Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-26 00:00:00

І. Виклад позиції позивача. 20 листопада 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання частково недійсним шлюбного договору, у якому просив визнати недійсною умову пункту 3.4. шлюбного договору від 10.11.2016 року укладеного [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусам Херсонського міського нотаріального округу Маковецькою О.А., за реєстровим номером №4170, щодо зобов`язання [PERSON] подарувати [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в рівних частинах протягом 10 робочих днів з дня розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач та відповідач з 03.11.2000 року по 23.04.2019 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який 23.04.2019 року заочним рішенням Херсонського міського суду Херсонської області розірвано. 24.05.2000 року до укладення шлюбу позивачем на підставі договору купівлі-продажу було придбано квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Право власності на квартиру зареєстровано за позивачем. У період шлюбу 10.11.2016 року між сторонами було укладено шлюбний договір, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Маковецькою О.А., за реєстровим номером №4170 За пунктом 1.4. шлюбного договору майно, набуте подружжям до реєстрації шлюбу є особистою приватною власністю кожного із подружжя, на чиє ім`я зареєстроване рухоме або нерухоме майно. За ініціативою відповідача до п.3.4. шлюбного договору було внесено умову, що після розірвання шлюбу між подружжям, позивач повинен подарувати дітям порівну квартиру [ADDRESS] протягом 10 робочих днів з дня розірвання шлюбу. Відповідач, після розірвання шлюбу почала вимагати від позивача виконати положення п.3.4. шлюбного договору, після чого проконсультувавшись із юристом позивач дізнався, що зміст спірного пункту шлюбного договору не відповідає вимогам чинного законодавства та суперечить положенням Сімейного кодексу України, з огляду на що має бути визнаний недійсним в частині умови щодо дарування квартири дітям. Посилаючись на положення сімейного законодавства що регулюють сімейні відносини та ЦК України, просить визнати п.3.4. шлюбного договору недійсним в частині умови про обов`язок позивача подарувати квартиру дітям у рівних частинах. ІІ. Виклад позиції відповідача. 09 лютого 2021 року представник відповідача [PERSON] за ордером - [PERSON] подав відзив на позов. Вказав, що дійсно між сторонами укладено шлюбний договір, який було узгоджено між сторонами. У Проект договору за ініціативою позивача було внесено п.3.4. саме у такій редакції якій у подальшому було підписано сторонами. Нотаріуса, який посвідчив договір та готував проект договору, знайшов сам позивач. Позивач повідомив відповідача, що бажає укласти шлюбний договір саме у тій редакції, який посвідчено у подальшому нотаріусом. Після розірвання шлюбу, позивач ухиляється від виконання шлюбного договору, хоча і запропонував відповідачці збирати усі необхідні документи для оформлення на дітей квартири, як і передбачено шлюбним договором, крім того у результаті неправомірних дій позивача, відповідач із дітьми змушена була виїхати разом із квартири за місцем реєстрації. Тимчасово відповідач мешкає разом із дітьми у своїх батьків. Відповідач вважає, що умови п. 3.4. шлюбного договору ніяким чином не порушують прав позивача. Крім того, обставини зазначені позивачем про те, що відповідач вимагала від нього звільнити квартиру не відповідають дійсності та не підтверджені належними та допустимими доказами. Відповідач, після розлучення повернувшись із рейсу добровільно вибув із квартири за місцем реєстрації та мешкає у батьків квартирі або у будинку. За викладених обставин, просив відмовити у задоволенні позову. ІІІ. Виклад позиції третьої особи. 30.06.2021 року Виконавчий комітет Корабельної районної у місті Херсоні ради направив на адресу суду письмову позицію по справі, відповідно до якої служба у справах дітей підстав для визнання недійсними умов пункту 3.4. шлюбного договору від 10.11.2016 року, укладеного позивачем та відповідачем, посвідченим приватним нотаріусом ХМНО Маковецькою О.А., за реєстровим №4170 не вбачає. Вважає, що набуття дітьми права власності, збільшує права дітей на житло та майно. Діючи виключно в інтересах дітей, виконавчий комітет Корабельної у місті Херсоні рада, як орган опіки та піклування просив позов залишити без задоволення. ІV. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 16.01.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 10.02.2021 року. 09.02.2021 року представник відповідача за ордером Осипов С.О. подав відзив на позов у якому просив у задоволенні позову відмовити. За клопотанням представника позивача за ордером Доценко К.С. розгляд справи відкладено на 24.03.2021 року. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 24.03.2021 року підготовче провадження у справі закрито. Справу призначено до судового розгляду по суті на 21.04.2021 року. 21.04.2021 року розгляд справи за суття не відбувся оскільки головуючий суддя у справі перебував у нарадчій кімнаті з розгляду іншої цивільної справи. Чергове судове засідання у справі призначено на 26.05.2021 року. За клопотанням представника позивача за ордером Доценко К.