Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-21 00:00:00

Звертаючись до суду, позивач в обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] належить до комунальної власності територіальної громади м. Дніпродзержинська. Згідно особового рахунку №220567 в жилому приміщені за адресою: [ADDRESS] (двокімнатна), жилою площею 28,8 кв.м., квартиронаймачем був [PERSON], який знятий з реєстрації, інші особи у квартирі зареєстровані не були. У житловому приміщені, без належних на те підстав оселились невідомі особи. Адміністрація Південного району Дніпродзержинської міської ради зясувала, що в житлове приміщення вселився [PERSON], без будь-яких на те правових підстав. Самоправно зайнятим житловим приміщення вважається приміщення, в якому мешкає особа без відповідного рішення про надання їй цього приміщення та відповідного ордера. Адміністрація Південного району Дніпродзержинської міської ради намагалась вирішити питання звільнення самовільно зайнятого приміщення у добровільному порядку. Так 08.04.2016 Відповідачеві був надісланий лист від 28.03.2016 №20/462-10 про добровільне звільнення приміщення до 15.04.2016. Проте квартира Відповідачем не звільнена по теперішній час. Інспектором Баглійського ВП Дніпродзержинського ВП ГУ НП [PERSON], на запит адміністрації Південного району Дніпродзержинської міської ради, 17.03.2016 взято пояснення з [PERSON] щодо законності проживання у спірній квартирі відповідно до яких Відповідач зазначає, що він проживає у вищевказаному житловому приміщенні не маючи ніяких законних підстав. Відповідач відмовився звільняти спірне житло, тому адміністрація Південного району Дніпродзержинської міської ради змушена звернутися до суду. На підтвердження мети подачі даної позовної заяви з підстав захисту прав та інтересів інших осіб - у разі задоволення позовних вимог Позивача, вищевказане спірне житлове приміщення буде розподілено згідно черги осіб, які потребують поліпшення житлових умов, та надано у користування особам які перебувають на зазначеній черзі, як таким, що потребують поліпшення житлових умов відповідно до вимог чинного законодавства. На підставі зазначеного позивач просив, визнати [PERSON] таким, що незаконно користується житловим приміщенням - квартирою №11 в будинку №4 по вул. Дорожній у м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області, виселити [PERSON] з самоправно зайнятого жилого приміщення - квартири [ADDRESS], без надання іншого жилого приміщення. В судове засідання представник позивача не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку та винесення заочного рішення по справі. Відповідач у судовому засіданні був відсутній. Про час і місце судового засідання повідомлений належним чином - у відповідності до вимог ст. 74, 76 ЦПК України, судовою повісткою. Повістку було направлено відповідачу відповідно до вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України за зареєстрованим його місцем проживання та за фактичним місцем проживання. Відповідач заяви про розгляд справи за його відсутністю не надав, причини неявки до суду не повідомив. Відповідно до ст. 224 ЦПК судом прийнято рішення про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи вищенаведене і прийняття суддею ухвали про заочний розгляд справи, справа підлягає розгляду в порядку ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи на підставі доказів, наданих сторонами. В судовому засіданні досліджені всі докази, надані сторонами. Клопотання про витребування і дослідження інших доказів до суду не надходило. Суд постановляє рішення на підставі доказів, наданих сторонами і досліджених під час судового засідання. Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана, довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач не надав заперечень за позовом, тому обставини, на які посилається позивач за текстом позовної заяви суд вважає доведеними. Дослідивши наявні у справі письмові докази та оцінивши їх в сукупності суд приходить до наступних висновків. У судовому засіданні встановлено, що житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] належить до комунальної власності територіальної громади м. Дніпродзержинська, що підтверджується листом департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Дніпродзержинської міської ради від 13.04.2016 №05-06/1233 (ар.с.10) про те, що у справах постійного зберігання приватизаційних архівних документів житлових будинків квартира [ADDRESS] не значиться. Згідно особового рахунку №220567 в жилому приміщені за адресою: [ADDRESS] (двокімнатна), жилою площею 28,8 кв.м., квартиронаймачем був [PERSON], який знятий з реєстрації, інші особи у квартирі зареєстровані не були (ар.с.5). У житловому приміщені, без належних на те підстав оселились невідомі особи, що підтверджується актами обстеження жилого приміщення КЖЕП «Оріон», від 09.04.2012 року (ар.с.8), від 24.12.2012 року (ар.с.7), від 21.06.2013 року (ар.с.6) та від 26.02.2015 року (ар.с.9). Відповідно до копії пояснення [PERSON] від 17.03.2016 року, [PERSON] проживає в [INFO], де раніше проживав його брат [PERSON], який зараз знаходиться в місцях позбавлення волі, також зазначив, що в даній квартирі він мешкає з дозволу господарки квартири, але її прізвище та імя йому невідомі (ар.с.12). Відповідно до довідки задресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС Дніпропетровської області від 27.04.2016 року [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO] (ар.с.13). Частиною 4 ст. 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. За змістом ч.1 ст. 109 ЖК УРСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЖК УРСР осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. З наведеної норми права можливо зробити висновок, що особа, яка самоправно, тобто без належних підстав та помимо волі власника (наймача) житла зайняла житлове приміщення, підлягаює виселенню без надання іншого жилого приміщення. Це відбувається не у зв'язку із припиненням права на житло, оскільки воно не виникло, а у звязку із законодавчою відмовою у визнанні права на зайняте приміщення. Відповідно до норм статті 58 Житлового кодексу Української РСР, єдиною підставою, за якої дозволяється вселення в житлове приміщення яке вивільнилося є ордер. Адміністрація Південного району Дніпродзержинської міської ради відповідний ордер не видавала. Крім того Відповідач не перебуває на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, згідно якого, відповідно до статті 36 ЖК УРСР, здійснюється розподіл та надання житла, що належить до комунальної власності, із заявою про взяття на такий облік до виконавчих органів районної у місті ради не звертався. Згідно ст. 61 Житлового Кодексу УРСР користування житлом в будинках державного та громадського фондів здійснюється відповідно до договору найму житлового приміщення. Договір найму жилого приміщенн в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер. Договір найму між власником житла та відповідачем не укладався. Не підлягає застосуванню до даних правовідносин і норма статті 91 ЖК, якою врегульовано піднайом жилого приміщення, так як згідно ч. 4 ст. 91 ЖК, договір піднайому укладається в письмовій формі з наступною реєстрацією в житлово-експлуатаційній організації. Таким чином, закон вимагав укладення договору піднайму в письмовій формі з реєстрацією такої угоди. Отже, будь-яких підстав вважати, що між сторонами було укладено чи то договір найму, чи піднайму житла - немає. Особа, яка самовільно вселилася у житло, підлягає виселенню і норми житлового законодавства не вимагають їх повідомлення зазделегідь про таке виселення. Такою, що самоуправно зайняла жиле приміщення, вважається особа, яка вселилася в нього самовільно без будь-яких підстав або незважаючи на заборону про вселення. Виселення цієї осіби повязано з відсутністю у неї законних підстав для зайняття жилої площі. Таким чином, оцінивши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що [PERSON] самоправно заселився та перешкоджає вільно користуватись належною територіальній громаді м. Дніпродзержинська комунальною власністю, тому слід усунути перешкоди у користуванні жилим приміщенням комунальної форми власності, шляхом виселення відповідача із самоправно зайнятого житлового приміщення, що знаходиться по вул. Дорожня, 4-11 в м. Дніпродзержинськ, без надання іншого жилого приміщення. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved