Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-09 00:00:00

Звернувшись до суду із цим позовом, представник АТ КБ «ПриватБанк» посилався на те, що 23 січня 2013 року відповідач отримала кредит у розмірі 1 200,00 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Проте, своїх зобов`язань за кредитними зобов`язаннями відповідач не дотрималась, внаслідок чого станом на 01 вересня 2019 року має заборгованість перед банком у сумі 12 388,66 грн., із яких : 2 135,83 - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 7 836,70 грн. - заборгованість за пенею, нарахованою за прострочене зобов`язання та 1 350,00 грн. - за пенею, за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн., а також за штрафами - фіксованою частиною у розмірі 500,00 грн. та його процентною складовою у розмірі 566,13 грн. У зв`язку із таким, позивач через свого представника просив стягнути вказану заборгованість із відповідача на його користь, а так само і сплачений ним судовий збір за подання цього позову у розмірі 1 921, 00 грн. У судове засідання представник позивача не з`явився, про його дату, час і місце повідомлений належно, надав до заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, паралельно зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, а у разі неявки відповідача - не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання також не прибула, про його дату, час і місце повідомлена належно, що підтверджується даними рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення, наявних у матеріалах справи, причин своєї неявки не зазначила. При цьому, відповідач будь - яких заяв, у тому числі й заяв по суті справи, або ж клопотань до суду не направляла, у зв`язку із чим суд вважає наявними одночасно існування всіх умов, визначених ч.1 ст. 280 ЦПК України, і необхідних для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки відповідач двічі повідомлена про дату, час і місце судового засідання, проте, на розгляд справи не з`явилась, причин своєї неявки не вказала, відзив на позов не подала, у той час, як позивач не заперечує проти такого порядку вирішення справи. При цьому, на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, позаяк, жоден із учасників справи у судовому засіданні присутнім не був. За таких обставин, суд, перевіривши доводи, на які посилається позивач, оцінивши надані йому докази з точки зору належності і допустимості, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, прийшов до такого. Зокрема, суд установив, що 23 січня 2013 року відповідач підписала Анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку та погодився із тим, що ця Анкета - заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить Договір про надання банківських послуг, укладений між ним та позивачем. За умовами укладеного між сторонами договору, позивач отримала кредит розмірі 1 200,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий. Крім того, умовами укладеного сторонами кредитного договору передбачено сплату позичальником пені у разі несвоєчасного погашення заборгованості, а також штрафів при порушенні строків платежів по будь-якому з зобов`язань. Статтями 526, 530 ЦК України визначено, що зобов`язання повинно виконуватися належним чином і у встановлений строк. У разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (стаття 611 ЦК України). Та як установив суд у цьому випадку, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором хоча й виконувала, проте, дещо несвоєчасно та не у повному обсязі, внаслідок чого у неї виникла заборгованість перед позивачем на загальну суму 12 388,66 грн., із яких : 2 135,83 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 7 836,70 грн. - заборгованість за пенею, нарахованою за прострочене зобов`язання та 1 350,00 грн. - за пенею, за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн., а також за штрафами - фіксованою частиною у розмірі 500,00 грн. та його процентною складовою у розмірі 566,13 грн. Але частиною 1 статті 1049 ЦК України також передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. А за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (1 статті 1054 ЦК України). При цьому, згідно зі статтею 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Як наслідок, перевіривши наданий позивачем розрахунок заборгованості, суд вважає законною вимогу про стягнення з відповідача заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 2 135,83 грн. А за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (1статті 1054 ЦК України). При цьому, згідно зістаттею 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Однак, заборгованість відповідача перед позивачем за нарахованими відсотками відсутня, а сам позивач будь - яких вимог щодо відсотків не висував. Проте, у цілому позов не може бути задоволений повністю. Зокрема, суд не погоджується із вимогою позивача про стягнення з відповідача пені зокрема, виходячи із такого. Як слідує із позовної заяви та наданого позивачем розрахунку заборгованості, позивач пред`явив вимогу не лише про стягнення пені, а й штрафів, передбачених п. 2.1.1.7.6. Умов та правила надання банківських послуг. Між тим, відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України), а пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Тож, можна зробити висновок, що пеня і штраф є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення, тобто, строків виконання грошового зобов`язання за кредитним договором, свідчить про недотримання положеньстатті 61 Конституції України в частині заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, що є недопустимим. Тлумачення статей 3 та 549 ЦК України дозволяє стверджувати, що при виборі того який вид неустойки (штраф чи пеня) повинен стягуватися, слід враховувати справедливість і розумність (пункт 6статті 3 ЦК України). Тому необхідно визначити стягнення якого виду неустойки (штрафу чи пені) є нерозумним і несправедливим, з урахуванням їх розміру. Як видно із розрахунку заборгованості, наданого позивачем, сума нарахованої ним пені є вищою за заборгованість за нарахованими відсотками. Водночас, як слідує із того ж розрахунку, відповідач погашає заборгованість за кредитом, як то, заборгованість за відсотками у неї відсутня, у той час, розмір нарахованої пені значно перевищує розмір заборгованості за тілом кредиту. За таких обставин, при виборі виду неустойки, яку належить стягнути з відповідача, суд вважає розумним і справедливим відмовити позивачу у стягнення саме пені. А як наслідок, вимоги позивача про стягнення пені у розмірі 7 836,70 грн. за прострочене зобов`язання та у розмірі 1 350,00 за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн., за умови пред`явлення вимоги про стягнення штрафів, не підлягає до задоволення. У зв`язку із цим, частковому задоволенню підлягає і вимога про стягнення процентної складової штрафу. Так, згідно Тарифів обслуговування кредитних карт штраф нараховується з розрахунку: 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій. Та оскільки заборгованість за тілом кредиту, як установив суд, становить 2 135,83 грн., у той час, як суд не стягує пеню, що нарахована позивачем, то, відповідно, процентна складова штрафу розраховується наступним чином : 2 135,83 х 5%= 106,79 грн., а не 566,13 грн., як те нараховано позивачем. Вимог ж про стягнення фіксованої складової штрафу підлягає до задоволення у розмірі 500,00 грн., оскільки є обґрунтованими через дійсність факту порушення відповідачем строків здійснення платежів. Отже, з урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що у цьому випадку з відповідача на користь позивача підлягають стягненню : 2 135,83 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту, 106, 79 грн. процентної складової штрафу та 500,00 грн. його фіксованої частини. Тобто, у цілому, на загальну суму 2 742,62 грн., що становить собою суму усіх платежів, які підлягають до стягнення. Стосовно ж стягнення з відповідача на користь позивача судового збору у розмірі 1 921, 00 грн., то суд виходив із правила, установленого ч.1 ст. 141 ЦПК України, за яким судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А тому, з відповідача на користь позивача слід стягнути 425,31 грн. судового збору, що становить 22,14 % від сплаченого позивачем розміру судового збору, позаяк, позов задоволено на 22.14 % від пред`явленої суми. З цих мотивів,

Outcome: partial