Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-20 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Звернувшись до суду з позовом до Костянтинівського державного науково-виробничого підприємства «Кварсит», [PERSON] просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 40808 грн., посилаючись на те, що він перебуває у трудових правовідносинах з Костянтинівським державним науково-виробничим підприємством «Кварсит» з 19 січня 2001 року по теперішній час, де працює науковим співробітником лабораторії радіотехнічних вимірів та кінцевого доведення спец. виробів. Починаючи з березня 2015 року відповідач не своєчасно та не у повному обсязі виплачує йому заробітну плату, у звязку з чим утворилась заборгованість у розмірі 40808 грн., яка до теперішнього часу йому не виплачена. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Позивач [PERSON] у судовому засіданні\~\~заявлені позовні вимоги підтримав повністю з підстав, наведених у позовній заяві. Просив позов задовольнити у повному обсязі. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Представник відповідача [PERSON] у судовому засідання позовні вимоги [PERSON] не визнав, підтримав заперечення на позов, пояснивши, що затримка виплати [PERSON] заробітної плати сталась внаслідок скрутного фінансового становища підприємства, відсутності грошових коштів внаслідок державної заборони експорту продукції КДНВП «Кварсит» на територію Російської Федерації. Зазначена обставина вказує на відсутність вини відповідача в невиплаті заробітної плати позивачеві. Просив відмовити у задоволенні позову. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Дослідивши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд дійшов таких висновків. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Судом встановлено, що [PERSON] з 19 січня 2001 року перебуває у трудових правовідносинах з Костянтинівським державним науково-виробничим підприємством «Кварсит», де з 02 грудня 2013 року працює науковим співробітником лабораторії радіотехнічних вимірів та кінцевого доведення спец. виробів, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 6- 11). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до ч.1\~ст. 115 КЗпП України,\~заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Частиною 3 ст. 15 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобовязань щодо оплати праці. \~\~ Відповідно до ст. 32 Закону України «Про оплату праці» трудові спори з питань оплати праці розглядаються і вирішуються згідно з законодавством про трудові спори. Відповідач, в порушення вимог ст.115 КЗпП України, з квітня 2015 року несвоєчасно та не в повному обсязі виплачував заробітну плату позивачу, внаслідок чого виникла заборгованість за період з квітня 2015 року по листопад 2015 року, січень 2016 року, жовтень 2016 року, грудень 2016 року-січень 2017 року у загальному розмірі 40808,79 грн., що підтверджується бухгалтерською довідкою відповідача № 1-83 від 01 березня 2017 року (а.с.30). На час розгляду даної справи судом, заборгованість із заробітної плати у розмірі 40808,79 грн. позивачу не виплачена. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за звернення фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог. Позивач [PERSON] у судовому засіданні розмір позовних вимог не збільшив, наполягав на стягненні з відповідача заборгованості із заробітної плати у розмірі 40808,00 грн. За таких обставин, з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість із заробітної плати за період квітень 2015 року листопад 2015 року, січень 2016 року, жовтень 2016 року, грудень 2016 року січень 2017 року у загальному розмірі 40\~808,00 грн. При цьому, суд не приймає до уваги доводи представника відповідача про те, що невиплата заробітної плати позивачу сталася внаслідок обставин непереборної сили, а тому відповідач звільняється від обовязку щодо виплати заробітної плати, та вважає їх безпідставними з огляду на таке. Статтею 43 Конституції України гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Діючим законодавством України не передбачено жодних підстав у відповідності до яких роботодавець звільняється від обовязку щодо виплати заробітної плати, в тому числі внаслідок непереборної сили. Використання відповідачем праці позивача за умов її не оплати має ознаки примусової праці, що з огляду на закріплені ст. 43 Конституції України гарантії є неприпустимим. Тож, позов слід задовольнити у повному обсязі. У відповідності до\~ст. 88 ЦПК України\~суд присуджує стягнути з відповідача судовий збір на рахунок спеціального фонду Державного бюджету України у розмірі 1600,00 грн.

Outcome: approved