Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-02 00:00:00

Звернувшись до суду з позовом та уточнивши заявлені позовні вимоги (а.с. 100-102) [PERSON] просить: -визнати недійсним та скасувати розпорядження голови Костянтинівської районної державної адміністрації від 02.10.2012 № 573 «Про надання земельної часки (паю) у власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва громадянці - [PERSON] » щодо надання земельної частки (паю), кадастровий номер 1422482500:09:000:0083 [PERSON] у власність загальною площею 6,5500 га, із них ріллі - 6,5500 га, яка виявила бажання вийти з членів КСП «Микитівський» Іванопільської сільської ради; -визнати недійсним Державний акт про право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 678426 від 22 листопада 2012 року, площею 6,5500 га, кадастровий номер 1422482500:09:000:0083, розташовану на території Іванопільської сільської ради Костянтинівського району Донецької області, за межами населеного пункту з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 142240001001677; -скасувати запис у Поземельній книзі про державну реєстрацію земельною ділянки за кадастровим номером 1422482500:09:000:0083; -стягнути з відповідачки [PERSON] моральну шкоду у розмірі 50000,00 грн; -стягнути з відповідачки [PERSON] судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач послався, на те що [INFO] померла його мати та мати відповідачки [PERSON] - [PERSON] . Після смерті матері відкрилася спадщина на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] ; на земельну частку (пай) та на майновий пай. Так, згідно із листом № 552/113-20 від 28.05.2020 Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області Міськрайонного управління у Костянтинівському районі та м. Торецьку, у 1997 році [PERSON] дійсно отримала сертифікат на право на земельну частку (пай) у землі яка перебуває у власності колишнього КСП «Микитівський» Іванопільської сільської ради Костянтинівського району, серія ДН № 0158138, зареєстрований 08.04.1997 № 8367 в Книзі реєстрації сертифікатів на права на земельну частку (пай) розміром 6,53 умовних кадастрових гектарів, виданий на підставі розпорядження Костянтинівської райдержадміністрації від 21.02.1997 № 74. Розпорядженням Голови Костянтинівської райдержадміністрації від 07.08.2000 № 357 розмір земельної частки (паю) зменшився до 6,43 га та станом на 01.01.2020 складає 203409,58 грн, згідно із розпорядженням голови Костянтинівської райдержадміністрації від 22.03.2000 № 125 «Про затвердження матеріалів грошової оцінки сільськогосподарських угідь земель колективної власності в КСП «Микитівський» (із змінами) про затвердження нового розрахунку вартості земельної частки (паю) та її розміру в умовних кадастрових гектарах. З листа № 552/113-20 від 28.05.2020 Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області Міськрайонного управління у Костянтинівському районі та м. Торецьку вбачається, що згідно із архівними даними управління сертифікат на право на земельну частку (пай) колишнього КСП «Микитівський» Іванопільської сільської ради Костянтинівського району серії ДН № 0158138 замінено на Державний акт на право власності на земельну ділянку на підставі розпорядження голови Костянтинівської районної державної адміністрації від 02.10.2012 № 573 та виданий [PERSON] . Спадкоємцями після смерті [PERSON] є він та відповідачка [PERSON] . Відповідачка [PERSON] без його згоди і повідомлення про свої дії, прийняла спадщину на земельну частку (пай) і отримала на нього свідоцтво про право на спадщину за законом серії АВІ № 474385 від 06.03.2000 № 735, видане Дзержинською міською нотаріальною конторою. При цьому, відповідачка навмисно скрила від нотаріуса той факт, що він також є спадкоємцем та має право на Ѕ частку вищевказаного земельного паю. Дізнавшися про це у Дзержинській міській нотаріальній конторі та не погодившися з діями [PERSON] , він 24.10.2002 звернувся з позовом до Дзержинського міського суду Донецької області про визнання свідоцтва про право на спадкування земельної частки (паю) частково недійсним; визнанням права власності на Ѕ частку паю та розподіл паю. Під час розгляду справи у суді, [PERSON] запропонувала йому укласти мирову угоду, в якій встановити, що усе спадкове майно після смерті їх матері ділиться між ними в рівних частках. 21.08.2004 вищевказана мирова угода була укладена та затверджена ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області від 30.08.2004. Минулого року його здоров`я погіршилося, а тому він вирішив оформити документи на право власності за законом на Ѕ земельної частки (паю). Він звернувся до [PERSON] з вимогою надати документи на земельну частку (пай) для відповідних нотаріальних дій. Однак [PERSON] у різкій формі відповідала, що жодного з документів на землю вона не надасть, оскільки вона за нотаріальними документами є власницею як спірної земельної частки (паю), так і майнового пай та, що вона 02.10.2012 отримала державний акт на право власності на спірну земельну ділянку. За таких обставин, він змушений звертатися до суду за захистом свого порушеного права на Ѕ частку спадкового майна. Крім того, такими діями відповідачки [PERSON] йому спричинена моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою відповідачки. Так, відповідачки його обманула, отримала Державний акт на спірну земельну ділянку, здавала її в оренду, отримуючи у прибуток не тільки гроші, а і продукти: зерно, соняшникову олію тощо. Крім того, він змушений був витрачати грошові кошти, сили, здоров`я на відновлення порушеного права, а тому спричинену моральну шкоду він оцінює в 50000,00 грн. Відповідачка [PERSON] подала відзив на позовну заяву (а.