Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-01 00:00:00

\~ \~ \~ \~З матеріалів справи вбачається, що 25.05.2012 позивач набув у власність, внаслідок укладення договору купівлі-продажу з продавцем - [PERSON] , офісний центр - нежитлову будівлю, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та розташована на земельній ділянці площею 0, 0189 Га, кадастровий номер: 01\~101\~000 00:02:021:0086, яка надана для обслуговування та експлуатації офісного центру, що позначений на плані під літ. «А», загальною площею 833, 3 кв.м. \~ \~ \~ \~Договір купівлі-продажу офісного центру було посвідчено 25.05.2012 приватним нотаріусом Сімферопольського міського нотаріального округу АРК Праздновою М.В. і зареєстровано в реєстрі нотаріальних дій за №1612; реєстраційний № у РПВН - 15262662. \~ \~ \~ \~Судом проаналізовано вказаний договір купівлі-продажу офісного центру, а також додані до нього документи - Витяг із Державного реєстру правочинів № 11368820, Витяг про державну реєстрацію прав № 34537105 та Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 6607899. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що відповідно до вищезазначених документів [PERSON] (ІдН - [NUMBER] ; [ADDRESS] ) відчужила, а позивач (код ЄДРПОУ - 05839888; м. Київ, вул. Смирнова-Ласточкіна, буд.10а) набув у власність згідно з договором купівлі-продажу (правочин № 5021257) вищезазначений об`єкт нерухомості. \~ \~ \~ \~При цьому, суд, дослідивши Витяг із Державного реєстру правочинів з`ясував, що при укладенні даного договору, нотаріусом Праздновою М.В. були використані бланки ВРС 684402, ВРС 684403. Дата та час реєстрації договору купівлі-продажу, що був укладений між позивачем та продавцем - [PERSON] : 25.05.2012 15:22:33. \~ \~ \~ \~Із змісту Витягу про державну реєстрацію прав від 18.06.2012 слідує, що право власності щодо офісного центру на вказану дату було зареєстровано саме за позивачем (номер запису: 3209 в книзі: Д627); форма власності - приватна; частка - 1/1; підстава для реєстрації прав власності - договір купівлі-продажу/реєстр №1612/25.05.2012/Приватний нотаріус Сімферопольського міського нотаріального округу АРК Празднова М.В.; власник - позивач; реєстратор - Дзятковська Л.Ю. \~ \~ \~ \~22.07.2013 приватним нотаріусом Гамаль І.М. в Державному реєстрів речових прав на нерухоме майно здійснено запис про державну реєстрацію права власності на офісний центр за адресою: [ADDRESS] , що розташований на земельній ділянці площею 0,0189 Га, кадастровий номер: 01\~101\~000 00:02:021:0086, яка надана для обслуговування та експлуатації офісного центру, що позначений на плані під літ. «А», загальною площею 833, 3 кв.м. за позивачем. Про це було видано Витяг №6607899, згаданий вище. Підстава виникнення права власності - договір купівлі-продажу, серія та номер: 1612, виданий 25.05.2012, видавник: Празднова М.В., ПН Сімферопольського МНО АР Крим. Підстава внесення запису про державну реєстрацію - Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 4193412 від 22.07.2013 14:20:38; форма власності - приватна; власник - позивач; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 111419901101. 10.06.2013 між позивачем та фізичною-особою громадянином України - [PERSON] було укладено договір про спільну діяльність №10/06-2013 без створення юридичної особи (п.1.6. договору про спільну діяльність). Суд проаналізував вказаний договір на предмет його відповідності нормам чинного законодавства та зазначає наступне. Договір між позивачем та відповідачем, окрім мети отримання прибутку та управління об`єктом нерухомості, було укладено, в тому числі з метою захисту прав позивача на об`єкт нерухомості протягом строку дії договору. Строк дії договору про спільну діяльність було погоджено позивачем та відповідачем - до 31.12.2030, тобто на момент подачі позову до суду і на момент розгляду даної справи судом, договір між сторонами є чинним і продовжує діяти. Що стосується внесків сторін до спільної діяльності, то при підписанні договору позивач та відповідач здійснили до спільної діяльності сторін відповідні внески, що суд підтверджує. Так, згідно з п.1.4. договору про спільну діяльність внесками сторін були: позивача - право на доступ відповідача до офісного центру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та розташований на земельній ділянці площею 0, 0189 Га, кадастровий номер: 01\~101\~000 00:02:021:0086, яка надана для обслуговування та експлуатації офісного центру, що позначений на плані під літ. «А», загальною площею 833, 3 кв.м; відповідача, як сторони договору про спільну діяльність - знання в сфері права щодо захисту прав власності на нерухоме майно, а також спеціальні знання щодо управління об`єктом нерухомості протягом його життєвого циклу. Судом проаналізовано договір про спільну діяльність між позивачем та відповідачем в цій частині, та встановлено, що внески сторін до договору про спільну діяльність, за погодженням сторін, вважалися здійсненими в момент підписання договору, що не потребувало підписання окремого акту або будь-якого іншого документу, що в цілому відповідає вимогам чинного законодавства. Також, відповідно до розд.2 договору про спільну діяльність, позивач та відповідач визначили обов`язки сторін за договором, а саме: позивач зобов`язався забезпечити доступ відповідача до нерухомості, яка використовується в спільній діяльності, а відповідач зобов`язався вчиняти всі дії, необхідні для досягнення мети спільної діяльності. Крім того, відповідач зобов`язався здійснювати повний юридичний та експертний супровід діяльності позивача щодо реалізації позивачем всіх правомочностей власника відносно офісного центру у [ADDRESS] . Як слідує із змісту договору про спільну діяльність, позивач та відповідач обумовили, що відповідач повинен здійснити всі дії, що унеможливлять втрату позивачем права власності на нерухоме майно, визначене в договорі про спільну діяльність (п.2.2.2. договору про спільну діяльність). В свою чергу відповідач гарантував, що за рахунок власних ділових зв`язків та спеціальних знань не допустить, щоб протягом строку дії даного договору, тобто до 31.12.2030 (п.5.1. договору про спільну діяльність) майно позивача, визначене договором про спільну діяльність, було відчужене будь-яким третім особам внаслідок звернення стягнення на вказане майно, в тому числі в судовому порядку; продано з будь-яких аукціонів, торгів, тендерів, бірж; стало предметом будь-яких спорів з будь-якими фінансовими установами; майно стало таким, що не може в силу будь-яких фактичних чи юридичних причин використовуватися позивачем за його прямим призначенням внаслідок укладення відповідних договорів; майно позивача вибуло з власності позивача з будь-яких інших причин, не згаданих сторонами в договорі (розд.2 договору про спільну діяльність). Тобто, згідно з умовами договору, як це проаналізував суд в даній справі, відповідач зобов`язався за будь-яких умов забезпечити збереження права власності на нерухоме майно, належне позивачеві, за позивачем, виключно за рахунок використання методів, які повністю відповідають нормам чинного законодавства (захист інтересів в судах, представництво в бізнес-структурах, в органах державної влади, використання ділових зв`язків, перемовини з іноземними контрагентами тощо). Причинами звернення позивача до суду стало те, що 28.09.2020 позивач, розглядаючи питання щодо можливості відчужити майно третім особам, перевірив відомості наявні в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо нерухомого майна - офісного центру за адресою: [ADDRESS] та встановив, що вказане нерухоме майно, згідно відомостей державного реєстру, більше не зареєстроване за ним як за власником. Судом досліджено Витяг з реєстру прав на нерухоме майно від 28.09.2020 13:46:17, наданий позивачем в обґрунтування свої позовних вимог, та встановлено, що 22.07.2013 відносно вищезгаданого нерухомого майна приватним нотаріусом Гамаль І.М., Київський міський нотаріальний округ, м.Київ, здійснено державну реєстрацію прав власності (індексний номер 4193412 від 22.07.2013 14:20: 38) на об`єкт нерухомого майна - офісний центр у [ADDRESS] , за фізичною особою - громадянином України - [PERSON] . Підстава для державної реєстрації, зазначена у Витязі - договір купівлі-продажу, серія та номер: 9593, виданий 27.12.2012, видавник: Ченцова Н.А., ПН Донецького МНО; форма власності - приватна. Позивач надав судові копію першої сторінки договору, відомості про який зазначено у Витягу від 28.09.2020. Вказаний договір оформлено на бланку серії ВРР № 110966. Судом досліджено вказаний бланк та встановлено, що відповідно до відомостей на цьому бланкові позивач нібито відчужив покупцеві - [PERSON] нежитлову будівлю: офісний центр - нежитлової будівлі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та розташована на земельній ділянці площею 0, 0189 Га, кадастровий номер: 01\~101\~000 00:02:021:0086, яка надана для обслуговування та експлуатації офісного центру, що позначений на плані під літ. «А», загальною площею 833, 3 кв.