Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-15 00:00:00

Звернувшись до суду з заявою, [PERSON] просить встановити факт смерті [PERSON], посилаючись на те, що [INFO] м. Горлівка Донецької області внаслідок раку шлунку помер її чоловік - [PERSON], [INFO]. Отримати свідоцтво про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ, що може бути прийнято відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Заявник [PERSON] у судове засідання не з'явилась, надавши суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Представник заінтересованої особи Костянтинівського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецької області, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився. Дослідивши всі обставини у справі та перевіривши їх доказами, суд дійшов таких висновків. У відповідності до ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України (ч.1). Справи про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду (ч.2). Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню (ч.4). Судом встановлено, що заявник [PERSON] є внутрішньо переміщеною особою, яка відповідно до ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» взята на облік Управлінням соціального захисту населення Костянтинівської міської ради, що підтверджується копією довідки від 13 березня 2017 року за № 30917 (а.с.4). Заявник [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER] від 30 квітня 1974 року (а.с.5). За твердженням заявника, [INFO] Україні в м. Горлівка Донецької області внаслідок раку шлунку помер її чоловік [PERSON], [INFO]. На підтвердження факту смерті [PERSON] заявником надані: - копія паспорту громадяни України на ім'я [PERSON], [INFO] (а.с.6); - свідоцтво про смерть [PERSON] померлого [INFO], видане 02 липня 2016 року Калінінським відділом ЗАЦС м. Горлівки (а.с.7); - копія лікарського свідоцтва про смерть [PERSON] № 402, виданого Міським патологоанатомічним бюро м. Горлівки [INFO] (а.с.8); - копія довідки про причину смерті [PERSON] за № 402 від 26.05.2016 року, відповідно до якої причиною смерті [PERSON] є рак шлунку (а.с.8); - копія дозволу на поховання [PERSON] на кладовищі сел. Румянцева у м. Горлівці від 26.05.2016 року (а.с.10); - копія протоколу патолого-анатомічного дослідження померлого [PERSON] № 393 від 26.05.2016 року (а.с.11,13); - копія посмертного епікризу з медичної карти амбулаторного хворого № 1260 [PERSON] від 26.05.2016 року (а.с.12); - фототаблиця із зображенням могили [PERSON] (а.с.14). Даючи оцінку допустимості таким доказам, як свідоцтво про смерть [PERSON] та копії лікарського свідоцтва про смерть №402 від 26.05.2016 року, як документам, що видані органом та установою на тимчасово окупованій території України, суд керується ч.2 ст. 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Крім того, суд враховує норму статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» якою встановлено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Разом з тим, вирішуючи питання щодо оцінки вищезазначених доказів, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, зокрема «Loizidou v.Turkev», «Cyprus v.Turkev», а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v.the Republik of Moldova and Russia»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПО наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди маж бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту смерті [PERSON] для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника [PERSON] суд, як виняток, приймає до уваги свідоцтво про смерть [PERSON] від 02.07.2016 року, копію лікарського свідоцтва про смерть №402 від 26.05.2016 року та оцінює їх в сукупності з фототаблицею могили [PERSON], копією дозволу на поховання, копією протоколу патолого - анатомічного дослідження № 393 від [INFO], та вважає, що заявлені вимоги слід задовольнити, встановивши факт смерті [PERSON] померлого [INFO] у м. Горлівка Донецької області Україна, що надасть заявнику можливість отримати видане державним органом України свідоцтво про смерть чоловіка. За таких обставин, заяву [PERSON] слід задовольнити.

Outcome: approved