Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-14 00:00:00

Згідно позовної заяви та пояснень позивачки в судовому засіданні, 10.10.2012 року вона уклала договір позики грошей в сумі 1200 доларів США з [PERSON] терміном до 31 січня 2013 року, про що остання власноручно написала розписку. Однак до вказаного терміну відповідачка боргу не повернула, на неодноразові вимоги позивачки про необхідність повернути борг [PERSON] спочатку обіцяла виконати зобов'язання найближчим часом, посилаючись на різного роду життєві обставини, які нібито ускладнювали його виконання, а останнім часом взагалі відмовляється повертати гроші, заперечуючи сам факт наявності боргу. На даний час відповідачка не повернула їй борг за договором позики в сумі 1200 доларів США. Позивачка пояснила, що не давала відповідачці жодних усних чи письмових вказівок повертати борг за договором позики її сину [PERSON] і йому не доручала отримувати ці кошти. Позивачка пояснила, що згідно ч.2 ст.625 ЦК України, вона має право отримати 3% річних від простроченої суми за дні прострочення виконання грошового зобов'язання в сумі 28 доларів США, згідно наведеного розрахунку. Зазначила, що договором позики від 10.10.2012 року проценти за користування позикою не встановлювалися, тому відповідно до вимог ч.1 ст.1048 ЦК України, вона має право на одержання від відповідачки відсотків за користування позикою, розмір яких встановлюється на рівні облікової ставки Національного банку України, яка становила: з 01.02.2013 року 7,5 % річних або 0,02 % в день, з 10.06.2013 року - 7% річних або 0,019 % в день, з 13.08.2013 оку - 6,5% річних або 0,0178% в день. Згідно проведених позивачкою розрахунків, загальна сума відсотків за користування позикою за період з 10.10.2012 року по 11.11.2013 року (день подання позову) становить 91,42 доларів США, а саме: з 10.10.2012 року по 09.06.2013 року (241 день) в сумі 57,84 доларів США, з 10.06.2013 року по 12.08.2013 року (63 дні) в сумі 14,36 доларів США, з 13.08.2013 року по 11.11.2013 року (90 днів) в сумі 19,22 доларів США. На підставі наведеного, позивачка просила стягнути з відповідачки на її користь в рахунок повернення позики 1200 доларів США, що по курсу НБУ становить 9561 гривню 60 копійок, три проценти річних від простроченої суми 28 доларів США, що по курсу НБУ становить 223 гривні 80 копійок, відсотки за користування позикою в сумі 91,42 доларів США, що по курсу НБУ становить 730 гривень 72 копійки, а також судові витрати у справі. В судовому засідання відповідачка [PERSON] позовні вимоги не визнала. Пояснила, що дійсно 10.10.2012 року отримала від позивачки гроші в сумі 1200 доларів США для погашення кредитної заборгованості, про що власноручно написала розписку і зобов'язалася повернути кошти частинами до січня 2013 року, однак не вважає це укладенням договору позики, тому не вбачає підстав для стягнення з неї 3% річних та відсотків за користування позикою. Зазначила, що за усною вказівкою позивачки повертала отримані гроші частинами її сину [PERSON], так як вони з братом потребували коштів на проживання, а позивачка їх не надавала. Таким чином протягом 2012 - 2013 року вона повернула через сина позивачки 400 доларів США боргу, про що він написав розписки. Відповідачка зазначила, що за усною вказівкою позивачки, в рахунок повернення боргу, тричі давала по 50 доларів США її знайомому [PERSON], якому та була винна гроші, але жодного письмового підтвердження передачі цих коштів в неї немає. Крім того, повернула 50 доларів США особисто позивачці, однак вона не написала розписки про їх отримання. Відповідачка погодилася повернути позивачці 800 доларів США в травні 2014 року, оскільки на даний час таких коштів немає. Просила суд відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з статей 1046, 1047, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Враховуючи наведене, судом встановлено, що 10 жовтня 2012 року між позивачкою та відповідачкою було укладено договір позики, згідно умов якого [PERSON] передала, а [PERSON] отримала в борг 1200 доларів США та зобов'язалася виплачувати [PERSON] щомісяця від 50 до 80 доларів США по курсу Національного банку України з кінцевим терміном повернення боргу - січень 2013 року, про що свідчить власноручно написана [PERSON] розписка. В судовому засіданні відповідачка підтвердила факт передачі їй позивачкою вищевказаної суми грошей. При наявності таких доказів суд вважає доведеним отримання відповідачко позики від позивачки. