Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-24 00:00:00

Звернувшись до суду та уточнивши свої позовні вимоги, позивач просить зобов'язати Публічне акціонерне товариство Дніпропетровський меблевий комбінат видати їй довідку, що уточнює особливий характер роботи з особливо шкідливими умовами праці за Списком № 2 на посаді «Обробник виробів з деревини, які працюють із застосуванням лакофарбових матеріалів, які містять шкідливі речовини не нижче 3 класу небезпеки, код 2230602а-16314» в період з 06.11.1991 року по 08.10.1999 року, для призначення пільгової пенсії за рахунок коштів підприємств та організацій за результатами атестації робочих місць за умовами праці; стягнути з Публічного акціонерного товариства Дніпропетровський меблевий комбінат на її користь моральну шкоду в розмірі 20000 грн., а також судові витрати, які складаються з судового збору та витрат на правову допомогу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в період з 6 листопада 1991 року по 8 жовтня 1999 року працювала у замовному цеху № 7 підприємства Дніпропетровський меблевий комбінат обробником меблів. Згідно зі Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим постановою КМУ від 11.03.1994 року № 162, зазначена професія іменується як обробник виробів з деревини, які працюють із застосуванням лакофарбових матеріалів, які містять шкідливі речовини не нижче 3 класу небезпеки, код 2230602-а 16313. За результатами атестації робочих місць за умовами праці для встановлення права робітників на пільгове пенсійне забезпечення, затвердженої наказом від 12.02.1996 року № 21к, було підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком № 2 за цією професією. Але відповідач відмовляється надати їй уточнюючу довідку для призначення пільгової пенсії, посилаючись на листи головного державного експерта з умов праці Дніпропетровської області від 07.02.2009 року № 003/07-1-409 та Департаменту соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 27.05.2014 року № 1881/0/192-14 про відсутність на робочому місці згідно з протоколами проведених досліджень від 10.02.2000 року шкідливих хімічних речовин 3 класу небезпеки. Позивач вважає, що відмова позивача надати їй довідку, що уточнює особливий характер роботи в період з 06.11.1991 року по 08.10.1999 року, не ґрунтується на вимог чинних нормативно-правових актів та порушує її право на пенсійне забезпечення. Крім того, діями відповідача їй завдано моральну шкоду, яку оцінює в 20000 грн. У судовому засіданні позивач та її представник адвокат [PERSON] позов підтримали та наполягали на його задоволенні. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на те, що оскільки посада, за якою в період з 1991 року по 1999 рік працювала позивач, згідно зі Списком № 2, затвердженим постановою КМУ від 11.03.1994 року, іменується як обробник виробів з деревини, які працюють із застосуванням лакофарбових матеріалів, які містять шкідливі речовини не нижче 3 класу небезпеки, право на пільгову пенсію виникає, якщо на робочому місці застосовуються лакофарбові матеріали із шкідливими речовинами 3-го класу небезпеки. В той час як відповідно до листів головного державного експерта з умов праці Дніпропетровської області [PERSON] від 07.12.2009 року № 003/07-1-409 та Департаменту соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 27.05.2014 року № 1881/0/192-14 згідно з протоколами № 2 та № 3 від 10.02.2000 року дослідження повітря закритих приміщень на робочому місці обробника виробів з деревини виявлені ацетон та бутилацетат шкідливі хімічні речовини. Згідно з ГОСТ 12.1.005-88 Общие санитарно-гигиенические требования к воздуху рабочей зоны ацетон відноситься до шкідливих речовин IV класу небезпеки, які не перевищують гранично-допустиму концентрацію. Вважав, що у зв'язку з відсутністю на робочому місці шкідливих речовин 3-го класу небезпеки підстав для віднесення [PERSON] до Списку № 2 пільгового пенсійного забезпечення немає. Крім того, вважав, що позивачем не доведені позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди. Просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Третя особа Управління Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м. Дніпропетровська явку свого представника в судове засідання не забезпечило, про час і місце судового розгляду було повідомлено. Суд, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку про часткове задоволення позову за наступних підстав: Судом встановлено, що з 6 листопада 1991 року позивач працювала на Дніпропетровському меблевому комбінаті обробником меблів. Згідно з рішенням міськвиконкому від 29.12.1992 року № 1202 Дніпропетровський меблевий комбінат був перейменований в орендне підприємство Дніпропетровський меблевий комбінат головне підприємство промислово-торгового об'єднання Дніпропетровськдрев, яке рішенням міськвиконкому від 12.08.1994 року № 9552 реорганізовано в Закрите акціонерне товариство Дніпропетровський меблевий комбінат. У подальшому Закрите акціонерне товариство Дніпропетровський меблевий комбінат було перейменовано в Публічне акціонерне товариство Дніпропетровський меблевий комбінат. 8 жовтня 1999 року позивач звільнилася з вищевказаної посади, що підтверджується копією трудової книжки. У відповідності зі Списком № 2виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим постановою КМУ від 11.03.1994 року № 162, професія, за якою працювала позивач, іменується як обробник виробів з деревини, які працюють із застосуванням лакофарбових матеріалів, які містять шкідливі речовини не нижче 3 класу небезпеки, код 2230602-а 16313. 12 лютого 1996 року за результатами атестації робочих місць за умовами праці для встановлення права робітників на пільгове пенсійне забезпечення адміністрацією ЗАТ «Дніпропетровський меблевий комбінат» було видано наказ № 21к, яким затверджено «Перелік професій та посад робітників, яким підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком № 2», в тому числі за професією обробника виробів з деревини. Право на пільгове пенсійне забезпечення за цією ж професією було підтверджено результатами атестації робочих місць за умовами праці, затвердженої наказом ЗАТ «Дніпропетровський меблевий комбінат» від 05.02.2001 року № 16-а, де у переліку професій, що мають право на пільгове пенсійне забезпечення, також міститься професія обробника виробів з деревини. У зв'язку з тим, що відомості про особливий характер роботи позивача не були внесені до її трудової книжки, з метою оформлення пенсії на пільгових умовах у 2014 році позивач звернулася до ПАТ Дніпропетровський меблевий комбінат за отриманням довідки, що уточнює характер роботи за Списком № 2, але відповідачем було відмовлено в наданні позивачу такої довідки, посилаючись на лист головного державного експерта з умов праці Дніпропетровської області [PERSON] від 07.12.2009 року № 003/07-1-409 про відсутність підстав для віднесення до Списку № 2 пільгового пенсійного забезпечення робітників ЗАТ «Дніпропетровський меблевий комбінат» за професією обробника виробів з деревини у звязку з відсутністю згідно з протоколом дослідження повітря закритих приміщень від 10.02.2000 року на робочому місці шкідливих речовин 3 класу небезпеки. Згідно зі ст. 62 Закону України Про пенсійне забезпечення основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 20 Порядку підтвердження трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМУ від 12.08.1993 року № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: період роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. Таким чином, необхідними умовами для виникнення в особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення \~є формальна констатація факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку № 2, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації робочого місця за умовами праці, якими можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком витягу. Згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим постановою КМУ від 01.08.1992 року № 442, атестація робочих місць за умовами праці проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров'я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому. Основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах. Відповідно до п. 4 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 року № 383, атестація робочих місць за умовами праці проводиться в строки, передбачені колективним договором, але не рідше одного разу на 5 років. Пунктом 4.2 цього порядку передбачено, що результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація. Згідно з п. 4.3 даного Порядку у разі підтвердження цього права за результатами атестації, вперше проведеної до 21.08.1997 року (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць), до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи із шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку. Враховуючи, що право на пільгове пенсійне забезпечення за професією позивача було підтверджено за результатами атестації робочих місць за умовами праці, проведеної до 21 серпня 1997 року, крім того, таке право було підтверджено результатами чергової атестації робочих місць за умовами праці, проведеної у 2001 року, суд вважає, що до стажу позивача, який дає право на пенсію на пільгових умовах, повинен зараховуватися весь період її роботи на підприємстві з 6 листопада 1991 року по 8 жовтня 1999 року. Отже відповідач безпідставно відмовив позивачу у видачі довідки, що уточнює особливий характер роботи з особливо шкідливими умовами праці за Списком № 2 на посаді «Обробник виробів з деревини, які працюють із застосуванням лакофарбових матеріалів, які містять шкідливі речовини не нижче 3 класу небезпеки, код 2230602а-16314», в період з 06.11.1991 року по 08.10.1999 року. Суд не може погодитися з доводами представника відповідача про відсутність у позивача права на пільгове пенсійне забезпечення за Списком № 2 у зв'язку з відсутністю на робочому місці шкідливих речовин 3-го класу небезпеки згідно з протоколами дослідження повітря закритих приміщень від 10.02.2000 року, оскільки право позивача на пільгове пенсійне забезпечення за Списком № 2 було підтверджено результатами атестації робочих місць за умовами праці, затвердженої наказом від 12.02.1996 року, та доказів проведення позачергової атестації суду не надано. Приймаючи до уваги, що діючим законодавством чітко передбачений порядок підтвердження права на пільгове пенсійне забезпечення шляхом проведення атестації робочих місць за умовами праці, в тому числі позачергової, відповідальність за своєчасне та якісне проведення якої покладається на керівника підприємства, організації, суд вважає, що така атестація не може підмінюватися результатами окремих досліджень та не проведення на підприємстві позачергової атестації робочих місць не може бути підставою для порушення прав позивача як працівника на пільгове пенсійне забезпечення. Виходячи з наведеного, необхідно задовольнити вимогу позивача та зобовязати Публічне акціонерне товариство Дніпропетровський меблевий комбінат видати позивачу довідку, що уточнює особливий характер роботи з особливо шкідливими умовами праці за Списком № 2 на посаді «Обробник виробів з деревини, які працюють із застосуванням лакофарбових матеріалів, які містять шкідливі речовини не нижче 3 класу небезпеки, код 2230602а-16314» в період з 06.11.1991 року по 08.10.1999 року. Щодо вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, то суд вважає, що вона задоволенню не підлягає, оскільки статтею 23 ЦК України, на яку посилається позивач та яка є загальною, передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.\~\~ Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Разом із тим, суд вважає, що факт спричинення моральної шкоди позивачем не доведений. Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Однак у судовому засіданні не доведено та не підтверджено належними доказами незаконність дій або бездіяльності відповідача. На думку суду, відповідач, не надаючи належної довідки позивачу, добросовісно помилявся і судом не встановлено умисних винних дій відповідача, а тому в задоволенні вимоги про стягнення моральної шкоди слід відмовити. Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, суд виходить з наступного: Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві\~пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно зі ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу.\~\~ Як визначено частиною 1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом (ч. 2 ст. 84 ЦПК). Виходячи з аналізу ст. ст. 84, 88 ЦПК України та ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~судові витрати на правову допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Законом України\~«Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» затверджено граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних справ, зокрема, встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала праву допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. При цьому станом на 1 січня 2016 року мінімальна заробітна плата в Україні складає 1378 грн. На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу суду надана квитанція до прибуткового касового ордеру адвоката на суму 1650 грн. Враховуючи, що суду не надано розрахунку цих витрат, які полягають у складанні позову та наданні іншої правової допомоги, при визначенні суми витрат на правову допомогу, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, суд виходить з тривалості участі адвоката в судовому засіданні, яка відповідно до журналу судового засідання склала 114 хвилини. Таким чином, з урахуванням витраченого адвокатом часу та часткового задоволення позовних вимог, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача половину витрат на правову допомогу в розмірі 523 грн. 64 коп. (1378 х 40% : 60 хв. х 114 хв. : 2). Крім того, при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у загальній сумі 1102 грн. 40 коп. У звязку з частковим задоволенням позову, з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в 551 грн. 20 коп.

Outcome: partial