С. розгляд справи відкладено на 04.06.2021 року. За клопотанням позивача [PERSON] розгляд справи відкладено на 29.06.2021 року. 29.06.2021 року розгляд справи не відбувся у зв`язку із перебування головуючого у відпустці. Судове засідання у справі призначено на 08.07.2021 року. 30.06.2021 року представник третьої особи за довіреністю Муравйова Н. подала до суду письмові пояснення щодо позову. У судовому засіданні сторона позивача підтримала заявлені позовні вимоги у повному обсязі. Надали пояснення за змістом такі, що викладені у позовній заяві. Представник позивача зазначив, що умови п.3.4. шлюбного договору в частині зобов`язання позивача подарувати дітям належне йому майно порушують його права власності на житло. Позивач у судовому засіданні вказав, що договір ним підписаний добровільно, без тиску від будь-кого. Умови ним прочитані та погодженні заздалегідь. Договір підписаний був у нотаріуса із дотримання вимог нотаріальної кімнати. Сторона відповідача у судовому засіданні, заперечувала проти заявленого позову, просили відмовити у його задоволенні. Надали пояснення, що за змістом відповідають приєднаному до матеріалів справи відзиву. Додатково відповідач повідомила, що ініціатором укласти шлюбний договір саме у такій редакції був позивач. Він самостійно звернувся до нотаріуса, на його прохання нотаріусом був розроблений проект шлюбного договору та направлений на електронну пошту відповідачки. Вдома ознайомившись із договором відповідач погодила його умови із позивачем і в такій редакції у нотаріуса його і підписали. Будь-якого тиску на позивача не вчиняла, позивач добровільно вніс в умови договору п.3.4. та підписав його і з 2016 року умови договору його влаштовували. Ухвалою суду із занесенням до Журналу судових засідань задоволено клопотання сторони позивача про виклик для допиту у якості свідка приватного нотаріуса ХМНО Маковецьку О.В. для усунення розбіжностей у поясненнях сторін щодо обставин справи. У судовому засіданні оголошено перерву до 21.07.2021 року для виклику свідка. У зв`язку із неприбуттям свідка розгляд справи не відбувся, судове засідання призначено на 27.07.2021 року. У судовому засіданні представник виконавчого комітету Корабельної районної у місті Херсоні ради надав пояснення та зазначив, що умови договору, які оскаржуються позивачем покращують права дітей на житло, діючи виключно в інтересах дітей, виконавчий комітет, як орган опіки та піклування вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Просив відмовити у задоволенні позову. У судовому засіданні 27.07.2021 року допитано у якості свідка [PERSON] , яка показала, що проект шлюбного договору, який у подальшому підписано позивачем та відповідачем було складено попередньо до його підписання та надіслано на електрону пошту для узгодження стороні. Хто саме чи позивач чи відповідач звернувся до неї з цього питання не пригадує, оскільки пройшов великий проміжок часу. Також не пригадав свідок і обставин на чию саме електрону пошту направлявся проект для узгодження положень викладених у шлюбному договорі. Свідок підтвердила, що угода нотаріально посвідчена із дотримання всіх законодавчо передбачених вимог щодо її укладення та підписання. Сторонам роз`ясненні права та наслідки щодо укладення шлюбного договору. Від підписантів заперечень ніяких не надходило, про що свідчить те що договір підписаний та нотаріально посвідчений. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, допитавши свідків, дослідивши подані сторонами докази, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що вони є достатніми для прийняття рішення у справі. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. V. Фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст правовідносин. 03.11.2000 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб про що 03.11.2000 року міським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Херсона зроблено відповідний актовий запис №816. Від даного шлюбу сторони мають спільних дітей: доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 31.07.2001 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану, актовий запис №482 та [PERSON] , [INFO] , що у свою чергу підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 14.07.2009 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Херсонській області, актовий запис №658. 