Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-29 00:00:00

Згідно до Акту комітету мікрорайону №4 [PERSON] та [PERSON] з червня 2006 року по вересень 2006 року проживала спільно однією сім`єю за адресою [ADDRESS] . 02 вересня 2006 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серія [NUMBER] , після реєстрації шлюбу подружжю присвоєне прізвище [PERSON] . [INFO] народилась [PERSON] , батьками котрої є [PERSON] та [PERSON] . Згідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно 11.08.2006 року відповідно до договору купівлі-продажу, [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] . Згідно звіту про оцінку майна, ринкова вартість квартири [ADDRESS] складає 381400 грн. Згідно до довідки Регіонального сервісного центру МВС в Донецькій області територіальний сервісний центр № 1443 [PERSON] на праві власності належить транспортний засіб NISSAN, моделі NOTE 1,4, тип легковий хетчбек, номер кузова [NUMBER] , 2012 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер [NUMBER] , дата державної реєстрації 07.09.2012 рік Згідно звіту про оцінку майна, ринкова власність . транспортного засобу NISSAN, моделі NOTE 1,4, тип легковий хетчбек, 2012 року випуску становить 172300 грн. Відповідно до ст.3\~Сімейного кодексу\~України сім`ю складають особи які спільно проживають пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обв`язки. Конституційний суд в своєму рішенні від 03 червня 1999 року у справі №1-8/99 зазначив, що обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто: наявність спільних витрат спільний бюджет, спільне харчування, купівля майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інші обставини, які свідчать реальність сімейних відносин. Тривалість спільного проживання чоловіка та жінки як ознака наявності сім`ї на законодавчому рівні не визначена. Водночас строк спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу має бути достатнім для того, щоб стверджувати, що між чоловіком та жінкою склалися усталені відносини які притомні подружжю. Згідно з роз`ясненнями Верховного суду України від 01 січня 2012 року викладений у судовій практиці щодо розгляду справ про встановлення факту, що мають юридичне значення, відповідно до пункту 5 частини першої статті 315\~ЦПК України суд вправі розглядати справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу за таких умов: має спільне проживання чоловіка та жінки однією сім`єю, термін спільного проживання(не менше п`яти років), мета встановлення факту(розподіл спільного набутого майна спадкування за законом), відсутній спір про право. Згідно із частиною першою статті 74 Сімейного кодексу України,якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі мі собою або в будь якому іншому шлюбі, майно набуте ними за час спільного проживання належить їм на праві спільної сумісної власності,якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Згідно з ст.21\~СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя( ст.36 СК України). Пунктом 20 Постанови Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, визначено,що при застосуванні ст.74 СК України, що регулює поділ майна осіб,які проживають у фактичних , шлюбних відносинах, судам необхідно врахувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки коли чоловік та жінка не перебувають у будь якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Відповідно до ст.\~60\~СК України майно набуте під час шлюбу, належить чоловікові та жінці на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин(навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми хвороба тощо) самостійного заробітку(доходу). Вважається що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності, подружжя. Аналогічні положення містяться в ч.ч.3,4 ст.368 ЦК України, в яких зазначено, що майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором укладеним в письмовій формі. Відповідно до ст.\~60\~СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно зі ст.70 СК України, у разі поділу майна,що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставини, що мають істотне значення,зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав,знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Таким чином, суд вважає доведеним факт, що позивач проживав однією родиною без реєстрації шлюбу з [PERSON] з червня 2006 року по вересень 2006 року. Крім цього в судовому засіданні достовірно встановлено, що все рухоме та нерухоме майно, яке було придбане під час спільного проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу є спільною сумісною власністю позивача та відповідача та підлягають розподілу. Відповідно до ст . 142 ЦПК України - у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. На підставі ввикладеного,

Outcome: approved