с. 131-133), в якому зазначила, що дійсно [INFO] померла її мати [PERSON] . Вона є спадкоємицею першої черги. Після смерті матері залишилося спадкове майно у вигляді житлового будинку за адресою: [ADDRESS] та земельна частка (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності КПС « Микитівський» Костянтинівського району Донецької області, розміром 6,53 га. Земельна ділянка належала її матері на підставі Сертифікату на право на земельну частку серії ДН № 0158138, виданого головою Костянтинівської районної державної адміністрації 31.03.1997. Через деякий час, її брат (позивач [PERSON] ) прийшов до неї та віддав зазначений сертифікат та запропонував їй оформити його на себе, як спадщину. Брат залишився проживати та користуватися спадковим будинком. Вона звернулася до Дзержинської нотаріальної контори Донецької області та 06 березня 2000 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, в якому зазначено, що вона є спадкоємицею земельної частки (паю) у землі, яка перебувала у колективній власності КСП «Микитівський» Костянтинівського району Донецької області, розміром 6,53 га. Таким чином, зазначений сертифікат був отриманий на цілком законних підставах з дотриманням вимог діючого на той час законодавства. Через деякий час, по незрозумілим для неї причинам, її брат звернувся до Дзержинського міського суду з позовом до неї та вимогами скасування свідоцтва про право на спадкове майно. Не бажаючи з`ясовувати стосунки з братом у судовому порядку, вона погодилася на укладення мирової угоди щодо розподілу спадкового майна. Ухвалою суду від 30 серпня 2004 року мирова угода була затверджена судом. Відповідно до мирової угоди усе спадкове майно було розподілено між ними порівну, в тому числі і земельний пай. При цьому, зазначає, що свідоцтво про право на спадщину скасоване не було. Після цього, брат залишися проживати у спадковому будинку, ніякого інтересу до земельного паю не проявляв та наскільки їй відомо не звертався до будь-яких органів для його переоформлення, оскільки ще спочатку між ними була домовленість, що він користується та володіє будинком, а земельна ділянка належить їй. В подальшому земельний пай позивача не цікавив зовсім, ніякого права на цього він протягом восьми років не заявляв, переоформленням документів не займався. За примусовим виконанням мирової угоди не звертався. У 2012 році вона вирішила зайнятися оформленням спадкової земельної ділянки у зв`язку зі смертю чоловіка, оскільки вона залишилася одна та отримувала мінімальну заробітну плату. Зібрала та надала всі необхідні документи, які вимагалися, до Костянтинівської районної державної адміністрації. Розпорядженням Голови районної державної адміністрації від 02.10.2012 № 573 було затверджено технічну документацію та надано їй земельну частку (пай), кадастровий номер: 1422482500:09:000:083 на підставі чого, відділом Держкомзему у Костянтинівському районі Донецької області, було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 678426. При оформленні державного акту, вона будь-яких порушень закону не допускала, дотримувалася встановленої процедури. Надала всі необхідні документи, які вимагалися. Після отримання Державного акту на право власності на земельну ділянку нею було укладено договір оренди землі з Селянсько (фермерським) господарством «Династія». Позивач знав про ці обставини. В рахунок орендної плати їй видавалося зерно на площі рядом з будинком де мешкає позивач, там вони неодноразово зустрічалися, будь яких заперечень, щодо того факту, що вона надала земельну ділянку в оренду та отримує зерно, він не надавав. Зазначена земельна ділянка його не цікавила. Що саме зараз є причиною з якою він звернувся до суду, їй не відомо. Що стосується вимог про відшкодування моральної шкоди, то вони також не належать до задоволення, оскільки вона не є тією особою, яка приймала відповідні рішення, та видавала оскаржувані документи. Також, не зрозуміло чому саме 50000,00 грн, на підставі якого розрахунку вказана ця сума та чому саме заявлена до неї, а не до інших відповідачів по справі. Не надано будь-яких доказів спричинення цієї шкоди, як того вимагає діюче законодавство. Про розгляді цієї справи, просила врахувати ті обставини, що позивачем пропущені строки давності, оскільки з моменту отримання Державного акту на земельну ділянку сплило вісім років. А з моменту фактично користування більш 15 років, оскільки як зазначалося, позивач не претендував на цю ділянку та знав що вона знаходиться в повному її користуванні. Просила застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволені позову в повному обсязі. Відповідач Костянтинівська районна державна адміністрації Донецької області надала заяву про визнання позовних вимог [PERSON] (а.