Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-31 00:00:00

Зміст позовних вимог, пояснення сторін. 22 липня 2020 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить суд розірвати шлюб. В обґрунтування позову посилається на те, що 21 липня 2018 року уклала шлюб з відповідачем. Від подружніх стосунків мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що шлюбні стосунків з чоловіком припинились, зникло взаєморозуміння і взаємоповага, стали частими сварки. З відповідачем спільного господарства не ведуть. Всі намагання сторін зберегти сім`єю, помиритися, не дали результатів, тому спільне життя стало не можливим. Вважає, що шлюб з відповідачем розпався остаточно і примирення неможливе. Позивачка разом з позовом подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду надав письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає, заперечень не має. Згідно частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Матеріалами справи встановлено, що 21 липня 2018 року Ізюмським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області зареєстровано шлюб між учасниками справи, актовий запис №136. Сторони припинили подружні відносини, спільне господарство не ведеться, втрачені фізичні та духовні зв`язки. У відповідності до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги припинення сімейних стосунків та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Позивачка вказує суду, що сумісне подружнє життя не склалося, причиною розірвання шлюбу є те, що змінилось відношення один до одного, зникло взаєморозуміння, відсутня взаємоповага. Вважає, що подальше шлюбне життя та збереження шлюбу суперечить її інтересам. Норми права, що регулюють правовідносини під час розгляду справи. Відповідно до частини 2 статті 114 Сімейного кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно зі статтею 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (стаття 110 СК України). Оскільки позивачка та відповідач наполягають на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Таким чином, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, що має істотне значення. Відповідно до статті 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу позивачка бажає залишити своє шлюбне прізвище « [PERSON] ». Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог ( частина 1 статті 141 ЦПК України).

Outcome: approved