Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-02 00:00:00

І. Виклад позиції позивача та відповідача. 11.11.2020 року представник позивача звернувся до суду з вказаною позовною заявою до відповідача, у якій просив стягнути з відповідача на свою користь суму необлікованої електричної енергії в розмірі 17\~859, 71 грн. та понесені судові витрати. В обґрунтування вимог позивач зазначив, що в ході проведення працівниками АТ «Херсонобленерго» рейду 30.04.2020 року, за адресою: [ADDRESS] , о/р №0634022, було виявлено порушення правил користування електричною енергією, а саме: самовільне підключення з порушенням схеми обліку, а саме: підключення фазного і нульового проводів по мимо приладу обліку та внутрішньо будинкову мережу. На момент перевірки електроенергія споживається, приладом обліку не враховується та не сплачується. Вказане відповідно до п.п.7.6, п. 5.5.5, п.п. 5, п. 8.2.4, п.8.2.5 ПРРЕЕ є порушенням. У зв`язку з виявленими порушеннями правил роздрібного ринку електричної електроенергії було складено акт №134875 від 21.04.2020 року. Розмір необлікованої електричної енергії, внаслідок порушення правил користування електричної енергії, розраховано на підставі Акту №135065 відповідно до вказаних нормативних актів, становить 17859, 71 грн. В добровільному порядку вартість необлікованої електричної енергії, в наслідок порушення правил роздрібненого ринку електричної енергії відповідачем не відшкодовано, всього сума не сплачених коштів на рахунок АТ «Херсонобленерго» складає 17859, 71 грн., що змусило позивача звернутися до суду з вказаним позовом. Відповідач відзиву на позов не подав, був належним чином повідомлений про судовий розгляд справи. ІІ. Процесуальні дії суду у справі. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 03.12.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання призначено на 11.01.2021 року. Представник позивача в судове засідання не з`явився, 11.01.2021 року через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. У судове засідання у час призначений для розгляду справи за суттю, відповідач не з`явився. Про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, зокрема шляхом направлення судових повісток про виклик за відомим суду зареєстрованим у встановленому законом порядком місцем його проживання, опублікування оголошень на офіційному веб-сайті судової влади України: https://court.gov.ua/unknown/sud2125. У зв`язку з неявкою відповідача розгляд справи відкладено на 03.02.2021 року. Представник позивача в судове засідання не з`явився, у раніше поданій заяві просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. У судове засідання у час призначений для розгляду справи за суттю, відповідач повторно не з`явився. Про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, зокрема шляхом направлення судових повісток про виклик за відомим суду зареєстрованим у встановленому законом порядком місцем його проживання, опублікування оголошень на офіційному веб-сайті судової влади України: https://court.gov.ua/unknown/sud2125. Як передбачено п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. ЄСПЛ у рішенні у справі «В`ячеслав Корчагін проти Росії» (№12307/16) визначив, що якщо повістку було направлено за однією з відомих адрес, а особа ухиляється від її отримання, то особа може стежити за ходом справи з офіційних джерел, таких як веб - сторінка суду, а тому права такої особи на справедливий суд, гарантоване ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод порушено не було. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. З поштового повідомлення №7300310058644, яке повернулося на адресу суду у зв`язку з відсутністю адресата, вбачається, що відповідач позовну заяву з додатками та ухвалу про відкриття провадження від 03.12.2020 року не отримала. Отже, у встановлений судом в ухвалі від 03.12.2020 року строк, відповідач будучи повідомленим належним чином, відзиву на позов не подав, у судові засідання, призначені на 11.01.2021 року, 03.02.2021 року відповідач повторно не з`явився. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, враховуючи згоду представника позивача про розгляд справи у його відсутності у заочному порядку із ухвалення рішення при заочному розгляді справи на підставі поданих позивачем документів та повторної неявки у судове засідання належним чином повідомленого про день, час та місце судового розгляду справи відповідача і відсутності будь-яких заяв від нього, суд вважає за можливе постановити розглянути справу у заочному порядку за відсутності учасників справи із ухваленням заочного рішення, крім того, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. ІІІ. Фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст правовідносин. 30.04.2020 року в ході проведення працівниками АТ «Херсонобленерго» рейду, за адресою: [ADDRESS] , виявлено порушення правил користування електричною енергії, а саме: самовільне підключення до мереж, які не є власністю електропостачальника, електроустановка струмоприймачів, підключення фазного і нульового проводів повз прилад обліку на внутрішньо будинкову проводку. У зв`язку з виявленими порушеннями, складено акт про порушення №б/н від 30.04.2020 року відносно [PERSON] , [INFO] (донька), акт складено в присутності останньої. [PERSON] повідомлено про її право внести зауваження до акту, однак жодних зауважень відповідачем не зазначено та вона підписалася в акті. Розмір вартості спожитої необлікованої електричної енергії відповідачем розрахований на підставі актів відповідно до Методики визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією, затвердженої постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України, та становить по акту №135065 від 30.04.2020 року 17\~859, 71 гривень, що підтверджується витягом з протоколу засідання комісії ХМВКО по розгляду актів про порушення ПРРЕ №61 від 17.06.2020 року. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна індексний №239350870 від 29.12.2020 року відомості про власника квартири [ADDRESS] відсутні. Зі змісту змінного завдання за відключення на 30.09.2016 року споживачем за о/р № [NUMBER] є [PERSON] . За інформацією отриманою судом з відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Херсонської міської ради [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . У відповідності до ксерокопії паспорту наявного в матеріалах справи відповідач є зареєстрованою за адресою: [ADDRESS] . ІV. Оцінка Суду. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При вирішенні цивільного спору суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. Правовідносини з постачання фізичним особам електричної енергії регулюються ст.714 ЦК України, Законами України «Про захист прав споживачів», ст. ст. 56-58, 77 Закону України «Про ринок електричної енергії», Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14 березня 2018 року, та методикою визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією (далі - Методика), затвердженою постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 04.05.2006 року № 562, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 04.07.2006 року за № 782/12656. Частиною четвертою статті 319 ЦК України встановлено, що власність зобов`язує. Зміст цього положення фактично розкривається через закріплений у наступній частині цієї статті принцип, що забороняє власникові використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Відповідно до статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори, інші правочини та юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Статтею 714 ЦК України визначено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Частиною 1 ст. 56 Закону України «Про ринок електричної енергії» передбачено, що постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу. Відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» ст. 1 п. 22 споживач це фізична особа, яка придбає, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Обов`язки виникають з закону або договору. П. п. 1, 5, 6 пункту 5.5.5 Розділу 5 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 року № 312 (далі - ПРРЕЕ) визначено, що споживач зобов`язаний користуватися електричною енергією виключно на підставі договору (договорів); дотримуватися правил технічної експлуатації, правил безпеки під час експлуатації власних електроустановок, нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, та умов укладених договорів; забезпечувати належний технічний стан та безпечну експлуатацію своїх електроустановок та електроприладів згідно з вимогами нормативно-технічних документів та нормативно-правових актів України. Як зазначено у п. 8.2.5. ПРРЕЕ у разі виявлення під час контрольного огляду або технічної перевірки уповноваженим представником оператора системи, від якого споживач одержує електричну енергію, порушень цих Правил, у тому числі фактів безоблікового споживання електричної енергії, на місці виявлення порушення у присутності споживача (представника споживача) або іншої особи, яка допустила представників оператора системи на об`єкт (територію) споживача для проведення перевірки (за умови посвідчення цієї особи), оформлюється акт про порушення згідно з формою, наведеною в додатку 8 до цих Правил. Під час виявлення порушення ПРРЕЕ та при оформленні акту про порушення була присутня донька споживача [PERSON] , яка допустила представників оператора системи на територію споживача, про що свідчить її підпис в акті та те, що вона не заперечила проти факту порушення ПРРЕ. Разом з тим, докази про те, що між позивачем та відповідачем укладено договір про надання послуг з електропостачання за адресою: [ADDRESS] , суду не надано. За відомостями наданими позивачем особовий рахунок [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , як на час складення акту так і на час розгляду справи, відкрито на ім`я [PERSON] . Отже, оскільки [PERSON] станом на 30.04.2020 року не була власником квартири і не укладала договір із позивачем на її обслуговування, щодо надання постачання електричної енергії, у суду відсутні підстави вважати, що вона була споживачем електричної енергії за адресою: [ADDRESS] , а відтак у відповідності до приписів законодавства не може нести відповідальність за порушення ПРРЕЕ. Як встановлено судом згідно наявних у матеріалах справи письмових доказів, о/р №0634022/37365514 відкрито на [PERSON] на кв. [ADDRESS] , у якій було здійснено самовільне підключення електроустановок. Згідно приписів діючого законодавства, саме особа споживач електричної енергії повинна відшкодовувати спричинену позивачу шкоду. Факт реєстрації відповідача у вказаному приміщенні не є беззаперечною підставою для покладення відповідальності на останню за неналежне використання та облік електроенергії за вказаною адресою. Відповідно до приписів ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Верховним Судом України в п. 2 постанови №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Тобто для задоволення позову щодо відшкодування заподіяної шкоди в даному випадку потрібна обов`язкова сукупність таких ознак: дії були неправомірними, між вказаними діями і шкодою є безпосередній причинний зв`язок, є вина зазначеної особи. Вказана сукупність таких ознак стороною позивача не доведена, а твердження позивача про заподіяння їй шкоди саме відповідачем в даному випадку ґрунтується на припущеннях, оскільки стороною позивача не доведено які саме неправомірні дії вчинила відповідач, який причинний зв`язок існує між вказаними діями і шкодою та чим доведена вина останньої. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин суд приходить до висновку, що позивачем не доведені ті обставини, на які він посилається, як на підставу своїх вимог до вказаного відповідача, суду не надано належних і допустимих доказів того, що відповідач є споживачем послуг, що надавались позивачем, що саме діями відповідача було порушено ПРРЕЕ і саме [PERSON] , повинна нести відповідальність за їх порушення, у зв`язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають. V. Заходи забезпечення позову (заяви). Заходи забезпечення позову (заяви) судом не застосовувалися. VI. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позовних вимог суд відмовляє то і відсутні правові підстави для відшкодування понесених позивачем судових витрат.

Outcome: dismissed