Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-01 00:00:00

Звернувшись до суду з позовом, представник позивача Басан Ю.П., який діє в інтересах позивача [PERSON] , просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , посилаючись на те, що вона є власником будинку за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на право приватної власності від 13 квітня 1970 року. У будинку зареєстрований відповідач по справі, який є її онуком, однак з 2014 року у спірному житловому приміщенні не проживає. Таким чином, враховуючи, що відповідач більше року не проживає у належному позивачу будинку, остання просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, оскільки факт реєстрації [PERSON] негативно впливає на її матеріальний стан та порушує її права як власника. До судового засідання позивач [PERSON] , яка про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, не з`явилася. Від представника позивача [PERSON] надійшло клопотання про підтримання позовних вимог та розгляд справи без його участі та участі позивача. Відповідач [PERSON] , який про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності та визнання позовних вимог [PERSON] . Зазначив, що виїхав з м. Часів Яр та не планує повертатися, оскільки хоче придбати житло в іншому місті. Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на право приватної власності від 13 квітня 1970 року є власником будинку [ADDRESS] (а.с. 6-8). Право приватної власності за [PERSON] зареєстровано Артемівським бюро технічної інвентаризації 16 січня 1987 року за № 9-1368 (а.с. 7 зворот). Тож спірне житлове приміщення належить до приватного житлового фонду, тому правовідносини сторін регулюються Главою 6 ЖК України та ст. 405 ЦК України. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частку будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Як видно з довідки про склад сім`ї № 2510 від 22 травня 2019 року, в спірному житловому приміщенні, окрім позивача, зареєстрований її онук [PERSON] , [INFO] (а.с. 13). Відповідно до акту від 21 травня 2019 року, відповідач [PERSON] з 2014 року не проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12). За таких обставин, встановивши у судовому засіданні факт відсутності відповідача в спірному житловому приміщенні без поважних причин понад один рік, суд вважає, що [PERSON] , [INFO] , на підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України слід визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] . Тому позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити.

Outcome: approved