Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-11 00:00:00

Звернувшись до суду з даним позовом, позивач зазначає, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 28 січня 2000 року, мають сина [PERSON], [INFO]. У 1999 році вона разом з дитиною вселилася в належну відповідачу квартиру [ADDRESS]. Зазначена квартира є єдиним постійним місцем проживання сина, проте відповідач не надає свою згоду на його реєстрацію за вказаною адресою. Тому позивач просить визнати за неповнолітнім [PERSON] право на проживання та користування квартирою № 69 в будинку № 93 по проспекту Миру в місті Дніпропетровську, зобовязавши Індустріальний районний відділ в місті Дніпропетровськ Головного управління в Дніпропетровській області Державної міграційної служби взяти його на реєстраційний облік. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала та наполягала на його задоволенні. Представник третьої особи на стороні позивача - органу опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради [PERSON] у судовому засіданні також просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні позов не визнали, посилаючись на те, що позивач має можливість зареєструвати дитину за місцем своєї реєстрації в гуртожитку або в належному їй будинку в іншому населеному пункті. Крім того, вважали, що у звязку з реєстрацією сина в належній йому квартирі він буде вимушений нести додаткові витрати по оплаті комунальних послуг, а також не зможе виселити позивача, як матір дитини, з якою вони знаходяться в стані розлучення. Просили в задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи на стороні відповідача - Індустріальний районний відділ в місті Дніпропетровськ Головного управління в Дніпропетровській області Державної міграційної служби до суду не зявився, про час і місце судового розгляду був повідомлений, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність. Суд, зясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав: Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 28 січня 2000 року. Мають сина [PERSON], [INFO]. На підставі свідоцтва про право власності на житло від 4 січня 1998 року, виданого виконкомом міської Ради народних депутатів згідно з розпорядженням від 4 січня 2008 року № 3/76-98, відповідачу [PERSON] належить на праві власності квартира [ADDRESS]. Згідно з довідкою Комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства від 15.05.2015 року № 1403 за вказаною адресою, крім [PERSON], з 1999 року по теперішній час проживають, але не зареєстровані син [PERSON] та дружина [PERSON]. Факт постійного проживання [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не заперечувався у судовому засіданні відповідачем та підтверджується матеріалами справи. Відповідно до частини 2 статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Згідно з частиною 1 статті 405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Частиною 1 статті 156 ЖК України передбачено, що члени сімї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Враховуючи, що неповнолітній [PERSON] вселений та постійно проживає в належній відповідачу квартирі як член його сімї, тому він набув право користування цим житловим приміщенням. Отже позов в частині визнання за неповнолітнім [PERSON] права користування квартирою № 69 у будинку № 93 по проспекту Миру в місті Дніпропетровську є обґрунтованим та підлягає задоволенню. При цьому суд звертає увагу, що саме по собі право особи на користування житловим приміщенням включає її право на проживання в цьому житлі, а тому таке право не потребує окремого визнання. Доводи відповідача та його представника, що дитина повинна бути зареєстрована за місцем реєстрації матері або в належному їй іншому житлі суд вважає безпідставними, оскільки відповідно до закону неповнолітній [PERSON] має право на користування квартирою № 69 у будинку № 93 по проспекту Миру в місті Дніпропетровську. Разом з тим, суд вважає такими, що не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині зобовязання Індустріального районного відділу в місті Дніпропетровськ Головного управління в Дніпропетровській області Державної міграційної служби взяти неповнолітнього [PERSON] на реєстраційний облік, оскільки позивачу не було відмовлено у реєстрації місця проживання дитини та позов до цієї установи нею не заявлявся. Таким чином позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: partial