Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-09 00:00:00

Звернувшись до суду із вищеназваним позовом [PERSON] посилалась на ті обставини, що у травні 2012 року між нею та [PERSON] була досягнута усна домовленість про укладення договору купівлі- продажу квартири [ADDRESS] . Згідно цієї домовленості відповідач отримав передоплату ( аванс) в сумі 4000 грн., що підтверджується власноручно написаною ним розпискою від 23.05.2012 року. Договір купівлі-продажу не було укладено через втрату економічної доцільності в придбанні даної квартири. Позивач зазначає, що вона неодноразово усно зверталася до Відповідача з вимогою повернення переданих йому коштів, але Відповідачем було в цьому відмовлено. 07.11.2012 року Відповідачу було направлено письмову претензію з вимогою повернути зазначені кошти, але він дану вимогу знову проігнорував. Позивач вважає, що на підставі ч.1 ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно із ч.1 ст.635 ЦК України попередній договір укладається у формі , встановленої для основного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України, яка визначає правові наслідки недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору - у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору - такий договір є нікчемним. Оскільки усна домовленість між сторонами не була укладена в формі попереднього договору купівлі- продажу та не була нотаріально посвідчена, то передані Відповідачу кошти є авансом та підлягають поверненню Таким чином, не повертаючи отримані кошти, Відповідач своїми діями грубо порушив вимоги 635, 657, 220, 570 ЦК України. Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Відмовившись від заявлених позовних вимог щодо стягнення з відповідача моральної шкоди, позивач просить стягнути на її користь з відповідача 4000 грн., допустивши примусове стягнення боргу та понесені нею судові витрати . У судовому засіданні 10.04.2014 року позивач та її представник не були присутні. Представник позивача [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити та вирішити питання щодо розподілу судових витрат , а саме: стягнути з відповідача [PERSON] витрати на послуги адвоката в сумі 2250 грн. та витрати, пов»язані із прибуттям до суду в сумі 480 грн., а також судовий збір в сумі 229,40 грн. У задоволенні зустрічного позову [PERSON] просив відмовити у повному обсязі ( а.с.66). Відповідач [PERSON], заперечуючи проти позову [PERSON], подав зустрічний позов, в якому посилався на наступні обставини, що він отримав 4000 грн. від [PERSON] для підготовки документів по оформленню договору купівлі- продажу. Після отримання цих коштів , він звернувся до фірми з надання послуг для підготовки документів, необхідних для оформлення договору купвлі- продажу квартири [ADDRESS] і сплатив за це 2000 грн. Крім того, він також ніс витрати на проведення технічного огляду вищеназваної квартири працівниками БТІ 28.05.2012 року в сумі 290 грн. 22 коп., заплатив 656 грн.17 коп. за отримання витягу на квартиру та 650 грн. на оцінку цієї квартири. Всього він поніс витрати на суму 3596 грн. 39 коп., що підтверджується відповідними квитанціями, прикладеними до зустрічного позову. Станом на 04.07.2012 року ним були підготовлені всі документи необхідні для нотаріального оформлення договору купівлі- продажу квартири, про що була повідомлена відповідач за зустрічним позовом [PERSON], але замість укладення договору йому була направлена претензія про повернення коштів. Він вважає, що договір купівлі- продажу квартири не був укладений з вини відповідача , яка ухилялась від його нотаріального оформлення, а отже вона повинна відшкодувати йому понесені витрати в сумі 3596 грн. 39 коп. та моральну шкоду 4000 грн., а також витрати по сплаті судового збору. Представник відповідача за основним позовом - позивача за зустрічним [PERSON] - [PERSON] , яка була присутня у судовому засіданні підтримала вимоги, заявлені у зустрічному позові та просила їх задовольнити у повному обсязі, т.я. позивач за основним позовом є нотаріусом , їй відомі всі правові наслідки щодо недотримання обов»язкової форми для певних видів договорів, але вона свідомо не захотіла виконати вимоги закону. [PERSON] був готовий укласти договір купівлі- продажу квартири нотаріально, телефонував до [PERSON], але та ухилялась від оформлення правочину. У задоволенні первинного позову просила відмовити у повному обсязі. Вислухавши думку представника [PERSON], дослідивши письмові докази, надані сторонами, суд вважає, що первинний позов [PERSON] - підлягає частковому задоволенню , а зустрічний позов [PERSON] не підлягає задоволенню в повному обсязі. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] в усній формі домовились про укладення договору купівлі- продажу квартири [ADDRESS] . 23 травня 2012 року відповідач за основним позовом [PERSON] надав [PERSON] розписку, в якій зазначив, що отримав від неї гроші в сумі 4000 грн. в якості передплати за договором купівлі- продажу вищеназваної квартири. Загальна сума договору складає 160000 грн., що еквівалентом 20000 доларів США ( а.