м. Суд погоджується з твердженнями позивача, викладеними в позовній заяві та підтверджує факт того, що вказаний бланк не міг використовуватися при підписанні цього договору, і, відповідно, реєстрація права власності за [PERSON] на вищевказаний об`єкт нерухомості є незаконною з огляду на таке. Позивачем зазначено, а судом підтверджується, що позивач не укладав вказаний договір з [PERSON] , про що свідчать відомості із бухгалтерських реєстрів позивача, а також із первинних документів, в тому числі інформація із довідки позивача, надана судові. Відповідно до\~інформації на\~бланку ВРР № 110966, на якому розміщено текст першої сторінки договору, підписання договору здійснювалося від імені позивача директором Сімферопольської філії позивача [PERSON] . Однак, будь-які відомості із реєстру довіреностей позивача щодо уповноваження вказаної особи на підписання цього договору, відсутні в цілому. Інші учасники даної судової справи не надали щодо цього будь-яких доказів чи заперечень. Також,\~відповідно до\~відомостей із\~Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів, бланк ВРР № 110966 дійсно було використано, але при укладенні іншого правочину - договору про відчуження нерухомого майна (крім земельних ділянок) від 16.03.2012, ніж той на підставі якого здійснено державну реєстрацію права власності на нерухоме майно в даній справі за [PERSON] . Згідно з п.7 Порядку витрачання, зберігання, обігу спеціальних бланків нотаріальних документів і звітності про їх використання, що затверджений Постановою КМУ №812 від 05.08.2009, бланки є невід`ємною складовою нотаріального діловодства та документарного забезпечення нотаріального процесу і використовуються нотаріусами виключно під час вчинення нотаріальних дій. Пунктом 8 цього ж Порядку передбачено, що на бланках викладаються тексти договорів, заповітів, довіреностей, свідоцтв, актів про морські протести та протести векселів, перекладів у разі засвідчення нотаріусом перекладу документа з однієї мови на іншу, заяв, на яких нотаріусом засвідчується справжність підпису (крім тих примірників, що залишаються у справах нотаріуса), а також дублікатів нотаріальних документів, рішень юридичних осіб, актів приймання-передачі частки (частини частки) у статутному капіталі, актів про передачу нерухомого майна до та із статутних капіталів юридичних осіб, передавальних актів, розподільчих балансів, а також інших документів, визначених законом. Згідно з п.16 Порядку, облік витрачених і недійсних бланків ведеться у Єдиному реєстрі спеціальних бланків нотаріальних документів, держателем якого є Мін`юст, адміністратором - державне підприємство, яке належить до сфери управління Мін`юсту. Наказом Міністерства юстиції України №2053/5 від 04.11.2009 «Про організаційні заходи з постачання, зберігання, обігу, обліку спеціальних бланків нотаріальних документів і звітності про їх використання», а саме п.1.3. Наказу визначено, що Єдиний реєстр спеціальних бланків нотаріальних документів - це електронна база даних, що містить інформацію про: постачання бланків державним нотаріальним конторам, державним нотаріальним архівам, приватним нотаріусам; видані державним та приватним нотаріусам бланки; отримані державними нотаріальними конторами, державними нотаріальними архівами та приватними нотаріусами бланки; передані державними нотаріальними конторами, державними нотаріальними архівами, державними та приватними нотаріусами бланки; витрачені і недійсні бланки;здійснені перевірки справжності бланків; видані інформаційні довідки та витяги з Єдиного реєстру. Згідно з п.2.3. вказаного Наказу Мін`юсту, унесення до Єдиного реєстру відомостей про отримання/витрачання бланків здійснюється Реєстраторами в день отримання/витрачання бланка та у суворій послідовності відповідно до порядкових номерів. Пунктом 15 Порядку витрачання, зберігання, обігу спеціальних бланків нотаріальних документів і звітності про їх використання, що затверджений Постановою КМУ №812 від 05.08.2009 визначено, що недійсними вважаються бланки:зіпсовані під час виготовлення; анульовані внаслідок того, що вчинення нотаріальної дії не відбулося; дефектні (через відсутність або пошкодження захисної сітки, друкованого тексту, водяних знаків, серій або номерів, наявність дубльованих номерів); відсутні при відкритті пачки, втрачені або викрадені. \~ \~ \~ \~Згідно з Описом і зразком спеціального бланка нотаріального документа, що затверджений вищевказаною Постановою КМУ, спеціальний бланк нотаріального документа форматом 210 х 297 міліметрів виготовлений на папері із 100-відсотковим вмістом деревинної целюлози без оптичного відбілювача масою 95 грамів на квадратний метр із двотоновим водяним знаком, захисними волокнами та хімічним захистом. Водяний знак має вигляд решітки, що складається з двотонових елементів - трьох рівних відрізків завдовжки 12 міліметрів, які перетинаються в одній точці під кутом 120°. Рамка на лицьовому боці бланка виконана офсетним друком із застосуванням гільйошних елементів, на внутрішньому периметрі якої надруковано напис Україна українською та англійською мовами у вигляді мікротексту, а в рамці на зворотному боці - те саме у негативному зображенні. У верхній частині на лицьовому боці бланка надруковано слово Україна українською і англійською мовами, яке розміщено по обидва боки стилізованого