10.11.2016 року подружжя [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , діючи згідно умов цивільного законодавства України, а також стверджуючи, що однаково розуміють значення і умови договору та його правові наслідки уклали шлюбний договір, посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Маковецькою, за реєстровим №4170. Відповідно до п.1.4. Шлюбного договору майно набуте подружжям до реєстрації шлюбу, є особистою приватною власністю кожного із подружжя, на чиє ім`я зареєстроване рухоме або нерухоме майно. Пунктом 3.4. Шлюбного договору встановлено що після розірвання шлюбу між подружжям діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , залишаються проживати разом із їх матір`ю в квартирі, що розташована за адресою: [ADDRESS] , яку батько повинен подарувати дітям в рівних частках протягом 10 робочих днів з дня розірвання шлюбу, в тому числі батько надає відповідне утримання(аліменти) для дітей в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат на місяць, виплата утримання(аліментів) здійснюється кожного 5 числа поточного місяця, а також здійснює інші виплати, які необхідні для забезпечення належних умов для життя, виховання та розвитку(як фізичного так і духовного або розвитку будь-яких здібностей). На вимогу чоловіка дружина повинна надати вичерпну інформацію щодо використання нею отриманого утримання (аліментів) за минулий місяць. За умовами шлюбного договору Договір спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, волевиявлення сторін договору є вільним і відповідає внутрішній волі; Договір немає характеру фіктивного та удаваного правочину; сторони не обмежені у праві вчиняти правочин, не визнані в установленому порядку недієздатними(повністю або частково); сторони не перебувають у хворобливому стані, не страждають у момент укладення Договору на захворювання, не перебувають під впливом лікарських та інших препаратів, що перешкоджають усвідомленню його суті. На час укладення договору сторони мають намір врегулювати майнові відносини між ними, як подружжям, визначити майнові права й обов`язки. Відповідно до заочного рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 23.04.2019 року ухваленого у справі №766/18529/18, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, рішення суду набрало законної сили 29.05.2019 року. Листом від 26.04.2019р. №1/02-17 приватним нотаріусом ХМНО Маковецькою О.А. направлено роз`яснення [PERSON] , [INFO] , щодо виконання умов шлюбного договору. Електронним листом від 11.06.2019 року [PERSON] повідомлено [PERSON] про необхідність виконання вимог п.3.4. Шлюбного договору, у зв`язку із розірванням шлюбу. У квартирі [ADDRESS] зареєстровані та проживають [PERSON] , 1975 р.н. - власник, [PERSON] , 1978 р.н. - дружина, [PERSON] , 2001 р.н. - донька, [PERSON] , 2009 р.н. - син, що підтверджується довідкою №156/06 виданою 10.06.2019 року Головою правління ОСББ «78» . За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, сформованого 04.07.2019 року на запит [PERSON] - [PERSON] на праві приватної спільної сумісної власності належить 1/3 частини квартири [ADDRESS] та дві земельні ділянки. Актами судово-медичного дослідження(освідування) №529, №525, №528 встановлено, що [PERSON] , 1978 р.н., [PERSON] , 2001 р.н. та [PERSON] ,2009 р.н., було нанесено легкі тілесні ушкодження не виключено що 08.08.2019 року, зі слів потерпілих ушкодження наніс, [PERSON] - бувший чоловік, дітям - батько. Свідок [PERSON] , у своїх свідченнях показала, що проект шлюбного договору, який у подальшому підписано позивачем та відповідачем було складено попередньо до його підписання та надіслано на електрону пошту для узгодження стороні. Хто саме чи позивач чи відповідач звернувся до неї з цього питання не пригадує, оскільки пройшов великий проміжок часу. Також не пригадав свідок і обставин на чию саме електрону пошту направлявся проект для узгодження положень викладених у шлюбному договорі. Свідок підтвердила, що угода нотаріально посвідчена із дотримання всіх законодавчо передбачених вимог щодо її укладення та підписання. Сторонам роз`ясненні права та наслідки щодо укладення шлюбного договору. Від підписантів заперечень ніяких не надходило, про що свідчить те що договір підписаний та нотаріально посвідчений. VІ. Оцінка Суду. Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). При вирішенні цивільного спору суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. Частинами першою, дев`ятою статті 7 СК України встановлено, що сімейні відносини регулюються цим кодексом та іншими нормативно-правовими актами на засадах справедливості, добросовісності та розумності відповідно до моральних засад суспільства. Серед загальних засад регулювання сімейних відносин у частині другій статті 7 СК України закріплена можливість урегулювання цих відносин за домовленістю(договором) між їх учасниками. Стаття 9 СК України визначає загальні межі договірного регулювання відносин між подружжям, а саме: така домовленість не повинна суперечити вимогам СК України, іншим законам та моральним засадам суспільства. Під вимогами законів у цьому випадку слід розуміти імперативні норми, що встановлюють заборону для договірного регулювання відносин подружжя. У частині першій статті 64 СК України передбачено право дружини та чоловіка на укладення договорів між собою. Так дружина та чоловік мають право на укладення між собою усіх договорів, які не заборонені законом, як щодо майна, що є їхньою особистою приватною власністю, так і щодо майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до статті 8 СК України у випадках договірного регулювання сімейних відносин