Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-20 00:00:00

І. Виклад позиції позивача та відповідача. 27.05.2015 року позивач звернувся до Комсомольського районного суду м. Херсона з вказаним позовом до [PERSON] , в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог та клопотання про зміну позовних вимог, просив стягнути солідарно з відповідачів на свою користь 29 040,03 грн. у відшкодування заподіяної матеріальної шкоди внаслідок залиття підвальних приміщень магазину в [ADDRESS] та судові витрати, які були понесені позивачем з приводу розгляду справи у суді на загальну суму 8 953, 56 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [PERSON] є власником магазину загальною площею 227, 9 кв. м. за адресою: [ADDRESS] , який складається з приміщень, розташованих на першому поверсі будівлі та підвальних приміщень, розташованих у межах магазину. 21.01.2015 року відбулося затоплення підвальних приміщень вказаного магазину. У ході візуального обстеження причин та обсягів затоплення, було з`ясовано, що джерело протікання води підвалу знаходиться у приміщенні санітарної кімнати кафе, яке розташоване саме над підвальними приміщеннями магазину позивача. Приміщення кафе належить на праві приватної власності відповідачу - [PERSON] 23.01.2015 року позивачем разом з працівником кафе та орендарями сусідніх приміщень було оглянуто приміщення санітарної кімнати кафе, в результаті якого було з`ясовано, що затоплення приміщень відбулося з причин пошкодження крану для перекриття води та дефектом водопровідної труби, які знаходяться саме у санітарній кімнаті кафе відповідача. Того ж дня позивачем було запрошено працівників інспекції з нагляду за станом житлового фонду Департаменту ЖКГ ХМР для фіксування факту затоплення приміщень та причин цього затоплення натомість працівники та керівництво кафе брати участь у дослідженні інспекції відмовилися; доступ Інспекції до приміщень відповідача не забезпечили. Інспекцією було встановлено, що підвальні приміщення площею 8, 9 кв. м. та 62 кв. м. були залиті водою із системи холодного водо забезпечення, що розташовані у санітарній кімнаті кафе на першому поверсі. Також в Акті зафіксовано і пошкодження майна позивача, а саме: приміщення підвалу були залиті водою на площі більше як 30 кв. м.; рівень води на поверхні залізобетонного полу становив від 5 до 10 см.; внутрішні поверхні плит перекриття піддалися намоканню; в місцях з`єднання плит перекриття інтенсивно текла вода; в процесі намокання залізобетонних плит перекриття, фарбований шар поверхонь плит змінив свій колір на площі більш як 30 кв. м.; внаслідок корозії арматури проявилися плями іржі та розводи із чітко вираженими межами. Крім того, було встановлено, що поверхні стін залиті водою, фарбований шар змінив свій колір, маються в наявності плями іржі та розводи; гіпсокартоні листи сильно намокли. Система електороосвітлення залита водою та знаходиться у неробочому стані. В той же час, в Акті інспектора було зауважено, що системи інженерних комунікацій, розташованих в межах підвальних приміщень, знаходяться у справному стані та мають запірну арматуру; на момент обстеження будь-яких протікань з системи інженерних комунікацій у межах підвальних приміщень не виявлено. Позивач вказує, що зазначені обставини підтверджують факт спричинення позивачу матеріальної шкоди внаслідок злиття нежитлових приміщень, яка полягає у вартості відновлювальних робіт на усунення зазначених пошкоджень. Крім того, викладене свідчить про наявність прямого причинного зв`язку між поламками сантехнічного обладнання, що знаходяться у приміщеннях відповідача та залиттям належного нерухомого майна, що призвело до його пошкодження. Бездіяльність відповідача як власника нежитлових приміщень кафе щодо забезпечення справності сантехнічного обладнання, яке розташоване у цих приміщеннях належного йому кафе, носить протиправний характер, адже саме на власника закон покладає обов`язок контролювати забезпечення робочого стану свого майна та вживати всіх необхідних заходів, спрямованих на запобігання виникнення будь-яких