зображення малого Державного Герба України (тризуба), виконаного фарбою блакитного і жовтого кольору. У нижній частині на лицьовому боці бланка виконано написи у негативному зображенні МІНІСТЕРСТВО ЮСТИЦІЇ УКРАЇНИ та у позитивному зображенні Увага! Бланк містить багатоступеневий захист від підроблення. У верхніх внутрішніх кутах рамки на лицьовому боці виконані орнаментальні елементи, які включають приховані зображення, що візуалізуються за допомогою дифракційного фільтра. Посередині бланка з лицьового боку невидимою в денному світлі люмінесцентною фарбою, що набуває свічення в ультрафіолетовому випромінюванні надруковано напис МІНІСТЕРСТВО ЮСТИЦІЇ УКРАЇНИ в обрамленні різнокольорового гільйошного візерунка, надрукованого люмінесцентними фарбами, які набувають свічення в ультрафіолетовому випромінюванні. У нижньому правому куті на лицьовому боці бланка міститься QR-код розміром 13,2 х 13,2 міліметра, під яким міститься серія, яка складається з трьох літер, і номер із шести цифр заввишки 2,9 міліметра. На зворотному боці по всій площині нанесено 21 зображення елемента малого Державного Герба України (тризуба), яке виконано термофарбою сіро-блакитного кольору. \~ \~ \~ \~У нижній частині на зворотному боці бланка люмінесцентними фарбами виконано написи у два рядки. Перший рядок містить напис МІНІСТЕРСТВО ЮСТИЦІЇ УКРАЇНИ, другий - СПЕЦІАЛЬНИЙ БЛАНК НОТАРІАЛЬНОГО ДОКУМЕНТА. Напис з`являється під дією ультрафіолетового випромінювання. У нижній частині на зворотному боці бланка розташована смужка, у якій надруковано приховане слово Дійсний, повторене 3 рази, яке з`явиться після копіювання бланка. У нижній частині бланка між смужкою з прихованими зображеннями та рамкою надруковано смугу розміром 5 х 180 міліметрів, виконану невидимою в денному світлі люмінесцентною фарбою, що в ультрафіолетовому випромінюванні змінює колір під час зволоження. Лицьовий бік бланка виконано фарбою жовтого і блакитного кольору, зворотний - сіро-блакитного кольору. Фонові зображення з обох боків бланка, в тому числі фонові сітки у вигляді хвилястих ліній змінної геометрії, виконуються офсетним друком шістьма фарбами як з лицьового, так і зворотного боку з використанням технології райдужного друку з лицьового боку. Спеціальний бланк нотаріального документа з обох боків має захисні елементи, виконані спеціальними фарбами відповідно до розробленої в установленому порядку схеми захисту. Для захисту від несанкціонованого тиражування та запобігання зміні (заміні) інформації на лицьовому боці бланка у нижньому правому куті на QR-код, серію та номер нанесено способом гарячого пресування оптично-електронний елемент розміром 32 х 25 міліметрів з радіусом закруглення кутів 2 міліметри. Елемент містить написи УКРАЇНА, UKRAINE, символічне зображення малого Державного Герба України (тризуба) та стилізоване зображення пам`ятника князю [PERSON] в художньому оформленні. \~ \~ \~ \~З огляду на викладене, суд констатує, що бланк, використаний для здійснення державної реєстрації права власності [PERSON] на офісний центр за адресою: [ADDRESS] та розташована на земельній ділянці площею 0, 0189 Га, кадастровий номер: 01\~101\~000 00:02:021:0086, яка надана для обслуговування та експлуатації офісного центру, що позначений на плані під літ. «А», загальною площею 833, 3 кв.м., не відповідає вимогам, встановленим Постановою КМУ №812 від 05.08.2009, не містить всіх ознак бланка, встановленим у вищезгаданому Описі. Все вищевказані факти підтвердив Відповідач у власних Поясненнях по цій справі. Аналогічні твердження містяться в Поясненнях третьої особи - [PERSON] . Зокрема, [PERSON] просить суд звернути увагу на те, що він не підписував жодних договорів купівлі-продажу будь-якого нерухомого майна з позивачем. Більш того, [PERSON] зазначив, що внесення відомостей до державного реєстру нерухомого майна щодо угоди, яку він нібито уклав з ПАТ «Українська інноваційна компанія», відбулося помилково через описку, помилку або з інших причин, які [PERSON] не відомі. Також, суд зазначає, що і від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу - Гамаль І.М. на адресу суду надійшли відповідні Пояснення, які взяті судом до уваги при винесенні рішення в даній справі. У власних Поясненнях від 25.11.2020 (вих.№542/01-16) приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу - Гамаль І.М. вказала на те, що 22 липня 2013 року до неї звернулася Державна іпотечна установа та ПАТ «Український інноваційний банк» з проханням посвідчити Договір іпотеки. Предметом іпотеки був офісний центр, про який йде мова в даній справі, при цьому представники ПАТ «Український інноваційний банк» надали нотаріусу оригінали відповідних правовстановлюючих документів, якими було підтверджено право власності вказаної юридичної особи на це нерухоме майно. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу - Гамаль І.М., встановивши особу заявника, перевіривши наявність оригіналів документів, необхідних для здійснення реєстраційних дій та відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам чинного законодавства, пересвідчившись у відсутності суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, здійснила реєстрацію права власності на офісний центр літ. «А», нежитлова будівля, загальною площею 833,3 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , за позивачем. 22 липня 2013 р. [PERSON] , як державним реєстратором, було відкрито розділ в ДРРП щодо зазначеного нерухомого майна для проведення реєстраційних дій у зв`язку з посвідченням договору іпотеки, та перенесено запис про право власності на майно з Реєстру прав власності на нерухоме майно до ДРРП. Після проведення державної реєстрації майна в ДРРП за позивачем, приватним нотаріусом Гамаль І.М. було зареєстровано відповідний Договір іпотеки №107/1.2-3 в реєстрі за №1938 і накладено заборону відчуження нерухомого майна за реєстровим номером 1939. 24 березня 2015 р. на підставі Договору про розірвання договору іпотеки №107/1.2-3 від 22.07.2013, на підставі заяви Державної іпотечної установи, приватним нотаріусом Гамаль І.М. було припинено іпотеку та знято обтяження на нерухоме майно. При цьому, як зазначає приватний нотаріус Гамаль І.М., більше ніяких реєстраційних дій щодо вказаного об`єкта нерухомого майна нею не вчинялися. Одночасно з тим, приватний нотаріус Гамаль І.М., просила суд взяти до уваги те, що відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, 14.06.2019 державним реєстратором Голованівської селищної ради Кіровоградської області Топольник О.М. вносилися зміни в запис про реєстрацію права власності, зокрема, право власності на офісний центр, було безпідставно зареєстровано за [PERSON] . В підтвердження своїх Пояснень приватний нотаріус Гамаль І.М. надала судові відповідні докази, які суд бере до уваги як належні, достовірні та достатні, оскільки вказане в цілому узгоджується з обставинами справи та іншими доказами, наявними в матеріалах справи. \~ \~ \~ \~Беручи до уваги вищенаведене, суд приходить до висновку про те, що бланк ВРР №110966, про який йде мова в даній справі, є недійсним та не міг використовуватися для оформлення реальної та дійсної угоди між позивачем та [PERSON] . \~ \~ \~ \~Таким чином і дії державного реєстратора, який здійснив реєстрацію права власності [PERSON] на вищевказане нерухоме майно є такими, що не відповідають законові, а отже, незаконною є і державна реєстрація прав, проведена щодо вищевказаного об`єкту нерухомого майна, з огляду на таке. \~ \~ \~ \~Отже, в даній справі державним реєстратором здійснено запис про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно на підставі правочину, який, на момент здійснення запису, не відповідав вимогам чинного законодавства України, що в цілому суперечить положенням ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також Постанові КМУ від 17.10.2013 №868 «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (була чинна на момент здійснення реєстрації і діяла до 25.12.2015; в подальшому цитується саме в цій редакції, якщо не буде вказано інше). \~ \~ \~ \~Однак, при проведенні державної реєстрації права власності за фізичною особою [PERSON] , державний реєстратор повинен був перевірити відповідні державні реєстри згідно із законом на предмет можливості чи неможливості проведення реєстрації права власності. Вказані дії, як це випливає із вищевикладеного, не були вчинені державним реєстратором належним чином. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» (в редакції від 16.06.2013, яка діяла до 11.08.2013, тобто на час виникнення спірних правовідносин; надалі цитується ця редакція даного закону, якщо не буде вказано інше), державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. \~ \~ \~ \~Державний реєстр прав на нерухоме майно та їх обмежень - єдина державна інформаційна система, яка містить відомості про речові права на нерухоме майно, їх обмеження, суб`єктів речових прав, технічні характеристики об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд тощо), кадастровий план земельної ділянки, а також відомості про правочини, вчинені щодо таких об`єктів нерухомого майна (ст.2 вказаного ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно...»). \~ \~ \~ \~Частиною 2 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» визначено, що держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень. \~ \~ \~ \~Згідно з ч.5 ст. 5 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», відповідно до Постанови КМУ від 17.10.2013 №868 «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію. При цьому, відповідно до ч.9 ст. 15 