Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-05 00:00:00

Звернувшись до суду з даним позовом, позивачі зазначають, що [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ДП Д*№ 007741 72483010, виданого згідно з рішенням виконавчого комітету [PERSON] міської ради народних депутатів від 22.01.1998 року № 146, належала на праві приватної власності земельна ділянка площею 0,0585 га, що розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Новосибірська, 92. 21 травня 2007 року [PERSON] помер. Після його смерті спадщину у вигляді домоволодіння № 92 по вул. Новосибірській у м. Дніпропетровську та земельної ділянки, на якій розташоване дане домоволодіння, прийняла його дружина [PERSON], яка отримала свідоцтво про право на спадщину за законом. За життя [PERSON] зареєструвала право власності на своє імя на вищевказаний житловий будинок, а провести державну реєстрацію земельної ділянки не встигла. При оформленні [PERSON] спадкових прав на земельну ділянку відповідно до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України оригінал правовстановлюючого документу, що підтверджував право власності за спадкодавцем, був залишений у нотаріальній справі. 8 грудня 2009 року померла [PERSON], яка доводиться їм матірю та бабкою відповідно. Після її смерті вони в установленому порядку прийняли спадщину, отримавши свідоцтва про право на спадщину на домоволодіння № 92 по вул. Новосибірській в м. Дніпропетровську. Але нотаріусом їм відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на землю. За цих підстав позивачі просять визнати за ними право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0585 га, що розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Новосибірська, 92, за кожною в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON]. У судовому засіданні позивачі [PERSON]М та [PERSON], а також представник позивача [PERSON] позов підтримали та просили його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] міської ради [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на те, що спадкодавець [PERSON] за життя не зареєструвала своє право власності на спірну земельну ділянку, а тому вона не може входити до спадкової маси. Спірна земельна ділянка не є обєктом цивільних прав відповідно до статті 79 Земельного кодексу. Позивачами позов про спадкування після смерті [PERSON], який є власником земельної ділянки, не заявлявся, та позивачі не надали доказів неможливості отримання дублікату державного акту на право приватної власності на землю. Крім того, вважав, що позивачі пропустили строк позовної давності, оскільки постанова нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину була винесена 21 лютого 2012 року, а з даним позовом позивачі звернулися до суду лише у червні 2015 року. Просив у задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи - Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, надав заяву, в якій просив справу розглянути в його відсутність. Представник третьої особи - Реєстраційної служби [PERSON] міського управління юстиції Дніпропетровської області в судове засідання не зявився, про час і місце судового розгляду був повідомлений. Суд, зясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку про задоволення позову з огляду на наступне: Судом встановлено, що відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії ДП Д*№ 007741 72483010, виданого на підставі рішення виконавчого комітету [PERSON] міської ради народних депутатів від 22.01.1998 року № 146, [PERSON] належала на праві приватної власності земельна ділянка площею 0,0585 га, що розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Новосибірська, 92. 21 травня 2007 року [PERSON] помер. Після його смерті спадщину прийняла його дружина [PERSON], яка 12 грудня 2008 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на домоволодіння та земельну ділянку площею 0,0585 га за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Новосибірська, 92. За життя [PERSON] своє право власності на земельну ділянку не зареєструвала. 8 грудня 2009 року [PERSON] померла. 16 лютого 2010 року до Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини з приводу прийняття спадщини звернулися її дочка [PERSON] та онука [PERSON] за правом представлення, мати якої, [PERSON], померла 18 листопада 1998 року. Таким чином позивачі у встановлений законом шестимісячний строк прийняли спадщину після смерті [PERSON] 15 лютого 2011 року державним нотаріусом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] та [PERSON] були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину домоволодіння № 92 по вул. Новосибірській в м. Дніпропетровську кожній та позивачі зареєстрували своє право власності на дане нерухоме майно. Разом з тим, листом нотаріуса від 15.02.2011 року за номером 294/02-14 повідомлено про неможливість видати свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку площею 0,0585 га, що розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Новосибірська, 92, у звязку з відсутністю в спадкоємців оригіналу державного акту на право власності на землю. Про відмову у вчиненні даної нотаріальної дії 21 лютого 2012 року державним нотаріусом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори була винесена відповідна постанова. Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки, а згідно з частиною 1 статті 1266 ЦК України внуки спадкодавця спадкують ту частину спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Частиною 1 статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має право подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно з частиною 1 статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Враховуючи, що позивачі прийняли спадщину після смерті [PERSON], остання за життя успадкувала спірну земельну ділянку, оригінал державного акту на право приватної власності на яку знаходиться в матеріалах спадкової справи після смерті [PERSON], та позивачі позбавлені можливості оформити свої спадкові права на земельну ділянку в позасудовому порядку, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Доводи представника відповідача про те, що спірна земельна ділянка не входить до спадкової маси після смерті [PERSON] та не є обєктом цивільних прав у розумінні земельного законодавства, суд до уваги не приймає, оскільки судом встановлено, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті чоловіка, в тому числі у вигляді земельної ділянки площею 0,0585 га по вул. Новосибірській, 92 в м. Дніпропетровську, про що видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 12 грудня 2008 року, а тому в силу частини 5 статті 1268 ЦК України така земельна ділянка належить їй з часу відкриття спадщини. Крім того, оскільки дана земельна ділянка належала спадкодавцеві [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю, в якому зазначена її площа, межі, відомості про внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру, то вона є обєктом цивільних прав. Щодо доводів про ненадання позивачами доказів про неможливість отримання дублікату державного акту на право приватної власності на спірну земельну ділянку, то суд зазначає, що дублікат правовстановлюючого документу на нерухоме майно може отримати лише його власник. Також суд вважає необґрунтованою заяву представника відповідача про пропуск позивачами строку позовної давності для звернення до суду з цим позовом, оскільки судом встановлено, що позивачі в установлений законом шестимісячний строк прийняли спадщину після смерті [PERSON], а отже спадщина належить їм з часу її відкриття незалежно від оформлення спадкових прав. Посилання представника відповідача про пропуск позивачами трирічного строку після отримання відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину в даному випадку не мають правового значення, оскільки предметом позову є визнання права власності на спадкове майно, а не правомірність рішення нотаріуса. Суд вважає, що за умови прийняття спадщини право спадкоємця на спадкове майно є абсолютним та саме відповідачем не доведено, що позивачам було відомо, що їх права на спірне спадкове майно ним не визнаються чи оспорюються. За таких обставин за кожним із позивачів можливо визнати право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0585 га, що розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Новосибірська, 92.

Outcome: approved