обставин з негативними наслідками для третіх осіб (у даному випадку залиття). За таких обставин саме [PERSON] як власник сусідніх приміщень є відповідальною особою за завдання шкоди майну позивача. З приводу означених подій позивач звернувся до відповідача з листом за №01/02-2015 від 11.02.2015 р. з метою досудового врегулювання спору, однак [PERSON] прохання позивача проігноровано, що змусило останнього звернутися до суду з вказаним позовом. ІІ. Виклад позиції відповідача [PERSON] 31.10.2016 року [PERSON] подав заперечення на позов, в яких вказав, що позовні вимоги до нього є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. [PERSON] зазначив, що є власником кафе загальною площею 58, 2 кв. м., за адресою: [ADDRESS] та 11, 5 кв. м. приміщення [ADDRESS] , які передано у користування ФОП [PERSON] з правом передачі майна в оренду. 06.11.2012 року між ФОП [PERSON] , як орендодавцем на підставі договору позики від 06.11.2016 року та ФОП [PERSON] укладено договір оренди кафе загальною площею 58, 2 кв. м., за адресою: [ADDRESS] та 11, 5 кв. м. приміщення [ADDRESS] строком до 01.10.2015 року. Тобто, на момент встановлення позивачем факту затоплення діяв договір оренди майна від 06.11.2012 року. А тому, належним відповідачем у справі є наймач кафе - [PERSON] . Крім того, оскільки обстеження приміщень, що знаходяться на підвальними приміщеннями не проводилося, має місце однобічне і не об`єктивне встановлення причин затоплення. ІІІ. Виклад позиції відповідача ФОП [PERSON] у поясненнях та відзиві на позов. 15.03.2019 року [PERSON] діючи в інтересах ФОП [PERSON] подала до суду пояснення щодо позову, у яких вказала що дійсно з 06.11.2012 року ФОП [PERSON] орендує у ФОП [PERSON] нежитлове приміщення за адресою: [ADDRESS] , приміщення кафе загальною площею 58,2 м. кв. Об`єкт оренди належить ФОП [PERSON] на підставі договору позички від 06.11.2012 року, укладеного між останньою та [PERSON] . Однак, починаючи з червня 2014 року по 5 жовтня 2015 року ФОП [PERSON] не сплачував щомісячну орендну плату, внаслідок того, що з кінця травня 2014 року орендованим майном не користувався у зв`язку із неякісними комунікаціями (каналізація, водопровід), оскільки були постійні збої в роботі закладів [PERSON] . Крім того, відповідно до умов п. 8.2. Договору позички, укладений між [PERSON] і ФОП [PERSON] , Договір позички набирає чинності в момент визначений п. 8.1. Договору і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань, але не довше ніж 02 жовтня 2014 року. Отже, Договір оренди не мав бути укладений більш ніж на строк, вказаний в п. 8.2 Договору позички - до 02.10.2014 року, оскільки з вказаної дати позивач втратила право користування зданими нею в оренду відповідачу приміщеннями, власником яких вона не являється, а належним орендодавцем за Договором є власник зазначених приміщень. Даний факт був встановлений рішенням Господарським судом Херсонської області по справі №923/1329/16 за позовом ФОП [PERSON] до ФОП [PERSON] про стягнення заборгованості за договором оренди. З таких підстав вважає позовні вимоги до [PERSON] обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Аналогічну за змістом позицію викладено представником ФОП [PERSON] у відзиві на позов, який долучено у судовому засіданні 21.10.2020 року. ІV. Виклад позиції позивача у запереченнях на клопотання [PERSON] про заміну неналежного відповідача. 26.08.2020 року позивач через канцелярію суду подав заперечення на клопотання відповідача-1 про заміну неналежного відповідача у якому зазначив наступне. З доданих [PERSON] до свого клопотання копій договору позички від 06.11.2012 року вбачається що останній укладено строком не довше ніж до 02 жовтня 2014 року (п. 8.2 договору), а відтак договір оренди не може діяти більш тривалий термін, оскільки особа, що є орендодавцем у договорі оренди, наділена відповідними повноваженнями лише протягом дії договору позички, за умовами якого цій особі як користувачу, надано право передавати майно у користування третім особам. Слід додати, що з наданої [PERSON] копії договору оренди, зокрема, копії доданого до договору акту приймання-передачі, вбачається, що підпис орендаря - ФОП [PERSON] візуально відрізняється з його підписами на сторінках договору, що викликає сумнів у факті передання спірного приміщення в оренду цієї особі. Зазначені обставини свідчать про хибність наданих [PERSON] договорів як доказів того, що він є неналежним відповідачем по справі, а тому, позивач, не погоджується із його заміною на іншу особу. V. Процесуальні дії суду у справі. Ухвалою Комсомольського районного суду м. Херсона від 01.12.2015 року відкрито провадження у справі. Ухвалою Комсомольського районного суду м. Херсона від 21.01.2016 року клопотання позивача про призначення у справі судової будівельно-технічної експертизи задоволено та призначено судову будівельно-технічну експертизу. У ході розгляду справи, на виконання ухвали від 21.01.2016 року була проведена судова будівельно-технічна експертиза, за висновком якої розмір майнової шкоди, завданої внаслідок залиття підвальних приміщень магазину в [ADDRESS] полягає у вартості ремонтно-будівельних робіт, необхідних для усунення дефектів, спричинених залиттям. Визначена кошторисом вартість відновлювального ремонту зазначених приміщень становить 20777 грн., з урахуванням витрат будівельної організації. У зв`язку з ліквідацією Комсомольського районного суду м. Херсона у провадження судді Херсонського міського суду Херсонської області Ус О.В. надійшла вказана цивільна справа. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 30.06.2016 року заяву [PERSON] про забезпечення позову задоволено частково. Заборонено заставляти, продавати, дарувати, обмінювати, іншим способом здійснювати право власності на об`єкт нерухомого майна - кафе загальною площею 58,2 кв. м., що розташоване за адресою: [ADDRESS] та належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, [NUMBER] від 17.03.2005 року, виданого Херсонською міською радою на підставі рішення виконавчого комітету від 15.03.2005 року № 149. У судовому засіданні 06.09.2016 року здійснено допит свідка [PERSON] . Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 03.02.2017 року залучено до участі у справі в якості третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору: ФОП [PERSON] та ФОП [PERSON] .. У зв`язку з закінченням терміну дії повноважень судді Ус О.В. у провадження судді Херсонського міського суду Херсонської області Дорошинської В.Е. надійшла вказана цивільна справа. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 05.02.2018 року до участі у справі було залучено у якості співвідповідачів ФОП [PERSON] та ФОП [PERSON] . 05.02.2018 року позивач звернувся до суду з заявою про уточнення та збільшення розміру позовних вимог та про визначення розміру судових витрат позивача, які були понесені ним з приводу розгляду справи по суті та просив стягнути з відповідача на свою користь 25229,84 грн. на відшкодування заподіяної йому матеріальної шкоди внаслідок залиття підвальних приміщень магазину по в [ADDRESS] та стягнути судові витрати, які понесені позивачем з приводу розгляду справи у суді на загальну суму 8112,76 грн. На підставі розпорядження керівника апарату Херсонського міського суду Херсонської області від 27.03.2020 року та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.03.2020, цивільна справа передана 27.03.2020 на розгляд судді Булах Є.М. Відповідно до наказу Херсонського міського суду Херсонської області суддя Булах Є.М. з 30.03.2020 року по 17.04.2020 року перебувала у відпустці, у зв`язку із чим питання про прийняття справи до провадження вирішено після закінчення відпустки. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 21.04.2020 року прийнято до провадження цивільну справу, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 30 квітня 2020 року. 30.04.2020 року [PERSON] через канцелярію суду подав заяву про збільшення розміру позовних вимог та клопотання про допит свідка. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 30.04.2020 року прийнято до матеріалів справи заяву [PERSON] про збільшення розміру позовних вимог від 30.04.2020 року та вирішено продовжувати розгляд справи з її урахуванням. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 30.04.2020 року заяву [PERSON] про виклик та допит свідка [PERSON] задоволено. Судові засідання призначені на 25.05.2020 року, 18.06.2020 року та 26.08.2020 року не відбулися у зв`язку з надходженням від представників сторін заяв про відкладення розгляду справи. 26.08.2020 року [PERSON] через канцелярію суду подав заперечення на клопотання відповідача-1 про заміну неналежного відповідача. 28.09.2020 року [PERSON] через канцелярію суду подав клопотання про зміну позовних вимог. Судове засідання призначене на 28.09.2020 року не відбулося у зв`язку з перебуванням головуючої судді на лікарняному. Розгляд справи відкладено на 21.10.2020 року. У судовому засіданні представник позивача Крупа Ю.Я. просила врахувати показання свідка [PERSON] , які надавалися в судовому засіданні при допиті останнього у якості свідка. У судове засідання 21.10.2020 року забезпечити явку свідка не надалося можливим, у зв`язку із чим не вважала необхідним оголошувати перерву для повторного виклику свідка у судове засідання. Зазначила, що у зв`язку з відсутністю свідка в м. Херсоні наразі його допит неможливий. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Обставини викладені у позовній заяві, запереченнях на відзив та заяві про уточнення позовної заяви підтвердили. Представник зазначала, що оскільки на дату судового засідання не можливо було встановити, хто саме був орендарем приміщення від якого відбулося затоплення приміщення позивача, позовні вимоги пред`явлені до власника [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] у солідарному порядку. У судовому засіданні представник відповідача ФОП [PERSON] - [PERSON] надала відзив на позовну заяву. Обставини викладені у відзиві підтримала. Просила відмовити в задоволенні позовних вимог заявлених до ФОП [PERSON] , в частині позовних вимог до [PERSON] та [PERSON] не заперечувала проти задоволення позову. VІ. Фактичні обставини справи встановлені судом. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] на праві приватної власності належить нежитлова будівля, магазин загальною площею 227, 9 м. кв. та земельна ділянка площею 0, 0187 га, розташовані в [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченим 17.03.2010 року приватним нотаріусом Херсонського МНО Йосипенко В.В., витягом з Державного реєстру правочинів №8336052 від 17.03.2010 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №25639936 від 22.03.2010 року. Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстрів до 2013 року щодо об`єкта нерухомого майна №32826788 від 28.01.2015 року та Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №51800783 від 19.01.2016 року, кафе, загальною площею 58, 2 кв. м., розташоване за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності серії [NUMBER] , виданого 17.03.2005 року Херсонською міською радою на підставі рішення виконавчого комітету від 15.03.2005 року №149. За Договором позички, укладеним 06.11.2012 року [PERSON] передав ФОП [PERSON] у безоплатне користування нежитлові приміщення: приміщення [NUMBER] магазину № [NUMBER] , загальною площею 11, 5 кв. м., розташовані [ADDRESS] ; приміщення кафе загальною площею 58, 2 м. кв. [ADDRESS] . (п. 1.1., 1.2. Договору). Строк, на який надається Об`єкт позички становить 2 роки 11 місяців. Остаточною датою користування об`єктом позички вважається 05 жовтня 2015 року (п.4.1, 4.2. Договору). За п. 8.2. Договір набирає чинності в момент визначений п. 8.1. Договору і діє до повного виконання сторонами зобов`язань, але не довше ніж до 2 жовтня 2014 року. За Договором оренди нежитлового приміщення, укладеним 06.11.2012 року [PERSON] передала ФОП [PERSON] у строкове платне користування приміщення: приміщення [NUMBER] магазину [NUMBER], загальною площею 11, 5 кв. м., розташовані [ADDRESS] ; приміщення кафе загальною площею 58, 2 м. кв. [ADDRESS] . (п. 1.1., 1.2. Договору). Термін дії Договору - 2 роки і 11 місяців, тобто з 6 листопада 2012 року по 05 жовтня 2015 року (п. 3.1 Договору). Актом обстеження підвальних приміщень, розташованих в будівлі за адресою: [ADDRESS] , складеним 23.01.2015 року інспекцією з нагляду за станом житлового фонду Департаменту ЖКГ ХМР, встановлено, що підвальні приміщення магазину, розташовані за адресою: [ADDRESS] власника [PERSON] , залиті водою із приміщення санітарної кімнати кафе по [ADDRESS] , розташованого над підвальними приміщеннями магазину. Власнику нерухомості [PERSON] завдано матеріальні збитки. 11.02.2015 року за вих. №01/02-2012 року [PERSON] спрямував на адресу [PERSON] листа з проханням досудового врегулювання щодо відшкодування збитків завданих залиттям підвального приміщення. 05.03.2015 року [PERSON] спрямував на адресу [PERSON] листа у якому повідомив, що приміщення за адресою: [ADDRESS] здано в оренду [PERSON] з 27.11.2012 року по 26.11.2015 року. Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи №04/2016 складеного 04.05.2016 року судовим експертом [PERSON] , внаслідок залиття (дії води, що текла зверху) підвальних приміщень магазину, розташованих за адресою: [ADDRESS] оздоблювальним покриттям цих приміщень завдано дефекти, описані в дослідницькій частині даного висновку та відображені на фотографіях. Розмір майнової шкоди, завданої внаслідок залиття підвальних приміщень магазину, розташованих за адресою: [ADDRESS] полягає у вартості ремонтно-будівельних робіт, необхідних для усунення дефектів, спричинених залиттям. Визначена кошторисом вартість відновлювального ремонту підвальних приміщень магазину, розташованого за адресою: [ADDRESS] становить 20777 грн. з урахуванням витрат будівельної організації. Рішенням Господарського суду Херсонської області у справі за позовом ФОП [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів на виконання договору оренди нежитлових приміщень, встановлено, що Договір оренди не мав бути укладений більш ніж на строк, вказаний в п. 8.2. Договору позички - до 02.10.2014 року, оскільки з вказаної дати ФОП [PERSON] втратила право користування зданими нею в оренду приміщеннями, власником яких вона не являється, а належним орендодавцем за Договором є власник приміщень. У судовому засіданні 06.09.2016 року допитаний у якості свідка [PERSON] показав, що він є власником аптек, одна з яких знаходиться за адресою, [ADDRESS] . Йому 21.01.2015 року зателефонували працівники аптеки, яка розташована рядом із приміщенням що належить [PERSON] та відповідачу [PERSON] і сповістили, що у приміщенні аптеки відсутня вода. [PERSON] приїхав до аптеки і зустрівся з [PERSON] , який йому повідомив про затоплення, у зв`язку із чим і було відключено воду. Задля з`ясування причини затоплення [PERSON] та [PERSON] зв`язалися з представником [PERSON] , який надав їм доступ до приміщення, яке належить [PERSON] .. Потрапивши до приміщення [PERSON] побачив, що приміщення у занедбаному стані, має занедбаний вигляд. Потрапивши до санвузлу він та [PERSON] побачили прорив труби з якого і відбувалося затоплення підвального приміщення, яке належить [PERSON] .. На спостереження свідка труба подачі холодної води просто лопнула, оскільки приміщення не обігрівалося. Наступного дня, [PERSON] за власний кошт запросив сантехніка і відремонтував прорив труби, яка знаходилась у приміщенні санвузлу, що належить [PERSON] . Це йому було необхідно для відновлення водопостачання у його аптеку. VІІ. Оцінка суду. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, визначених ч. 2 ст. 16 ЦК України. Частиною другої статті 22 ЦК України визначено, що збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відповідно до частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Зобов`язання щодо відшкодування шкоди - це правовідношення, в силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала на підставі частини першої статті 1166 ЦК України. Для покладення на особу-правопорушника відповідальності за заподіяну майнову шкоду необхідна наявність складу цивільного правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина особи, яка завдала шкоду. Відповідно до частини другої статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі, та за принципом змагальності сторін доводяться особою, яка звертається із відповідними вимогами. Отже, цивільно-правова деліктна відповідальність - це забезпечений державним примусом обов`язок відповідальної особи відшкодувати потерпілому заподіяну шкоду. Аналіз положень статті 1166 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, винне діяння заподіювача шкоди (цивільне правопорушення), яке містить такі складові: протиправна поведінка особи, настання шкоди, причинний зв`язок між ними та вина заподіювача шкоди. Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Під шкодою розуміється майнова шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди (умислу або необережності). Відсутність будь-якої з цих умов є підставою для звільнення особи від відповідальності, якщо інше не встановлено законом. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Тобто цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Отже, відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При цьому позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги. Вказане відповідає висновкам, викладеним КЦС у складі ВС 12.02.2020 року у справі №727/2372/18-ц та на підставі ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховується судом при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин. Статтею 322 ЦК України на власника покладено обов`язок утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено і матеріалами справи підтверджується, що [PERSON] на праві власності належать об`єкти нерухомого майна - кафе загальною площею 58,2 кв.м., що розташоване за адресою: [ADDRESS] та 11,5 кв.м. приміщення [ADDRESS] , з яких, в результаті прориву труби водопостачання відбулося затоплення нежитлових приміщень, які належать на праві власності позивачу [PERSON] . Ці обставини сторонами не заперечувалися, а отже як такі, що підтверджені доказами у справі вважаються судом встановленими. Заперечуючи проти заявленого позову, представник відповідача [PERSON] зазначав, що у період коли відбулося затоплення приміщення, що розташоване за адресою: [ADDRESS] та належить на праві власності [PERSON] перебувало у користуванні ФОП [PERSON] на підставі договору оренди від 06.11.2012 року укладеного строком на 2 роки 11 місяців із ФОП [PERSON] у зв`язку із чим відповідати за залиття приміщення, що сталося 21.01.2015 року повинен користувач за договором оренди, а саме [PERSON] , який за договором зобов`язався, утримувати орендоване приміщення у повній справності. Надаючи оцінку твердженням відповідача [PERSON] судом встановлено, що у Господарському суді Херсонської області на розгляді перебувала справа за позовом ФОП [PERSON] до ФОП [PERSON] про стягнення грошових коштів в рахунок оплати договору оренди нежитлових приміщень за результатами розгляду якої ухвалено рішення про задоволення позову частково, та стягнення з ФОП [PERSON] на користь [PERSON] грошових коштів. Рішення набрало законної сили 10.03.2017 року. В ході розгляду вказаної справи судом встановлені обставини строку дії договору оренди від 06.11.2012 року нежитлового приміщення, що розташовано за адресою: [ADDRESS] та приміщення за адресою: [ADDRESS] між ФОП [PERSON] та ФОП [PERSON] . На підставі ч. 5 ст. 82 ЦПК України суд вважає таким, що має преюдиційне значення у даній справі рішення Господарського суду Херсонської області від 23.02.2017 року, яким встановлено, що Договір оренди (укладений між ФОП [PERSON] та ФОП [PERSON] 06.11.2012 року) не мав бути укладений більш ніж на строк, вказаний в п. 8.2. Договору позички, який укладений між [PERSON] та ФОП [PERSON] 06.12.2012 року - тобто до 02.10.2014 року, оскільки з вказаної дати(02.10.2014р.) ФОП [PERSON] втратила право користування зданими нею в оренду приміщеннями, власником яких вона не являється, а належним орендодавцем за Договором є власник приміщень, тобто [PERSON] . З огляду на зазначено, оскільки станом на дату 21.01.2015 року власником нежитлових приміщень, що розташовані за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] і будь-яких інших доказів про існування договорів оренди або будь-яких інших договорів про перебування у користуванні цього приміщення у третіх осіб у суду відсутні, то у відповідності до вимог ст. 322 ЦК України обов`язок по утриманню майна покладено саме на останнього. На підставі Акту обстеження підвальних приміщень, розташованих в будівлі за адресою: [ADDRESS] , складеним 23.01.2015 року складеним інспекцією з нагляду за станом житлового фонду Департаменту ЖКГ ХМР, суд вважає встановленим причинно-наслідковий зв`язок між бездіяльністю [PERSON] щодо утримання належного йому нерухомого майна та завданою шкодою [PERSON] . Крім того, висновком судової будівельно-технічної експертизи №04/2016 складеним 04.05.2016 року судовим експертом Малим О.В., визначено кошторисну вартість відновлювального ремонту підвальних приміщень магазину, розташованого за адресою: [ADDRESS] , у розмірі 20777, 00 грн., а з урахуванням інфляційних коефіцієнтів, застосованих позивачем, у зв`язку з тривалим перебуванням справи у провадженні, розмір заподіяної шкоди позивачу станом на 01.04.2020 року становить 29040, 03 грн. У п. 8 Постанови Пленуму ВСУ «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» №2 від 12.06.2009 роз`яснено, що після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Аналогічні висновки викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17.04.2018 року у справі №523/9076/16-ц. З урахуванням вказаного, суд вважає позовні вимоги до відповідачів ФОП [PERSON] та ФОП [PERSON] позивачем не доведенні, у тому числі недоведеними є вимоги солідарного обов`язку відповідальності між відповідачами за спричинену шкоду позивачу в результаті затоплення нежитлових приміщень, у зв`язку із чим позов в цій частині позовних вимог задоволенню не підлягає. З урахуванням викладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність причинно-наслідкового зв`язку між бездіяльністю [PERSON] та завданою шкодою [PERSON] у зв`язку з залиттям підвальних приміщень магазину по [ADDRESS] . З огляду на що позивні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з [PERSON] на користь позивача в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок затоплення нежитлового приміщення 29 040 грн. 03 коп. В задоволенні позовних вимог пред`явлених до ФОП [PERSON] та ФОП [PERSON] має бути відмовлено. VІІІ. Заходи забезпечення позову (заяви). Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 30.06.2016 року заборонено заставляти, продавати, дарувати, обмінювати, іншим способом здійснювати право власності на об`єкт нерухомого майна - кафе загальною площею 58,2 кв. м., що розташоване за адресою: [ADDRESS] та належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, [NUMBER] від 17.03.2005 року, виданого Херсонською міською радою на підставі рішення виконавчого комітету від 15.03.2005 року № 149. За змістом ч. ч. 7-8 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення. IХ. Розподіл судових витрат між сторонами. Частиною першою ст.133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до квитанції №83 від 26.10.2015 року позивачем сплачено 487, 20 грн. судового збору при первісному зверненні до суду; квитанції №6 від 30.06.2016 року позивачем сплачено 275, 61 грн. судового збору за подання заяви про забезпечення позову; квитанції №0.0.956157520.1 від 05.02.2018 року позивачем сплачено 217, 60 грн. за подання заяви про збільшення розміру позовних вимог та про визначення розміру судових витрат позивача, які були понесені ним з приводу розгляду справи; квитанції №ПН691 від 29 квітня 2020 року позивачем сплачено 840, 80 грн. судового збору за подання заяви про збільшення розміру позовних вимог, який з урахуванням результатів розгляду справи, підлягає стягненню з відповідача [PERSON] . Вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3500, 00 грн., суд виходить з наступного. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. При цьому даною статтею передбачено цілі розподілу, визначення розміру та розмір судових витрат, зокрема: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України, встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial