Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-28 00:00:00

Звернувшись до суду із вищезазначеним позовом, [PERSON] просив суд: зобов`язати відповідача звернутися до районної газети «Кролевецький Вісник» і вибачитися перед позивачем за свої вислови, які принижують людську честь та гідність; стягнути з відповідача на користь позивача 15 000 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з приниженням честі та ділової репутації. В обґрунтування позову [PERSON] зазначив, що 13 квітня 2018 року в залі судових засідань Кролевецького районного суду Сумської області при розгляді цивільної справи [PERSON] в присутності осіб, котрі знаходилися в залі судового засідання, почав публічно висловлюватися та вказувати в адресу [PERSON] наступні слова: «ти був бидлом, є бидлом і залишатимешся бидлом». Позивач вважає, що поширенням вказаної інформації відповідач принизив його честь та гідність і заподіяв моральну шкоду, оскільки інформація була поширена особою, яка займає вищу виборну посаду, так як відповідач є мером міста Кролевець, а позивач проста людина, похилого віку, є захисником Вітчизни, має подяки, нагороди від органу виконавчої влади. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали доводи позову та просили його задовольнити. Відповідач у судовому засіданні, яке відбулося 05 квітня 2019 року просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що доводи позову є необґрунтованими. Пояснив, що дійсно перебував в залі судового засідання Кролевецького міськрайонного суду Сумської області 13 квітня 2018 року, однак тих нецензурних слів, які зазначено у позові, він не висловлював в адресу саме позивача. Поряд з цим відзиву на позов відповідач не подав. Дослідивши матеріали справи, вислухавши учасників процесу, суд дійшов до переконання про часткове задоволення позову на підставі наступного. Судом встановлено, що 13 квітня 2018 року в залі судових засідань Кролевецького районного суду Сумської області [PERSON]. в присутності осіб, котрі знаходилися в залі судового засідання, в адресу [PERSON] вказав наступні слова: «ти бидло…!». Вказані обставини підтверджується показаннями свідка [PERSON] , який був присутній під час вказаних подій. Останній пояснив, що в 2018 році в залі судових засідань Кролевецького районного суду Сумської області [PERSON] нецензурно та гучно висловився в адресу [PERSON] , а саме сказав: «ти бидло!». В цей час в залі судового засідання були присутні також учасники процесу, а суддя перебував у нарадчій кімнаті. Будь-яких доказів на спростування вказаного факту відповідачем не надано. Також не встановлено будь-яких даних, які б давали підстави вважати показання свідка неправдивими чи недостовірними. Допитана як свідок [PERSON] не змогла ні спростувати, ні підтвердити вказані обставини, оскільки з її пояснень вбачається, що вона не обізнана в подіях того дня та взагалі не орієнтується події якого конкретно дня є предметом дослідження в судовому засіданні. Відповідно до частини четвертої ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві. Відповідно до положень ст. 270 ЦК України до особистих немайновим прав фізичної особи належить, зокрема, право на повагу до гідності та честі. Згідно зі ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Відповідно до Конституції України життя і здоров`я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. За змістом статей 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Відповідно до ст.ст. 23, 280 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її особистого немайнового права, зокрема, у разі приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації. Відповідності до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Як роз`яснено у п.19 цієї постанови, якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду. Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду. Відповідно до Академічного тлумачного словника слово «бидло» означає «свійська рогата худоба; зневажлива назва поневолених трудящих, яку вживали експлуататори, пани; скотина, хам». Таким чином, відповідне висловлювання відповідача в адресу позивача є оціночним судженням, оскільки воно являється його суб`єктивною думкою та вжите в формі образи, що принижує честь і гідність позивача. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про порушення особистих немайнових прав [PERSON] та наявності підстав для відшкодування моральної шкоди у розмірі 3500,00 грн., що відповідатиме засадам справедливості, добросовісності та розумності. При цьому, визначаючи розмір моральної шкоди, суд бере до уваги і те, що вищезазначені події мали місце в приміщенні суду та суб`єктом вчинення дій була особа, яка є публічною, представником громадськості, що в сукупності має підвищений рівень суспільної неприйнятності. Однак, заявлений позивачем розмір моральної шкоди, а саме 15 000 грн., суд вважає непомірним. Тому, вимоги про стягнення моральної шкоди підлягають задоволенню частково. В свою чергу вимогу позивача про зобов`язання відповідача звернутися до районної газети «Кролевецький Вісник» і вибачитися перед позивачем за свої вислови не підлягають задоволенню в повному обсязі. Пленум Верховного Суду України у п.26 постанови «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 №1 роз`яснив, що суд не вправі зобов`язувати відповідача вибачитися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації не передбачене в стст.16, 277 ЦК, а ч.1 ст. 34 Конституції кожному гарантує право на свободу думки та слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Поряд з цим слід зазначити, що вислів відповідача не являється і недостовірною інформацією у розумінні ст. 277 ЦК України, а є оціночним судженням, тобто не є недостовірною інформацією, що підлягає судовому захисту шляхом її спростування, згідно визначеного ст. 277 ЦК України порядку. З урахуванням вищевикладеного, позов слід задовольнити частково.

Outcome: partial