Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-20 00:00:00

Івано-Франківський слідчий ізолятор звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про виселення. У позовній заяві зазначено, що на балансі Івано-Франківського слідчого ізолятора перебуває приміщення гуртожитку за адресою [ADDRESS]. Протоколом №01/2014 від 28.01.2014 року спільного засідання житлово-побутових комісій управління ДПтС України в Івано-Франківській області та Івано-Франківського слідчого ізолятора проведено попередній розподіл житлових приміщень в будівні відомчого гуртожитка. Даний протокол скасований протоколом №02/2014 від 13.08.2014 року. При цьому відповідач разом з дружиною [PERSON] та сином [PERSON] в квартиру [ADDRESS] заселилися без жодних правовстановлюючих документів. Представник позивача просив позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні визнав позовні вимоги та не заперечував проти задоволення позову. Суд заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, приходить до висновку що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що гуртожитку для працівників Державного департаменту України з питань виконання покарань в Івано-Франківській області присвоєно поштову адресу [ADDRESS]. Службову квартиру [ADDRESS] в гуртожитку попередньо було закріплено за [PERSON], що підтверджується протоколом №01/2014 від 28.01.2014 року спільного засідання житлово-побутових комісій управління ДПтС України в Івано-Франківській області та Івано-Франківського слідчого ізолятора (а.с.9). Однак, згідно протоколу №02/2014 спільного засідання житлово-побутових комісій управління ДПтС України в Івано-Франківській області та Івано-Франківського слідчого ізолятора (а.с.8) відмінено попередній розподіл службових приміщень в будівлі відомчого гуртожитку Івано-Франківського СІЗО. З даним рішенням відповідач був ознайомлений 07.10.2014 року (а.с.8, зв). При цьому відповідач проживає в службовій квартирі [ADDRESS] гуртожитку, не маючи жодних правовстановлюючих документів, право на користування кімнатою [NUMBER] в гуртожитку не було набуто відповідачами на законних підставах, однак статус службового житла відомчого гуртожитку було скасовано. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню (частина друга статті 386 ЦК). При розгляді цивільних справ за позовом про виселення предметом доказування є втрата права на житло, або взагалі його відсутність, або інші передбачені ЖК УРСР підстави для позбавлення права на житло. Постановою Ради міністрів УРСР від 3 червня 1986 р. N 208 «Про затвердження Примірного положення про гуртожитки» передбачено, що гуртожитки призначаються для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання (п.2). Жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету і комітету комсомолу (п.9). На підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер (додаток), який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Ордер може бути виданий лише на вільну жилу площу (п.10). Сезонні, тимчасові працівники і особи, що працювали за строковим трудовим договором, які припинили роботу, а також особи, що вчились у навчальних закладах і вибули з них, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення з гуртожитку, який їм було надано у зв'язку з роботою чи навчанням. Інших працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку у зв'язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину. Осіб, які припинили роботу з інших підстав, може бути виселено лише з наданням їм іншого жилого приміщення (п.40). Громадян, які самоправно зайняли жилу площу в гуртожитку, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Громадяни можуть бути виселені з гуртожитку без надання іншого жилого приміщення також на підставах, передбачених частиною першою статті 116 Житлового кодексу Української РСР (п.44). Отже, відповідачем не набуто у встановленому порядку право на житло - службову квартиру [ADDRESS]. Ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст.61 цього Кодексу. Відповідно до ст..212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 386 ЦК України,

Outcome: approved