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», державна реєстрація прав, їх обтяжень у результаті вчинення нотаріальної дії (надання відмови в ній) проводиться одночасно з вчиненням такої дії. \~ \~ \~ \~В даній справі, як це можна побачити із записів в реєстрі прав на нерухоме майно, а також виходячи із аналізу копії першої сторінку договору, який позивач не підписував з фізичною особою [PERSON] , договір з фізичною особою [PERSON] укладено в 2012 році, а запис про реєстрацію права власності зроблено лише в 2013 році, що не відповідає вимогам закону. \~ \~ \~ \~Так, згідно з ч. 1 ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку:1)прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6)надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.2 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов`язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав; 2)приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав, при цьому державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації (ч.4 цієї ж статті). \~ \~ \~ \~Згідно ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1)заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) об`єкт нерухомого майна, розміщений на території іншого органу державної реєстрації прав; 3) із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа; 4) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують; 5) заяву про державну реєстрацію прав, пов`язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев`ятою статті 15 цього Закону; 5-1) заяву про державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 5-2) заяву про державну реєстрацію речових прав, похідних від права власності, подано за відсутності державної реєстрації права власності, крім випадків, установлених частиною дев`ятою статті 15 цього Закону; 5-3) під час подання заяви про державну реєстрацію права власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини), що виникло на підставі документа, за яким правонабувач набуває також право власності на земельну ділянку, не подано заяву про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку; 5-4) після завершення п`ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення; 5-5) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 5-6) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка не є державним кадастровим реєстратором або державним виконавцем; 6) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав, при цьому за наявності підстав для відмови в державній реєстрації державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень. \~ \~ \~ \~В Постанові від 12 лютого 2015\~року (реєстраційний номер судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень 42763038), Вищий адміністративний суд України зазначив: «...законодавець визначив перелік підстав, за яких державний реєстратор, встановивши їх наявність, може прийняти рішення про відмову в державній реєстрації прав. При цьому вказані норми визначають вичерпний перелік підстав для відмови у реєстрації прав». \~ \~ \~ \~Згідно з п.6 Загальної частини Постанови КМУ від 17.10.2013 №868 «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень», документи, що подаються для проведення державної реєстрації прав повинні відповідати вимогам, що встановлені законом, цим Порядком та іншими нормативно-правовими актами. \~ \~ \~ \~Пунктом 15 вказаної Постанови було визначено, що під час розгляду заяви і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо: 1)обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у встановлених законом випадках); 2) повноважень заявника; 3) відомостей про нерухоме майно, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; 4) наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону; 5) наявності факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов`язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав. \~ \~ \~ \~На момент здійснення запису про реєстрацію права власності індексний номер 4193412 від 22.07.2013 державний реєстратор - приватний нотаріус Гамаль І.М. не виконала вимоги вищезазначених нормативно-правових актів, не дослідила факту того, що їй для реєстрації подано документ, який не підписувався позивачем, що унеможливлювало здійснення державної реєстрації права власності на нерухоме майно за фізичною особою [PERSON] , який також, як це випливає із обставин справи, не був стороною вищезгаданого незаконного правочину. \~ \~ \~ \~Також, слід додати, що підписантом договору від 27.12.2012 зі сторони позивача виступив директор Сімферопольської філії ПАТ «Український інноваційний банк» Яблонський І.