Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-23 00:00:00

З позовної заяви [PERSON], яка надійшла до суду 28 листопада 2016 року, уточнень до позову, усних пояснень представника позивача в судових засіданнях, сторони перебували в шлюбі з 13 травня 2006 року по 08 вересня 2016 року. Від шлюбу мають двох дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], які після розлучення залишились проживати з позивачем. Рішенням суду від 10 жовтня 2014 року з відповідача на користь позивача стягнено аліменти в розмірі по 385 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 02 жовтня 2014 року і до досягнення дітьми повноліття. У звязку із несплатою аліментів у відповідача станом на 01 лютого 2017 року виникла заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 20765,16 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача. Позивач також просить, у відповідності до ст. 196 СК України, стягнути з відповідача пеню по сплаті аліментів у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення за період з 02 жовтня 2014 року по 01 лютого 2017 року, що складає 6321,96 грн. В назване судове засідання позивач, її представник не зявились, згідно поданих заяв представника позивача просять завершувати розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги задовольнити, не заперечують проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не зявився, заяви про розгляд справи за його відсутності, письмові заперечення на позовну заяву до суду не надходили, про час та місце розгляду справи повідомлений у відповідності до вимог ч. 5 ст. 74, ч. 3 ст. 76 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи те, що представник позивача не заперечує проти ухвалення заочного рішення судом проведено заочний розгляд справи. Судове засідання проведено у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши докази по справі суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Статтею 180 СК України встановлено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов'язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Згідно ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Так, згідно свідоцтв про народження сторони є батьками дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Рішенням Летичівського районного суду Хмельницької області від 10 жовтня 2014 року (справа №678/303/14-ц, провадження №»-678-382/14) стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], в розмірі по 385 грн. на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 02 жовтня 2014 року до їх повноліття. Рішення набрало законної сили 21 жовтня 2014 року. Заочним рішенням Летичівського районного суду Хмельницької області (справа №678/362/15-ц, провадження №2-678-30/16) від 08 вересня 2016 року шлюб між [PERSON] (дошлюбне прізвище Камаєва) В.Ю. та [PERSON], зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Летичівського районного управління юстиції Хмельницької області, актовий запис №18 від 13 травня 2006 року, розірвано. Після розірвання шлюбу [PERSON] присвоєно дошлюбне прізвище Камаєва. Рішення набрало законної сили 20 вересня 2016 року. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як вбачається з довідки-розрахунку державного виконавця у [PERSON] станом на 01 лютого 2017 року наявна заборгованість згідно виконавчого листа №2-678-382/14 від 27 жовтня 2014 року Летичівського районного суду Хмельницької області зі сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], в сумі 20765,16 грн. При цьому за період з 02 жовтня 2014 року по 01 лютого 2017 року нараховано 21535,16 грн., в цей період сплачено 770,00 грн. В постанові Верховного Суду України від 2 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16 зазначено, що неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість зі сплати аліментів за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Враховуючи зазначене неустойка (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 02 жовтня 2014 року по 01 лютого 2017 року становить: жовтень 2014 року: 745,16*1%*30 = 223,55 грн.; листопад 2014 року: 770*1%*30 = 231 грн.; грудень 2014 року: заборгованість відсутня; січень 2015 року: 770*1%*31 = 238,7 грн.; лютий 2015 року: 770*1%*28 = 215,6 грн.; березень 2015 року: 770*1%* 31 =238,7 грн.; квітень 2015 року: 770*1%*30 = 231 грн.; травень 2015 року: 770*1%* 31 = 238,7 грн.; червень 2015 року: 770*1%*30 = 231 грн.; липень 2015 року: 770*1%*31 = 238,7 грн.; серпень 2015 року: 770*1%*31 = 238,7 грн.; вересень 2015 року: 770*1%*30 = 231 грн.; жовтень 2015 року: 770*1%*31 = 238,7 грн.; листопад 2015 року: 770*1%*30 = 231 грн.; грудень 2015 року: 770*1%*31 =238,7 грн.; січень 2016 року: 770*1%*31 = 238,7 грн.; лютий 2016 року: 770*1%*29 = 223,3 грн.; березень 2016 року: 770*1%*31 = 238,7 грн.; квітень 2016 року: 770*1%*30 = 231 грн.; травень 2016 року: 770*1%*31 = 238,7 грн.; червень 2016 року: 770*1%*30 = 231 грн.; липень 2016 року: 770*1%*31 = 238,7 грн.; серпень 2016 року: 770*1%*31 = 238,7 грн.; вересень 2016 року: 770*1%*30 = 231 грн.; жовтень 2016 року: 770*1%*31 = 238,7 грн.; листопад 2016 року: 770*1%*30 =231 грн.; грудень 2016 року: 770*1%*31 = 238,7 грн.; січень 2017 року: 770*1%*31 = 238,7 грн. Отже, загальна сума неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів становить 6321,95 грн. Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Однак, відповідач не надав суду будь-яких належних та допустимих доказів в підтвердження відсутності його вини у виникненні заборгованості по аліментах, тяжкого матеріального або сімейного становища, або інших доказів неможливості сплати ним аліментів. У ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» вказано, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку, що батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що позовна вимога про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів є законною та обґрунтованою. При вирішенні позовних вимог позивача [PERSON] щодо стягнення заборгованості по сплаті аліментів суд виходить з наступного. Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» і суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір (ч. 7). Правильність визначення заборгованості у передбаченому Законом України «Про виконавче провадження» порядку ні позивачем, ні відповідачем не оспорюється. Відповідно до ч. 4 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а у разі спору - судом. Тобто, в ч. 4 ст. 195 СК України передбачено обчислення розміру заборгованості за аліментами судом лише за наявності спору щодо розміру такої заборгованості, який в даній справі відсутній. Спір щодо розміру заборгованості за аліментами виникає між стороною виконавчого провадження (стягувачем та/чи боржником) і державним виконавцем, до компетенції якого законодавець відніс обчислення розміру заборгованості за аліментами. Спір щодо розміру заборгованості (не спір про стягнення заборгованості) із сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом (ч. 2-3, ч. 4, ч. 9 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження»). Відповідно до розділу VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи (ст. 383 ЦПК). Таким чином, для стягнення заборгованості за аліментами, які стягуються за рішенням суду, законодавець не вимагає окремого рішення суду про стягнення такої заборгованості, а встановлює порядок її стягнення в межах виконавчого провадження за рішенням суду про стягнення аліментів. Діючим законодавством передбачено стягнення заборгованості із сплати аліментів не шляхом ухвалення судового рішення, а в межах виконавчого провадження. В рамках даної справи заявлені вимоги про стягнення заборгованості по сплаті аліментів, а не про обчислення розміру заборгованості по сплаті аліментів. Дії державного виконавця, пов'язані із обчисленням розміру заборгованості із сплати аліментів та складенням відповідного розрахунку, не оскаржені. Таким чином, права стягувача аліментів є захищеними в силу закону, оскільки обчислена державним виконавцем заборгованість підлягає стягненню у рамках виконавчого провадження про стягнення аліментів, по сплаті яких і виникла ця заборгованість. Виходячи з наведених положень сімейного законодавства та Закону України «Про виконавче провадження», у контексті обставин даної справи, сам факт наявності у відповідача заборгованості по аліментам за період з 02 жовтня 2014 року по 01 лютого 2017 року у розмірі 20765,16 грн., обчисленої згідно з довідкою-розрахунком державного виконавця, розмір якої на час ухвалення даного рішення суду не оспорений ні стягувачем, ні боржником у порядку, встановленому законом (ст.ст. 383-384 ЦПК України), не може бути прийнятий судом в якості підстав для стягнення цієї заборгованості у судовому порядку за окремим рішенням суду. У звязку із зазначеним позовні вимоги про стягнення заборгованості по сплаті аліментів в сумі 20765,16 грн. задоволенню не підлягають. Враховуючи вимоги ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Outcome: partial