с.109). Відповідач Міськрайонне управління у Костянтинівському районі та місті Торецьку Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області відзив на позовну заяву не подав. Позивач подав відповідь на відзив (а.с.143-146), в якій зазначив, що доводи та аргументи, викладені у відзиві на позовну заяву [PERSON] про те, що між ним та нею існувала домовленість з приводу того, що він залишається проживати у спадковому будинку, а сертифікат на земельну частку (пай) відповідачка оформлює на себе є неправдивими та повністю спростовуються наданими письмовими доказами, які знаходяться у матеріалах справи. Також він не погоджується із заявою відповідачки про застосування строків позовної давності у зв`язку з тим, що про отримання відповідачкою Державного акту на землю та про порушення його прав він дізнався лише після отримання листа № 552/113-20 від 28.05.2020 Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області Міськрайонного управління у Костянтинівському району та м. Торецьку, тобто у 2020 році. Крім того, згідно із ст. 549 ЦПК України він прийняв спадщину після смерті [PERSON] . Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від час прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно із затвердженою ухвалою суду від 30.08.2004 мировою угодою, він є власником Ѕ частки земельної частки (паю), а тому вважає цей позов негаторним та таким, до якого строки позовної давності не застосовуються. Ухвалою судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 08 вересня 2020 відкрите провадження у цій справі, справу призначено до підготовчого судового засідання. Витребувано з міськрайонного управління Держгеокадастру у Донецькій області у м. Торецьку Головного управління Держгаокадастру у Донецькій області засвідчену належним чином копію технічної документації 1997 року, що посвідчує право [PERSON] на земельну ділянку (пай) колишнього КСП «Микитівський» Іванопільської сільської райони Костянтинівського району, серія ДН № 0158138, зареєстрований 08.04.1997 № 8367 в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), розміром 6,53 умовних кадастрових гектарів,; засвідчену належним чином копію державного акту на право власності на земельну ділянку на підставі розпорядження голови Костянтинівської районної державної адміністрації від 02.10.2012 № 573, який був виданий на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) колишнього КСП «Микитівський» Іванопільської сільської ради Костянтинівського району серії ДН № 0158138. Витребувано з Костянтинівської районної державної адміністрації Донецької області належним чином засвідчену копію розпорядження голови Костянтинівської районної державної адміністрації від 02.10.2012 № 573 на підставі якого сертифікат на земельну частку (пай) колишнього КСП «Микитівський» Іванопільської сільської ради Костянтинівського району, серія ДН № 0158138 замінено на держаний акт на право власності на земельну ділянку. Витребувано у [PERSON] копію свідоцтва про право на спадщину за законом серії АВІ № 474385 від 06.03.2000 № 735, видане Дзержинською міською нотаріальною конторою, яке було видано на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) колишнього КСП «Микитівський» Іванопільської сільської ради Костянтинівського району серії ДН № 0158138; копію державного акту на право власності на земельну ділянку на підставі розпорядження голови Костянтинівської районної державної адміністрації від 02.10.2012 № 573, який був виданий на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) колишнього КСП «Микитівський» Іванопільської сільської ради Костянтинівського району серії ДН № 0158138 (а.с.59-61). Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 20 листопада 2020 року залучено до участі в цієї справі в якості співвідповідача Міськрайонне управління у Костянтинівському районі та місті Торецьку Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області (ЄДРПОУ 3967332, адреса: 85102, Донецька область, м. Костянтинівка, вул. Європейська, 13) (а.с.155-156). Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 03 грудня 2020 року підготовче провадження у цій справі закрито, справу призначено до судового розгляду (а.с.163). Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав, наведених у позовній заяві, пояснивши, що за пропозицією відповідачки [PERSON] вони уклали мирову угоду, яка була 30.08.2004 затверджена судом та за умовами якої, усе спадкове майно, в т.