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги. В судовому засіданні позивачка [PERSON] пояснила, що не доручала своєму сину [PERSON] та [PERSON] отримувати від [PERSON] кошти за договором позики і не давала вказівки останній повертати борг сину чи будь - якій іншій особі. Враховуючи вищевикладене, суд не приймає до уваги твердження відповідачки про те, що позивачка сказала їй повертати гроші, отримані по розписці від 10.10.2012 року, через її сина [PERSON] Крім того, в договорі позики чітко зазначено, що [PERSON] зобов'язалася повертати борг частинами особисто [PERSON] Жодних належних та допустимих доказів в підтвердження своїх тверджень відповідачка не надала. За таких обставин, суд також оцінює критично та не бере до уваги надані відповідачкою в підтвердження повернення нею частини боргу розписки [PERSON] від 12.11.2012 року, від 22.12.2012 року, від 07.01.2013 року, від 10.02.2013 року, від 28.02.2013 року, від 12.04.2013 року, від 21.03.2013 року, згідно яких [PERSON] - син [PERSON], у якої [PERSON] 10.10.2012 року взяла в борг 1200 доларів США отримав виплати в загальній сумі 300 доларів США. Крім того, в даних розписках не зазначено від кого він отримав вказані кошти. А в розписках [PERSON] від 13.05.2012 року та 27.06.2013 року зазначено лише, що він отримав кожного разу по 50 доларів США, однак відсутня вказівка на те, за що він одержав вказані кошти та від кого. Крім того, датою складання однієї з розписок зазначено 13.05.2012 року, хоча договір позики між позивачкою та відповідачкою було укладено пізніше - 10.10.2012 року. Отже, суд вважає, що відповідачка не надала належних та допустимих доказів виконання нею зобов'язання за договором позики, а саме: письмових доказів повернення боргу належному кредитору - позивачці [PERSON], як того вимагає закон. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що відповідачка [PERSON] зобов'язання за договором позики не виконала і отримані кошти в сумі 1200 доларів США [PERSON] не повернула. Вказане також підтверджується наявною у позивачки розпискою відповідачки. Згідно ст.525, 530, 610, 617 ЦК України, одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за його порушення, якщо вона доведе, що це порушення сталось внаслідок випадку чи непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність у боржника необхідних коштів. Згідно ст.524, 533 ЦК України, зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України -гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Українське законодавство не забороняє укладати договір позики і в іноземній валюті. В такому випадку виконання зобов'язань по поверненню грошових коштів також може бути виражене в іноземній валюті. Грошове зобов'язання має бути виконане в гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Згідно ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки відповідачка [PERSON] не виконала зобов'язання за договором позики, тому для неї наступають наслідки, передбачені ч.2 ст.625 ЦК України. Згідно наведеного позивачкою розрахунку, який відповідачкою не оспорюється та в суду сумнівів не викликає, 3% річних від простроченої суми за період з 01.02.2013 року по 11.11.2013 року (день подання позову) становить 28 доларів США (1200 доларів США : 365 днів : 100% х 3% х 284 дні). Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Таким чином, суд вважає, що позивачка має право на отримання процентів за користування грошовими коштами за договором позики в розмірі, визначеному на рівні облікової ставки Національного банку України, враховуючи те, що договором позики від 10.10.2012 року розмір процентів не встановлено. Згідно офіційних даних Національного банку України, облікова ставка Національного банку України становила: з 01.02.2013 року 7,5 % річних або 0,02 % в день, з 10.06.2013 року - 7% річних або 0,019 % в день, з 13.08.2013 оку - 6,5% річних або 0,0178% в день. Згідно проведених позивачкою розрахунків, загальна сума процентів за користування позикою за період з 10.10.2012 року по 11.11.2013 року (день подання позову) становить 91,42 доларів США, а саме: з 10.10.2012 року по 09.06.2013 року (241 день) в сумі 57,84 доларів США, з 10.06.2013 року по 12.08.2013 року (63 дні) в сумі 14, 36 доларів США, з 13.08.2013 року по 11.11.2013 року (90 днів) в сумі 19,22 доларів США. Вказані обрахунки зроблені за формулою: проценти за користування позикою = сума боргу (1200 доларів США) х кількість днів користування позикою х денна облікова ставка Національного банку України у відповідний період користування позикою. Наведений розрахунок виконаний відповідно до вимог чинного законодавства. Відповідно до офіційних даних Національного Банку України курс долара США станом на 31 січня 2013 року (дату виконання зобов'язання), так і на день ухвалення рішення складає: 1 долар США = 7,993 українських гривень. На підставі вищевикладеного, враховуючи те, що відповідачка добровільно у встановлений строк не повернула позивачці борг за договором позики, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] борг за договором позики в розмірі 1200 доларів США, що згідно офіційного курсу Національного банку України становить 9591 гривня 60 копійок, три проценти річних від простроченої суми в розмірі 28 доларів США, що згідно офіційного курсу Національного банку України становить 223 гривні 80 копійок, проценти за користування грошовими коштами в розмірі 91,42 доларів США, що згідно офіційного курсу Національного банку України становить 730 гривень 72 копійки. Згідно вимог ст.88 ЦПК України, з відповідачки також лід стягнути на користь позивачки судовий збір в сумі 229 гривень 40 копійок. На підставі наведеного,

Outcome: approved