Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-28 00:00:00

І. виклад позиції позивача. 17.06.2020 року АТ «Альфа-Банк» (далі позивач) звернулося з позовом до [PERSON] (далі відповідач) з вимогою про стягнення заборгованості заборгованість 3% річних та інфляційних витрат нарахованих на суму боргу у розмірі 54 460,02 грн. (п`ятдесят чотири тисячі чотириста шістдесят гривень 02 копійки) та 2 102 грн. 00 коп. (дві тисячі сто дві гривні 00 копійок) в повернення судового збору. Свої вимоги позивач обґрунтовує невиконанням відповідачем, належним чином взятих на себе зобов`язань, визначених рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 25.08.2011 року про стягнення заборгованості в розмірі 151 523,41 грн.. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, не заперечував проти заочного розгляду справи (а.с. 31). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, сповіщалась належним чином, про причини неявки суд не сповістила, відзив не надала (а.с. 48). ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 22.06.2020 року позов залишено без руху (а.с. 41). Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 12.08.2020 року було відкрито провадження та призначено до розгляду в спрощеному порядку без виклику сторін (а.с. 47). Судом на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст правовідносин. Судом встановлено, що передавальним актом на 11.10.2019 року АТ «Укрсоцбанк» у зв`язку з реорганізацією та приєднання правонаступником став АТ «Альфа-Банк» (а.с. 7-12). Відповідно кредитного договору № 2005/08/1111 від 28.12.2005 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] виникли відносини, та надано відповідачу 20 000 доларів США (а.с. 17-20). Згідно виконавчого листа по справі № 2-1223/11, від 13.10.2011 року (набрав чинності) на користь ПАТ «Укрсоцбанк» з [PERSON] стягнено суму заборгованості за кредитним договором №2005/18/1111 в сумі 151 523,41 грн. та виданий від 25.06.2012 року (а.с. 21-22). Так, розмір заборгованості [PERSON] перед позивачем станом з 15.03.2017 року на 15.03.2020 року складає 54 460,02 грн. (п`ятдесят чотири тисячі чотириста шістдесят гривень 02 копійки), яка складається з наступного: - 13 851,77 грн. - заборгованість 3% ст. 625 ЦК; - 40 608,25 грн. - інфляційні витрати (а.с. 23-25). Довідкою з ЄДРПОУ та статутом (а.с. 26-30) підтверджується, що АТ «Альфа-Банк» є юридичною особою, зареєстрованою у встановленому законом порядку та має право на здійснення банківських операцій. V. Оцінка Суду. Згідно із ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Водночас відповідно до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених уст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Разом з тим, суд вважає, що ПАТ «Укрцоцбанк», звернувшись 2011 році до суду з позовом до боржника - відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за укладеним договором, змінила строк виконання зобов`язання шляхом пред`явлення відповідної вимоги та використала своє право повернення несплаченої суми кредиту, процентів, належних їй відповідно до ст. 1048 ЦК України, а також пені за порушення умов договору, шляхом стягнення цих коштів в судовому порядку. Таким чином, наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості (дострокове стягнення), яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, а є підставою виникнення права на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12 та в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13-ц. Відповідно до ч. 2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачем не надано належних доказів по справі. Крім того, є рішення суду про стягнення заборгованості, що вступило в законну силу, та не допускається додаткове стягнення по тому ж саме договору. Стягнення інфляційних витрат - по суті буде зміною рішення суду, що набрало законної сили та підлягає обов`язковому виконанню. Суд вважає доводи позивача неналежними та недопустимими. Наданий позивачем розрахунок заборгованості 3% річних на суму тіла кредиту в розмірі 54 460,02 грн. за період з 15.03.2017 р. по 15.03.2020 р., який розрахований в гривні, не є безспірним доказом існування обов`язку відповідача сплатити три проценти річних від простроченої суми без надання доказів існування самого боргу. З огляду на викладене, суд вважає, що позивач не мав права нараховувати проценти та інфляційні витрати за кредитом після стягнення суми заборгованості за кредитним договором від 25.08.2011 року рішенням Іллічівського міського суду Одеської області, що набрало законної сили, а відтак позов задоволенню не підлягає. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. За змістом ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З цих підстав,

Outcome: dismissed