с.6). Позивач за первинним позовом [PERSON] вважає, що зазначена сума є авансом та підлягає поверненню їй у повному обсязі, оскільки укладений в усній формі попередній договір купівлі- продажу квартири є нікчемним та ніяких правових наслідків не породжує для сторін. Відповідно до ч.1 ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державні й реєстрації. Згідно із ч.1 ст.635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов»язуються протягом певного строку ( у певний термін) укласти в майбутньому ( основний договір) на умовах встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі , встановленої для основного договору. Оскільки ні попереднього договору , ні договору купівлі- продажу квартири , який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами укладено не було, то сплачені в рахунок виконання договору [PERSON] грошові кошти в сумі 4000 грн. є авансом і повинні бути повернуті їй у тому розмірі в якому вони передавались. В цій частині заявлені позивачем за первинним позовом [PERSON] позовні вимоги щодо стягнення з [PERSON] грошових коштів в сумі 4000 грн. підлягають задоволенню. Між тим , вимоги щодо примусового стягнення боргу не можуть бути задоволені, оскільки питання видачі виконавчого листа та примусового виконання рішення суду регулюються відповідно до розділу У1 ЦПК України та Закону України « Про виконавче провадження» і суд не може вирішувати на майбутнє питання щодо примусового виконання та його порядку. На підставі ст. 88 ЦПК України , суд вважає, що з відповідача за первинним позовом [PERSON] підлягають стягненню на користь позивача [PERSON] понесені нею витрати на сплату судового збору в сумі 229, 40 грн. Між тим, суд вважає, що не підлягають задоволенню вимоги [PERSON] щодо відшкодування на її користь витрат, пов»язаних із участю у процесі її представника [PERSON] в сумі 2250 грн. та витрат, пов»язаних із прибуттям до суду її представника в сумі 480 грн. за наступними підставами. Як убачається із матеріалів справи, позивач за первнним позовом [PERSON] особисто не брала участі у судових засіданнях, її інтереси представляв адвокат [PERSON], який діяв на підставі договору про надання юридичних послуг від 29.10.2012 року, укладеного між ним та [PERSON] ( а.с.7), він підписував від її імені позовну заяву та брав участь у кількох судових засіданнях. Статтею 79 ЦПК України передбачено, що витрати на правову допомогу входять до витрат, пов»язаних з розглядом справи. Виходячи із змісту ст.ст. 56, 84 ЦПК України ці витрати мають бути пов»язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця у галузі права, які допускаються до участі в розгляді справи ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у розгляді справи. Між тим, особисто позивач за первинним позовом [PERSON] не брала участі у розгляді справи та заяву вищеназваного змісту суду не надавала, отже [PERSON] брав участь у розгляді справи , як представник позивача, а не як особа, яка надає правову допомогу. За таких обставин відсутні правові підстави для відшкодування витрат на надання правової допомоги. Відповідно до ч. 1 ст.85 ЦПК України витрати, пов»язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їх представників, а також найманням житла несуть сторони. Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачуються іншою стороною добові ( у разі переїзду до іншого населеного пункту), а також компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розмірі середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати ( ч. 2 ст.85 ЦПК України). Із змісту зазначених норм вбачається, що витрати пов»язані з переїздом до іншого населеного пункту стороні не відшкодовуються. Вимоги щодо відшкодування втраченого заробітку позивачем за первинним позовом [PERSON] та її представником [PERSON] не заявлялись. Таким чином, правові підстави для відшкодування витрат на правову допомогу та переїзду до іншого населеного пункту відсутні і в цій частині позов задоволенню не підлягає. Що стосується пред»явленого [PERSON] зустрічного позову, то суд вважає, що він не підлягає задоволенню у повному обсязі. Як зазначалося вище попередній договір купівлі- продажу квартири [ADDRESS] у встановленій законом формі не укладався, його умови, строки виконання договірних зобов»язань сторонами не визначались. [PERSON], прийнявши від [PERSON] кошти в сумі 4000 грн., в своїй розписці від 23.05.2012 року власноручно визначив, що отримав ці гроші в якості передплати за договором купівлі- продажу, при цьому у зазначеній розписці не міститься відомості, що ця сума повинна бути витрачена на витрати, пов»язані із оформленням ним документів на квартиру. Слід відмітити , що позивач за зустрічним позовом [PERSON] , витрачаючи на оформлення документів для здійснення договору купівлі- продажу квартири кошти, отримані від [PERSON], одночасно , просить з неї ж повторно стягнути ці кошти , не наводячи для цього правових підстав. Суд вважає, що позивач за зустрічним позовом [PERSON] на підставі ст.60 ЦПК України не довів належними доказати заявлені вимоги щодо стягнення з [PERSON] 3596 грн. 39 коп. і вимоги в ці йчастині не підлягають задоволенню. Крім того, [PERSON] просить також стягнути з відповідача за зустрічним позовом моральну шкоду в сумі 4000 грн. Між тим, відповідно до роз»ясень , що містяться в п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95 року № 4 « Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової шкоди) та вимог ст.23 ЦК України спори про відшкодування моральної шкоди розглядаються, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції та законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Ураховуючи те, що законом не передбачено стягнення моральної шкоди в правовідносинах, що виникли між сторонами, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. На підставі ст.88 ЦПК України у разі відмовлення у задоволенні позову в повному обсязі понесені позивачем судові витрати не підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: partial