Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-22 00:00:00

З даним позовом позивач звернувся до суду 22 березня 2016 року, вказуючи, що з відповідачем 4 березня 2008 року було укладено кредитний договір №ZRDWGA00004266, а 7.04.2008 року [PERSON] отримала кредит в розмірі 25000 (Долар США), зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 3.03.2023 року. В забезпечення позову сторони уклали договір іпотеки на будинок загальною площею 50,80 кв.м., який розташований в смт.Володарсько Волинський, пров.Інтернаціональний 20 Житомирської області. Під час продажу іпотеки представникам банку стало відомо, що ВДВС Володарсько Волинського РУЮ постановами про відкриття виконавчого провадження від 29.03.2010 року №18258806 та від 15.11.2012 року №3581170 накладено арешт на спірне майно. Представник банку просив позов задовольнити і звільнити майно з під арешту. Сторони відповідач і третя особа в судове засідання не зявилися, хоч про час і місце слухання справи були повідомлені належним чином. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до слідуючого. Відповідно до ст.ст.19, 20 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобовязання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Договір іпотеки між позивачем і відповідачем на спірне нерухоме майно було укладено 4 березня 2008 року, що підтверджується ксерокопією даного договору і зареєстрований в порядку, передбаченому діючим законодавством, тобто нотаріусом /а.с. 5-9/. Зареєстроване обтяження має вищий пріоритет над незареєстрованими обтяженнями. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет застави, що передбачено ст.14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Пунктом 1 ч.1 ст.44 Закону України «Про виконавче провадження передбачено, що у першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення з вартості заставленого майна. Відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» в разі звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателя не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або тоді, коли йому стало відомо, що арештоване майно боржника знаходиться в заставі, та розяснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про звільнення заставленого майна з під арешту. Пунктом 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 7.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом предявлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. На підставі викладеного, суд приходить до переконання, що позов обґрунтований, знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, що переважне право на звернення стягнення на предмет застави належить ПАТ КБ «Приватбанк», а тому підлягає до задоволення.

Outcome: approved