І. \~ \~ \~ \~Однак, в дійсності, директор вказаної філії жодних підписів не здійснював; жодних повноважень директорові Сімферопольської філії щодо відчуження об`єкту нерухомого майна, про який йде мова в даному позові, керівні органи ПАТ «Український інноваційний банк» не надавали. Відносно цього, в тому числі, були відсутні будь-які протоколи, рішення, накази тощо. \~ \~ \~ \~Сукупність вищезазначених обставин вказує на те, що підстави для реєстрації права власності за фізичною особою [PERSON] з боку державного реєстратора були відсутні, бо вони в цілому не відповідали вимогам закону з підстав зазначених вище. Вказане на погляд суду є безумовною підставою для задоволення позовної вимоги позивача щодо скасування запису про державну реєстрацію: індексний номер 4193412 від 22.07.2013, здійснений 22.07.2013, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 111419901101; об`єкт нерухомого майна: офісний центр літ. «А», загальною площею 833, 3 кв.м. та поновлення права власності на даний об`єкт нерухомості за позивачем. \~ \~ \~ \~Що стосується позовної вимоги позивача щодо зобов`язання відповідача дотриматися умов договору про спільну діяльність, то суд вважає, що і вона підлягає задоволенню з огляду на таке. На погляд суду незаконна реєстрація права власності, яка мала місце в даній справі, стала наслідком, в тому числі, незаконних дій відповідача. Із аналізу матеріалів справи випливає, що відповідач порушив всі основні положення договору щодо тих обов`язків, які він взяв на себе в межах реалізації його умов. Оскільки в іншому випадку, позивач не перебував би в становищі, за якого право власності на його майно зареєстровано за третьою особою - [PERSON] . Більш того, як зазначалося вище, пріоритетним обов`язком відповідача в межах спільної діяльності, у випадку виникнення будь-яких перешкод щодо реалізації позивачем свого права власності на нерухоме майно, визначене вище, було забезпечення досягнення такого правового результату за наслідком вчинення певних дій, при якому права та обов`язки позивача як власника нерухомого майна, право на доступ до якого було внесено в спільну діяльність, залишилися б незмінними та непорушними. Тобто, відповідач повинен був вчинити всі дії для того, щоб позивач за жодних умов не був позбавлений права власності на нерухоме майно, згадане в договорі про спільну діяльність. Судом досліджено Єдиний державний реєстр судових рішень на предмет наявності в ньому рішень судів, в яких би права позивача відстоювалися відповідачем в контексті обставин, що досліджуються судом в даній справі. На дату винесення рішення в даній справі, в Єдиному державному реєстрі судових рішень, відсутні будь-які рішення судів, в яких би відповідач представляв інтереси позивача щодо захисту його прав відносно нерухомого майна, право на доступ до якого було внесено до спільної діяльності. Таким чином, будь-які рішення судів, які були б прийняті на користь позивача внаслідок дій відповідача, як особи, що повинна була захищати право власності позивача на офісний центр, в Єдиному державному реєстрі судових рішень відсутні в цілому. Також, відповідач самостійно підтверджує той факт, що він не бажає виконувати договір про спільну діяльність і наполягає на тому, що позивач повинен віднайти собі нового ділового партнера щодо управління вказаним об`єктом нерухомості навіть, не зважаючи на те, що строк дії договору про спільну діяльність на сьогодні не сплив і сторони зобов`язані дотримуватися умов вказаного договору. Це випливає і зі змісту Пояснень відповідача, наданих відповідачем судові. Зазначене дає судові можливість стверджувати, що відповідач не вчиняв жодних дій щодо захисту прав та інтересів позивача внаслідок чого порушив як вимоги закону, так і положення договору про спільну діяльність. Дані твердження не спростовані ані відповідачем, ані третіми особами, які приймають участь в даній справі. Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Стаття 629 ЦК України, у її застосовування до правовідносин, що розглядаються в даній справі, вказує, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання. Відповідно до ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Стаття 599 ЦК України говорить про те, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. В ст. 610 ЦК України міститься положення, яке передбачає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Згідно зі ст. 1130 ЦК України, \~за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов`язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Відповідно до\~ст.\~1131\~ЦК України,\~договір про\~спільну діяльність\~укладається у\~письмовій формі,\~при цьому умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~- відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В силу ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів є: визнання права ;\~визнання правочину\~недійсним; припинення\~дії,\~яка порушує\~право; відновлення\~становища,\~яке існувало\~до порушення; примусове\~виконання обов`язку\~в натурі; зміна\~правовідношення; припинення\~правовідношення; відшкодування\~збитків та\~інші способи\~відшкодування майнової\~шкоди; відшкодування\~моральної (немайнової)\~шкоди; визнання\~незаконними рішення,\~дій чи\~бездіяльності органу\~державної влади,\~органу влади\~Автономної Республіки\~Крим або\~органу місцевого\~самоврядування,\~їхніх посадових\~і службових\~осіб. Позовна вимога щодо зобов`язання відповідача дотриматися умов договору, яку заявив позивач в даній справі, на думку суду, не суперечить положенням чинного законодавства України. Відповідно до ст. 16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Таким чином, суд вважає позовні вимоги позивача в частині зобов`язання відповідача виконати умови договору про спільну діяльність законними та обґрунтованими, а отже такими, що повинні бути задоволені судом в тому числі з огляду на таке. Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Абзацами 5, 6, та 7 вступної частини Рекомендації Rec. (2004) 6 Комітету міністрів Ради Європи державам-членам «Щодо вдосконалення національних засобів правового захисту» ухваленої на 114-й сесії Комітету міністрів від 12 травня 2004 р. передбачено, що відповідно до вимог ст. 13 Конвенції, держави-члени зобов`язуються забезпечити будь-якій особі, що звертається з оскарженням порушення її прав і свобод, викладених в Конвенції, ефективний засіб правового захисту в національному органі; крім обов`язку впровадити такі ефективні засоби правового захисту у світлі прецедентної практики Європейського суду з прав людини, на держави покладається загальний обов`язок розв`язувати проблеми, що лежать в основі виявлених порушень; саме держави-члени повинні забезпечити ефективність таких національних засобів як з правової, так і з практичної точок зору, щоб їх застосування могло привести до вирішення скарги по суті та належного відшкодування за будь-яке виявлене порушення. Зокрема, у п. 145 Рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом. Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним». Отже, «ефективний засіб правового захисту» у розумінні ст. 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. При цьому, законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст.ст. 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту навіть і у той спосіб, що не передбачений законом, зокрема ст. 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Окрім цього, в даній справі суд керується правовими висновками викладеними Верховним судом України 04.04.2018 р. при розгляді справи\~№ 817/1048/16\~(ЄДРСРУ № 73304854) та 14.03.2018 р. при розгляді справи\~№ 396/2550/17\~(ЄДРСРУ № 72850788). При розгляді вказаних справ Велика Палата Верховного Суду вказала, що\~спори з державним реєстратором не належать до адміністративної юрисдикції, оскільки стосуються майнового інтересу і обов`язково будуть впливати на майнові права тієї особи, щодо якої ці реєстраційні дії буде скасовано, при цьому Велика Палата Верховного Суду констатує, що оскаржуваним реєстраційним діям\~передує невирішений спір між його учасниками про право цивільне. Так Верховний суд зазначає: «...У справі, що розглядається, оскаржуються реєстраційні дії, стосовно яких існує спір про право цивільне, у межах якого можуть бути розв`язані й питання, пов`язані з реєстрацією права власності на будівлю, а тому цей спір не пов`язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, що виключає його розгляд у порядку адміністративного судочинства...». Аналогічні правові висновки щодо застосування зазначених норм процесуального права висловлено Верховним Судом України, зокрема, у постанові від 24 січня 2017 р. у справі\~№815/6165/14, в постанові Верховного Суду України від 11 квітня 2017 р. у справі\~№808/2298/15. Вказане також відповідає правовій позиції викладеній у постанові Верховного Суду України від 14 червня 2016 р. (№ 21-41а16) у справі за позовом до державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправними дій, скасування запису, в якій зазначено, що спірні правовідносини пов`язані із невиконанням, на думку позивача, умов цивільно-правової угоди, внаслідок чого колегія суддів Судової палати в адміністративних справах, Судової палати у господарських справах і Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що спір не є публічно-правовим, а випливає з договірних відносин і має вирішуватися судами за правилами ЦПК, внаслідок чого провадження у адміністративній справі закрито. Також суд зазначає, що при винесенні рішення в даній справі ним враховано зміст пояснень відповідача, в яких останній зазначає, що в цілому визнає позовні вимоги і не заперечує проти їх задоволення. Відповідно до ст.1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Outcome: approved