторони-1» та вартість комунальних послуг, які зазначені в пункті 2 цього договору, сплачуються «Стороною-2» «Стороні-1» готівкою до 25- числа місяця, який слідує за розрахунковим. 4. У підтвердження отримання плати від «Сторони-2» обумовленої пунктом 3 цього договору «Сторона-1» зобов'язана надавати «Стороні-2» розписки про отримання коштів з зазначенням видів платежу. 5. Плата за користування «Стороною-2» власністю належної «Стороні-1», яка зазначена у пункті 2 цього договору, може бути змінена на вимогу «Сторони-1» не більше одного разу у шість календарних місяців, починаючі з часу набрання сили цим договором. 6.У разі систематичного порушення «Стороною-2» (більше двох разів, незалежно від періодичності) свого обов'язку за цім договором щодо сплати на користь «Сторони-1» платежів обумовлених пунктом 2 цього договору у строки обумовлені пунктом 3 цього договором, «Сторона-2» підлягає виселенню з житлового будинку № 9 по вул. Криничанська в м. Вільногірську Дніпропетровської області, без надання «Стороною-1» їй іншого житла. , 7. Цей договір укладається на невизначений термін, і може бути припинений у випадку передбаченому пунктом б цього договору, а також у випадку відчуження «Стороною-1» житлового будинку № 9 по вул. Криничанська в м. Вільногірську Дніпропетровської області на користь третіх осіб. 8. Цей договір підписується сторонами, та набирає чинність з часу набрання законної сили судового рішення про розірвання шлюбу між «Стороною-1» та «Стороною-2». 9. У всьому іншому, що не врегульовано цім договором сторони будуть керуватися законодавством яке регулює подібні правостосунки. 10. Цей договір складений у двох екземплярах, по одному екземпляру кожній із сторін. Відповідач у свою чергу не погодилася з пунктами 2,3,4,5,7 вищезазначеного договору та запропонувала викласти їх в наступній редакції: п. 2 договору: За користування житловою кімнатою зазначеної у п. 1 Договору, «Сторона-2» щомісячно сплачує комунальні послуги, пропорційно до розміру житлової кімнати, яку фактично займає «Сторона-2», шляхом перерахування коштів на рахунки підприємств та організацій, які постачають комунальні послуги, згідно з показниками лічильників, якими ці послуги обліковуються; п.3 договору: Плата за користування власністю «Сторони-1» виключити. Після слів «Сплачується «Стороною-2», викласти пункт в наступній редакції: «шляхом перерахування коштів на розрахункові рахунки підприємств, що постачають комунальні послуги, до 25 числа місяця, який слідує за розрахунковим»; п.4 договору - виключить; п.5 договору: Зміна оплати за комунальні послуги змінюється, відповідно до зміни тарифів на послуги, що споживаються «Стороною-2»; п.7 договору: виключити слова: а також у випадку відчуження «Стороною-1» житлового будинку № 9 по вул. Криничанській в м. Вільногірську Дніпропетровської області на користь третіх осіб. Вищезазначена редакція пунктів договору, запропонована відповідачем, ним відхиляється з огляду на наступне. Згідно ч.4 ст. 156 ЖК України, зазначено, що у разі відсутності згоди між власником будинку і колишнім членом його сім'ї про безкоштовне користування житловим приміщенням до цих відношень застосовуються правила, передбачені ст. 162 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 162 ЖК України, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Право власника вільно розпоряджатися своїм майном (що має на увазі і вільне встановлення платні за користування своїм майном) зазначено у ст. 41 Конституції України, та ч. 1 ст.317 ЦК України, згідно якої власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Частиною національного законодавства України є Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами, внесеними Протоколом 11, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності складаються із володіння, користування і розпорядження. Володіння майном - має на увазі юридично закріплену можливість фактично володіти майном, впливати на нього у будь-який момент, здійснювати відносно такого майна свою волю. Право користування полягає в юридично закріпленій можливості власника використовувати корисні якості майна для себе, отримувати з цього користь, вигоду. Розпорядження майном - це можливість власника встановлювати, змінювати, припиняти юридичне існування майна. Тобто відмова відповідача у пункті 2 договору від сплати на його користь плати за користування його власністю у розмірі 2000 грн. на місяць, суперечить вищезазначеним нормам. Щодо відмови відповідача сплачувати на його користь 50 % комунальних послуг, яка також викладена у пунктах 2 та 3 договору, а її бажання сплачувати комунальні нарахування безпосередньо підприємствам, які їх надають, при цьому не у розмірі 50 % нарахувань а відповідно до розміру житлової кімнати яку фактично займає відповідач, то у даному випадку це взагалі суперечить здоровому глузду, оскільки така послуга як водопостачання, електропостачання не залежить від розміру житла яке займає споживач цієї послуги, як і газопостачання для приготовлення їжі. Крім цього, газопостачання для опалення житлового будинку надається для опалення усієї його корисної площі, у тому числі нежитлових приміщень (коридор, кухня, санвузол) якими відповідач фізично не може не користуватися, при користуванні житловою кімнатою. До того ж слід врахувати, що договори на комунальні послуги з підприємствами, які їх надають, укладені саме з ним, і саме на нього покладається обов'язок сплачувати ці комунальні послуги, вартість частини яких йому позивач повинна відшкодовувати. Пункт 4 договору не може бути виключений, оскільки ним регулюється порядок підтвердження розрахунків між сторонами договору. У пункті 5 договору, у редакції запропонованій ним, йде мова про зміну розміру плати за користування житлом, а не за комунальні послуги, у зв'язку з чим редакція відповідача даного пункту підлягає відхиленню. Відносно пункту 7 договору, в якому відповідач пропонує виключити умову про припинення дії договору у разі відчуження ним житлового будинку № 9 по вул. Криничанській у м. Вільногірську Дніпропетровської області, то у даному випадку його редакція цього пункту базується на законі, а саме ст. 156 ЖК України, в якій зазначено, що тільки члени сімї або колишні члени сім'ї власника житлового будинку мають право користування цим житлом, а у разі відчуження ним будинку на користь третіх осіб відповідно припиниться і право відповідача на користування цим будинком, оскільки вона не буде колишнім членом сімї нового власнику будинку. Згідно ч.2 ст.649 ЦК України, розбіжності, що виникли між сторонами при укладенні договору не на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, можуть бути вирішені судом у випадках, встановлених за домовленістю сторін або законом. У їхньому випадку закон у вигляді ч. 1 ст.405 ЦК України, ст.ст. 156,162 ЖК України, передбачає укладення між ним та відповідачем договору про порядок користування житловим будинком на платній основі, а тому внаслідок того, що за цим договором між сторонами виникли розбіжності, і розбіжності повинні бути врегульовані в судовому порядку.

Outcome: partial