Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-20 00:00:00

Звернувшись до суду, позивач посилається на те, що відповідач у справі отримав від нього 06.08.2015 року на умовах позики 5200.00 доларів США та зобовязався повернути борг до 01.02.2016 року. Натомість останній свого зобовязання після спливу вказаного періоду часу не виконав та не вчиняє жодних дій, спрямованих на виконання умов договору. Просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики в сумі 6876.76 доларів США у гривневому еквіваленті відповідно до курсу Національного банку України на час ухвалення рішення суду. До початку розгляду спору по суті позивач уточнив свої позовні вимоги, прохаючи стягнути з відповідача на свою користь 6995.43 доларів США у гривневому еквіваленті відповідно до курсу Національного банку України на час ухвалення рішення суду, що включає в себе основну суму заборгованості в сумі 5200.00 доларів США, 1613.75 доларів США відсотків за користування позикою та 3% річних в сумі 181.68 доларів США, а також понесені ним судові витрати. Будучи належним чином повідомленими, сторони в судове засідання не зявилися. Натомість позивач подав заявою про розгляд справи за його відсутності. Відповідач про причину своєї неявки суд не повідомив, як і не подав до суду заперечення на позов та заяви про розгляд справи за його відсутності. За викладеного та у відповідності до положень ст.ст.169, 224 ЦПК України суд ухвалює провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. В судому засіданні встановлено, що відповідач у справі отримав від позивача 06.08.2015 року на умовах позики 5200.00 доларів США та зобовязався повернути борг до 01.02.2016 року і про що свідчить його розписка від 06.08.2015 року. У визначений час відповідач боргу позивачу не повернув і на його вимоги з цього приводу не реагує. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Аналогічні положення містяться у 15 та 16 статтях ЦК України, за якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За вимогами ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.\~ Відповідно до положень статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказів. Відповідно до статті 60 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлено, що правовідносини, які склалися між сторонами стосуються правовідносин у сфері позики та регулюються положеннями глав 13, 47, 48, параграфа 1 глави 71 ЦК України. Відповідно до положень ст.1046 за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. При цьому відповідно до ч. 2 ст. 1047 цього Кодексу на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно положень ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином. Правильність обрахування вказаної позивачем суми боргу сумнівів у суду не викликає і при цьому суд виходить із наступного. Відповідно до положень ч.\~2 ст.\~192 ЦК іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок та правила використання іноземної валюти на території України на сьогодні встановлені Декретом від 19\~лютого\~1993\~р. №\~15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі Декрет №\~15-93), Правилами використання готівкової іноземної валюти на території України (затверджено постановою Правління Національного банку України (далі НБУ) від 30\~травня\~2007\~р. №\~200; зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18\~червня\~2007\~р. за №\~656/13923), Положенням про порядок здійснення операцій з чеками в іноземній валюті на території України (затверджено постановою Правління НБУ від 29\~грудня\~2000\~р. №\~520; зареєстровано в Міністерстві юстиції України 21\~лютого\~2001\~р. за №\~152/5343) та іншими документами. Згідно зі ст.\~524 ЦК зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті. Разом з тим, незалежно від фіксації еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, згідно з частинами\~1 та 2 ст.\~533 ЦК грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Виходячи із системного аналізу положень вказаних норм слід прийти до висновку, що якщо в зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Зважаючи на зміст зазначеної статті та беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини, суди у разі предявлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті повинні зазначити в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню у цій іноземній валюті з вказівкою на конвертацію цієї суми в національну валюту на день здійснення платежу. З огляду офіційний курс НБУ станом 21.04.2017 року розмір основної суми заборгованості за договором позики, яка має бути стягнута з відповідача на користь позивача, еквівалентний 139134.84 грн. (5200 доларів США х 26.7567 = 139134.84 грн.). Відповідно до положень ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Суд вважає обґрунтованим розрахунок позивача суми процентів за користування позикою, розмір якої в еквівалентній національній валюті станом на час винесення судом рішення становить 43178.63 грн.. Беручи до уваги правову природу трьох процентів річних, передбачених ст.\~625 ЦК, як особливої міри відповідальності, Верховний суд України визнав правильною практику судів, які стягують їх виключно в національній валюті Україні гривні. Виходячи із наведеного три проценти річних, які підлягають стягненю з відповідача на користь позивача, становлять 4871.63 грн. (139134.84 грн. х 3% х 426 дн.) : 365 дн. = 4871.63 грн.). Таким чином, підсумовуючи викладене, оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні кожного отриманого у справі доказу зокрема та належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову. Від сплати судового збору позивач звільнений, а тому останній необхідно стягнути у відповідності до ст.88 ЦПК України на користь держави з відповідача у справі. Понесені позивачем судові витрати, пов'язані\~ із\~ публікацією у пресі\~ оголошення про виклик відповідача у справі,\~ в розіміры 400.00 грн. підлягають у відповідності до ст..88 ЦПК України відшкодуванню на його користь за рахунок відповідача\~ у справі.

Outcome: approved