до шлюбного договору застосовуються загальні норми статтей 3,6 ЦК України щодо свободи договору, а також глав 52,52 ЦК України щодо поняття та умов договору, його укладення, зміни і розірвання. Часини 3 статті 6 ЦК України передбачає, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, надаючи, таким чином, особам, право вибору: використати існуючі норми законодавства для регулювання своїх стосунків або встановити для цих стосунків власні правила поведінки. Принцип свободи договору відповідно до статтей 6, 627 ЦК України є визначальним та полягає у наданні особі права на власний розсуд регулювати, по-перше, можливість укласти договір(або утриматись від укладення договору); по-друге, можливість визначити зміст договору на власний розсуд, враховуючи при цьому зустрічну волю іншого учасника договору та обмеження щодо окремих положень договору, встановлених законом. Таким чином, сторони не можуть на власний розсуд врегулювати у договорі свої відносини лише у випадках, якщо існує пряма заборона, встановлена актом цивільного законодавства; заборона виплаває зі змісту акта законодавства; така домовленість суперечить суті відносин між сторонами. За статтею 103 СК України, при вирішенні питання про визнання шлюбного договору недійсним необхідно застосовувати норми Цивільного кодексу України. За змістом статтей 9,103 СК України, статтей 203,215 ЦК України, підставою недійсності шлюбного договору є недотримання в момент вчинення стороною(сторонами) таких вимог: зміст шлюбного договору не може суперечити законодавству України, а також моральним засадам суспільства; волевиявлення кожного із подружжя при укладенні шлюбного договору має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; шлюбний договір має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Частинами четвертою, п`ятою статті 93 СК України передбачено обмеження щодо змісту шлюбного договору: по-перше, договір не повинен ставити одного із подружжя у надзвичайно невигідне матеріальне становище; по-друге, за шлюбним договором не може передаватися у власність одному із подружжя нерухоме майно та інше майно, право на яке підлягає державній реєстрації. Умовою пункту 3.4. Шлюбного договору сторони домовились, що після розірвання шлюбу між подружжям батько повинен подарувати дітям в рівних частках протягом 10 робочих днів з дня розірвання шлюбу квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Зокрема, цим сторони засвідчили, що після розірвання шлюбу між подружжям, батько подарує дітям в рівних частках належну йому квартиру. Згідно положень Шлюбного договору та пояснень наданих у судовому засіданні сторони підтвердили, що цей договір в момент укладення відповідав їхнім дійсним намірам і не носив характеру удаваного чи фіктивного правочину, укладався ними у відповідності зі справжньою їхньою волею, без будь якого застосування фізичного чи психологічного тиску та на вигідних для них умовах і не є результатом тяжких обставин. Договір укладався ними без застосування обману, вони однаково розуміли значення, умови договору, його природу і правові наслідки, бажали настання саме таких правових наслідків, що створюються даним договором, а також засвідчили, що договором визначені всі істотні умови, про що свідчать їхні особисті підписи на договорі. Згідно ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Враховуючи викладене та встановивши дійсні обставини справи, судом не встановлено, що оскаржувана умова п. 3.4. Шлюбного договору не відповідає положенням ч.5 ст. 93 СК України відповідно до якої, за шлюбним договором не може передаватися у власність одному із подружжя нерухоме майно та інше майно, право на яке підлягає державній реєстрації, оскільки оскаржувана умова п.3.4. Шлюбного договору не містить у собі положень щодо передачі позивачем відповідачу у власність нерухомого майна або будь-якого іншого майна, право на яке підлягає державній реєстрації. Між тим, судом в ході розгляду справи встановлено та підтверджено показами свідка, що умови шлюбного договору містять взаємні права та обов`язки сторін, при його укладені сторони були попередньо ознайомлені з наслідками вчинюваної нотаріальної дії, в тому числі з вимогами цивільного законодавства щодо недійсності угод, розуміли значення та умови цього договору, його правові наслідки, підтвердили дійсність намірів при його укладенні та те що він не носить характеру уявного чи удаваного. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України). З урахуванням принципу диспозитивності цивільного процесу та засад змагальності сторін, позивачем в ході розгляду справи не доведено що умови п.3.4. Шлюбного договору містять положення які суперечать ч. 5 ст. 93 СК України або не відповідають положенням ст. 203,215 ЦК України, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). VІІ. Заходи забезпечення позову (заяви). Заходи забезпечення позову (заяви) судом не застосовувалися. VІІI. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Сторонами не заявлено вимогу про розподіл судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed