Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-09 00:00:00

З позовної заяви вбачається, що відповідно до укладеного договору № б/н від 18.02.2010 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном погашення, що відповідає строку дії картки. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між нею та Банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється у наступному порядку: щомісяця в період сплати, [PERSON] повинна надати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Відповідачка зобовязання за вказаним договором належним чином не виконувала. Станом на 30.06.2016 року [PERSON] має заборгованість в розмірі 26\~454,28 грн. Позивач просить суд стягнути з відповідачки на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 26\~454,28 грн. за кредитним договором № б/н від 18.02.2010 року та судові витрати у розмірі 1378 грн. Відповідач в судове засідання не зявився, надіславши суду заяву про розгляд справи у його відсутності. До позовних вимог просить суд застосувати строки позовної давності. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов є підставним і підлягає до часткового задоволення зі слідуючих міркувань. 18.02.2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н від 18.02.2010 року, згідно якого відповідачка отримала кредит у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном погашення, що відповідає строку дії картки. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплату нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позивальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Стаття 1050 ЦК України, як наслідки порушення договору позичальником, передбачає обовязок позичальника сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України, сплатити неустойку відповідно до ст.ст. 549-552 ЦК України незалежно від сплати процентів відповідно до ст. 1048 ЦК України. Відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконував. Станом на 30.06.2016 року [PERSON] має заборгованість 26454,28 гривень яка складається з наступного: -2353,93 грн. заборгованість за кредитом; -19\~214,43 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; -3150,00 грн. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до Умов та правил надання банківських послуг: -500,00 грн. штраф (фіксована частина). -1235,92 штраф (процентна складова). Згідно ч.3 ст.549 ЦК України - пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Як видно із матеріалів справи, за порушення позичальником строків виконання зобовязання за кредитним договором банком одночасно нараховано штраф і пеню. Відповідно до вимог ст. 549 ЦК України пеня та штраф є різновидами неустойки як юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій. Отже, банк просить застосувати до боржника подвійну цивільно-правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те саме порушення договірного зобовязання (прострочення виконання грошового зобовязання), що суперечить вимогам ч.1 ст.61 Конституції України та ч.3 ст. 509 ЦК України, згідно з якими ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а зобовязання має ґрунтуватись на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Враховуючи вищенаведене, суд рахує за необхідне в стягненні з [PERSON] на користь позивача 1735,92 грн. штрафу відмовити. Разом з тим, відповідно до розрахунку заборгованості нарахована позивачем сума пені в розмірі 3150 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). З розрахунку вимог банку у звязку з неповерненням [PERSON] кредитної заборгованості за кредитним договором № б/н від 18.02.2010 року слідує, що, починаючи з 26.04.2012 року місячні платежі боржником не вносилися. А тому можна стверджувати, що позивач знав про те, що відповідачка не виконує взяті на себе зобов'язання, однак, всупереч вимог ст. 258 ЦК України, нарахував пеню з 01.05.2012 року. А тому в цій частині позовних вимог слід відмовити в звязку з пропуском строків позовної давності. Враховуючи вищенаведене, суд рахує за необхідне позов задоволити частково та стягнути з відповідачки суму боргу за кредитним договором в розмірі 21 568 грн. 36 коп. та судові витрати по справі в розмірі 1 123 грн. 49 копійок на користь позивача, оскільки відповідач порушив умови договору.

Outcome: approved