Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-10 00:00:00

Івано-Франківська міська рада звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про знесення гаражу та повернення земельної ділянки, стягнення судових витрат. У позовній заяві зазначено, що [PERSON] самочинно встановив гараж, чим здійснив самовільне захоплення земельної ділянки за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Січових Стрільців, 56, не отримавши належним чином згоди виконавчого комітету на тимчасове встановлення збірно-розбірного гаражу в дворі багатоквартирного житлового будинку на території загального користування. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з мотивів, викладених в позовній заяві. Просила позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судові засідання не з'являвся, подавав клопотання про відкладення розгляду справи до отримання відповіді від Івано-Франківської міської ради на заяву від 18.02.2016 року, а також тому, що звернувся до Івано-Франківського міського суду із адміністративним позовом до Івано-Франківської міської ради про зобовязання вчинити дії. У звзяку з клопотанням позивача судове засідання 29.02.2016 року було відкладено, а 08 квітня 2016 року у задоволенні клопотання про відкладення судового засідання у звязку з поданням адміністративного позову відмовлено, оскільки вказана причини не є підставою для відкладення судового засідання. Заслухавши пояснення представника позивача, ознайомившись із письмовими запереченнями відповідача, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. 12.03.2014 р. складено протокол про адміністративне правопорушення (а.с.5), а 03.04.2014 року винесено постанову адміністративної комісії про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності (а.с.4) за порушення правил благоустрою та самовільне зайняття земельної ділянки. На момент подання позову до суду, а також на час прийняття рішення, дозвільних документів на встановлення гаражу відповідачем не виготовлено. Як вбачається із вимог ст.31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 р. до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать надання відповідно до законодавства дозволу на спорудження об'єктів містобудування незалежно від форм власності, а також державного контролю дотримання законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні і забудові відповідних територій, зупинення у випадках, передбачених законом, будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації і проектів окремих об'єктів. Окрім діючої норми Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», про що зазначалось вище, виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради від 09.10.2014 року прийнято рішення №512, яким зобов'язано відповідача демонтувати самовільно встановлений гараж (а.с.7), що так і не було виконано. Положенням про порядок надання та продовження терміну дії дозволу на тимчасове встановлення збірно-розбірних металевих гаражів в дворах багатоквартирних житлових будинків на території загального користування м. Івано-Франківська, затвердженого рішенням Івано-Франківської міської ради від 28.02.2012 року №619-21 передбачено, що для надання дозволу чи продовження дії дозволу на встановлення тимчасове встановлення збірно-розбірних металевих гаражів в дворах багатоквартирних житлових будинків на території загального користування та оформлення земельної ділянки громадянам необхідно подати ряд документів на ім'я голови міської ради, відповідно до якого надається такий дозвіл за рішенням виконкому та ради. Як встановлено судом таких дозволів відповідач не оформив. Звернення до суду із позовом не є підставою для не розгляду справи чи відкладення судового засідання. Відповідно до ч.1 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Як зазначено в п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Згідно з частинами 1, 2 ст. 83 Земельного кодексу України передбачено, що землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю, у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності. Згідно ст. 152 Земельного кодексу України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Як слідує із ст. 212 Земельного кодексу України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будівель та споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Згідно із ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. За вимогами ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 8 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб'єктів. Об'єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб'єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом. За наведених обставин суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати. На підставі наведеного, відповідно до ст. 31, 60 Закону України «Про місцеве самоврядування», 317, 376, 391 ЦК України, ст.ст. 83, 152, 212 Земельного кодексу України,

Outcome: approved