Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-21 00:00:00

Звернувшись до суду, позивач зазначає, що між ним і [PERSON] була досягнута домовленість щодо купівлі-продажу належного останньому гаража № 79, що знаходиться в гаражному кооперативі Північний по вул. Осінній у м. Дніпропетровську. 6 січня 2008 року [PERSON] власноруч була складена розписка про отримання від нього попередньої оплати в розмірі 1500 грн. за купівлю гаража вартістю 14000 грн. У подальшому ним неодноразово передавалися [PERSON] грошові кошти в рахунок купівлі гаража, про що [PERSON] робилися відмітки в розписці. Всього [PERSON] було отримано 8000 грн. Крім того, між ним як директором ПП Нікітон-буд і [PERSON] 4 січня 2008 року був укладений договір оренди вищевказаного гаража на строк до 06.01.2018 року, відповідно до якого [PERSON] отримав орендну плату за 85 місяців у розмірі 8500 грн. За життя [PERSON] з різних причин переносив укладення договору купівлі-продажу гаража. 25 серпня 2009 року [PERSON] помер. Після його смерті спадщину в рівних частках прийняли його мати [PERSON] та дружина [PERSON] Але останні відмовляються від виконання зобов'язань за розпискою та створюють йому перешкоди в користуванні гаражем. За цих підстав позивач відповідно до частини 2 статті 220 ЦПК України просить визнати розписку між ним і [PERSON] від 6 січня 2008 року попередньою угодою щодо відчуження гаража № 79, що знаходиться в гаражному кооперативі Північний по вул. Осінній у м. Дніпропетровську, а також зобов'язати відповідачів як спадкоємців померлого на умовах, визначених у розписці, передати йому у власність вищевказаний гараж та прийняти залишок коштів у сумі 6000 грн. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав та наполягав на його задоволенні. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні позов не визнали, вважали його безпідставним та таким, що суперечить вимогам ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України та не відповідає способам захисту цивільних прав, передбаченим ст. 16 ЦК України. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час і місце судового розгляду була повідомлена належним чином. Суд, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню з огляду на наступне: Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 24 грудня 1998 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за номером 1-2941, [PERSON] на праві власності належав гараж № 79, що знаходиться в гаражному кооперативі Північний по вул. Осінній у м. Дніпропетровську. Як вбачається з матеріалів справи, 6 січня 2008 року [PERSON] була складена розписка, відповідно до якої він отримав від [PERSON] попередню оплату в розмірі 1500 грн. у рахунок продажу належного йому гаража № 79, що знаходиться в гаражному кооперативі Північний по вул. Осінній у м. Дніпропетровську. 25 серпня 2009 року [PERSON] помер. Після його смерті спадщину у вигляді вказаного гаража прийняли в рівних частках мати [PERSON] та дружина [PERSON] Заявляючи позовні вимоги про визнання розписки [PERSON] попередньою угодою щодо відчуження гаража на підставі частини 2 статті 220 ЦК України, а також зобовязання відповідачів передати йому у власність гараж та прийняти залишок коштів, позивач посилається на те, що між ним і [PERSON] було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу гаража № 79, що знаходиться в гаражному кооперативі Північний по вул. Осінній у м. Дніпропетровську, передано частину оплати, а тому, на його думку, до відповідачів, які прийняли спадщину після смерті [PERSON], перейшли права і обовязки за таким договором, зокрема, передати йому у власність гараж та прийняти залишок коштів. Проте такі позовні вимоги [PERSON] не ґрунтуються на законі. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. При цьому статтею 4 ЦПК України передбачено, що суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Частиною 1 статті 635 ЦК України визначено, що попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору. Відповідно до статті 657 ЦК України (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Крім того, згідно з частиною 4 статті 635 ЦК України договір про наміри, якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором. Отже, сплата [PERSON] частини коштів за спірний гараж і розписка [PERSON] можуть свідчити лише про здійснення попередньої оплати вартості майна, яке у подальшому позивач мав намір придбати, тобто про вчинення сторонами дій по підготовці до укладення договору купівлі-продажу гаража. Тому правові підстави для визнання розписки [PERSON] від 06.01.2008 року попереднім договором купівлі-продажу гаража відсутні. Посилання позивача на положення частини 2 статті 220 ЦК України суд вважає помилковим, оскільки воно стосується визнання дійсним договору, який підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню, в разі недодержання сторонами вимоги закону про його нотаріальне посвідчення. В той час як судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] зобов'язання щодо купівлі-продажу гаража взагалі не виникло. Разом із тим, як визначено частиною 1 статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з частиною 2 статті 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Частиною 1 статті 1282 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Таким чином, враховуючи, що договір купівлі-продажу гаража між [PERSON] та [PERSON] не був укладений, позивач набув право вимагати від спадкоємців померлого, які прийняли спадщину, повернення йому сплаченого авансу, а не передання йому спірного майна у власність. Відповідно до частини 5 статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкодавцеві з часу відкриття спадщини. Згідно зі статтею 41 Конституції України, частиною 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Зазначені положення закону кореспондуються зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожна фізична або юридична особа має право вільно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом та загальними принципами міжнародного права. Доводи позивача про те, що відповідачі перешкоджають йому у користуванні спірним гаражем правового значення для вирішення справи не мають, оскільки право на користування гаражем у звязку із внесенням попередньої оплати за придбання гаража в позивача не виникло, договір оренди гаража від 4 січня 2008 року був укладений між [PERSON] та Приватним підприємством «Нікітон-буд» в особі його директора [PERSON], позов з підстав, що випливають із договору оренди гаража не заявлявся. Суд вважає, що в даному випадку позивачем обрано неналежний спосіб захисту свого порушеного права. Виходячи з наведеного, в задоволенні позову [PERSON] необхідно відмовити. У звязку з відмовою в позові відповідно до статті 88 ЦПК України понесені судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Outcome: dismissed