ч. земельна частка (пай) ділиться між ним та відповідачкою в рівних частках. Стосовно порядку виконання мирової угоди ніякою домовленості між ними не було. До будь-яких органів з приводу виконання цієї мирової угоди він не звертався. Вважав, що він та відповідачка мають разом піти до нотаріуса та оформити свої права. Проте, з відповідачкою стосунків вони не підтримують та не спілкуються. Про порушення свого права та виділ земельної ділянки в натурі він дізнався, коли отримав листа з управління Держгеокадастру від 28.05.2020. До того часу, офіційною інформацією про виділ земельної ділянки в натурі він не володів. Представник позивача [PERSON] - адвокат Байгуш О.Ю. у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав, з підстав, наведених у позовній заяві, просив задовольнити у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнала, пояснивши, що дійсно, за ініціативою її адвоката, між нею та позивачем була укладена мирова угода про поділ спадкового майна, за умовами якої усе спадкове майно, в т.ч. земельна частка (пай), поділено між ними в рівних частках. Після укладення та затвердження мирової угоди вона з позивачем та спілкувалася та стосунків з ним не підтримувала. У 2012 році вона вирішила провести виділ земельної ділянки в натурі та оформити спадкову земельну ділянку на себе, так як вважала, що позивача цікавить лише спадковий будинок. Про свої наміри та дії щодо земельної ділянки вона позивача не повідомляла. Звернувшись до державних органів, вона надала нотаріальне свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) та згодом отримала Державний акт про право власності на земельну ділянку. Спірну земельну ділянку вона здавала в оренду та отримувала за це, зокрема, зерно. Дійсно, майданчик, де орендар надає зерно в рахунок орендної плати, знаходиться поруч з будинком позивача. Проте, жодного разу, під час отримання зерна, позивача на цьому майданчику вона не бачила. Представник відповідачки [PERSON] - адвокат Ісаєв Є. А. у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнав з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву, просив застосувати строки позовної давності та відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Представник відповідача Костянтинівської районної державної адміністрації, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, матеріали справи містять заяву про розгляд справи у його відсутність (а.с. 109). Представник відповідача Міськрайонного управління у Костянтинівському районі та місті Торецьку Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, його неявка згідно із ч.1 ст. 223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи. Дослідивши всі обставини у справі та перевіривши їх доказами, суд прийшов до таких висновків. Відповідно до ст. 524 ЦК України (в редакції 1963 року), спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошення його померли - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу (стаття 525 ЦК України в редакції 1963 року). За частиною 1 статті 529 ЦК України (в редакції 1963 року), при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Згідно із ст. 548 ЦК України (в редакції 1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями (ч.1). Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (ч.2). Відповідно до ч.1 ст. 562 ЦК України (в редакції 1963 року) поділ спадкового майна провадиться за згодою спадкоємців, що прийняли спадщину. Про недосягнення згоди поділ провадиться судовим порядком відповідно до часток належним кожному з спадкоємців за законом або за заповітом. Судом установлено, що [INFO] у с. Кірове міста Дзержинська Донецької області померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 18 листопада 1997 року (а.с.9). Після її смерті відкрилася спадщина на земельну частку (пай) площею 6,53 в умовних кадастрових гектарах, яка перебуває у колективній власності КСП «Микитівський»; майновий пай на суму 8851 грн; житловий будинок [ADDRESS] , що не є спірним у цій справі. Сторони [PERSON] , [PERSON] є дітьми померлої [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження позивача серії [NUMBER] від 16 квітня 1969 року (а.с.10); копією свідоцтва про народження відповідачки серії [NUMBER] від 19 червня 1958 року (а.с.134), копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 28 лютого 1981 року щодо підтвердження дошлюбного прізвища відповідачки (а.с.135). 06.02.2000 відповідачка [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом реєстровий № 735, згідно із яким вона успадкувала майно [PERSON] , померлої [INFO] , яке складається з земельної частки (паю) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Микитівський» Костянтинівського району Донецької області розміром 6,53 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (а.с.88). 24.10.2002 позивач [PERSON] звернувся до Дзержинського міського суду з позовом до [PERSON] про визнання свідоцтва про право на спадщину на земельний пай частково недійсним; про визнання права власності на Ѕ паю; поділ паю (а.с.24-25). 30 серпня 2004 року Дзержинським міським судом Донецької області в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання свідоцтва про право на спадкування земельного паю частково недійсним; про визнання права власності на Ѕ частку паю та поділ паю затверджено мирову угоду між [PERSON] та [PERSON] згідно із якою: -земельний пай площею 6,53 га вартість 61628,57 грн підлягає поділу: Ѕ частка (половина) земельного паю буде належати на праві власності [PERSON] , Ѕ частка (половина) земельного паю, що належить на праві власності згідно із свідоцтвом АВІ № 474385 від шостого березня 2000 року буде власністю [PERSON] ; - майновий пай серія ДН 1 061387 на суму 8851 грн буде належати в рівних частках [PERSON] та [PERSON] ; -домоволодіння по [ADDRESS] Ѕ частка (половина) належить [PERSON] та Ѕ частка (половина) - [PERSON] (з відповідними частками прибудинкової земельної ділянки) -а.с.27. Тобто, зазначеною мировою угодою затверджена домовленість сторін щодо поділу всього спадкового майна, в т.ч. земельної частки паю, в рівних частках. Отже, за ч.2 ст. 548 ЦК України (в редакції 1963 року) Ѕ частка земельною частки (паю) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Микитівський» Костянтинівського району Донецької області розміром 6,53 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі визнається належною позивачу [PERSON] з часу відкриття спадщини. З листа Міськрайнного управління у Костянтинівському районі та м. Торецьку Головного управління Дергеокадастру у Донецькій області від 28.05.2020 за № 552/113-20 (а.с.18) вбачається, що у 1997 році [PERSON] отримала сертифікат на право на земельну частку (пай) колишнього КСП «Микитівський» Іванопільської сільської ради Костянтинівського району, серія ДН № 0158138, зареєстрований 08.04.1997 № 8367 в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), розміром 6,53 умовних кадастрових гектарів, виданий на підставі розпорядження Костянтинівської райдержадміністрації від 21 лютого 1997 року № 74, про що свідчить особистий підпис. Вартість сільськогосподарських угідь земельної частки (паю) згідно із сертифікатом на право на земельну частку (пай) серія ДН № 0158138 КСП «Микитівський» Костянтинівського району Донецької області розміром 6,43 умовних кадастрових гектар виданого на ім`я [PERSON] , станом на 01.01.2020 складає 203409,58 грн. Розмір земельної частки (паю) зменшився. Розпорядженням голови Костянтинівської райдержадміністрації від 22.03.2000 № 125 «Про затвердження матеріалів грошової оцінки сільськогосподарських угідь земель колективної власності в КСП «Микитівський» (із змінами) затверджено новий рахунок вартості земельної частки (паю), та її розміру в умовних кадастрових гектарах. Згідно архівних даних міськрайонного управління сертифікат на право на земельну частку (пай) колишнього КСП «Микитівський» Іванопільської сільської ради Костянтинівського району, серія ДН № 0158138 замінено на державний акт на право власності на земельну ділянку на підставі розпорядження голови Костянтинівської районної державної адміністрації від 02.10.2012 №573. Згідно із розпорядженням Голови Районної Державної Адміністрації від 02.10.2012 за № 573 про надання земельної частки (паю) у власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва гр. [PERSON] (а.с.82-83), затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складення документів, що посвідчують право на земельну ділянку для ведення сільськогосподарського виробництва. Надано земельну частку (пай), кадастровий номер: 1422482500:09:000:0083, [PERSON] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] у власність загальною площею - 6,5500 га, із них: ріллі -6,5500 га, яка виявила бажання вийти із членів КСП «Микитівський» Іванопілської сільської ради. На підставі цього розпорядження, [PERSON] було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку розміром 6,5500 га, яка розташована на території Донецькій області, Костянтинівського району Іванопільської сільської ради, за межами населеного пункту, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Зазначене підтверджується копією Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 678426 від 23 жовтня 2012 року (а.с.127). Зазначене свідчить, що відповідачкою [PERSON] в порушення умов мирової угоди, затвердженої ухвалою суду від 30.08.2004, проведено виділ земельної ділянки в натурі та отримано 22.11.2012 Державний акт про право власності на всю земельну ділянку. Згідно зі ст.1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє користується, розпоряджається своїм майно на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до чинного законодавства на теперішній час будь-які зміни внести у Державний акт неможливо, оскільки з 01.01.2013 набули чинності зміни до Земельного Кодексу України, зокрема ст.126 викладено в новій редакції, згідно з якою право власності на земельну ділянку посвідчується не державним актом, а оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Частиною 5 ст. 37 Закону України «Про державний земельний кадастр» передбачено, що виправлення помилок у відомостях про земельну ділянку може здійснюватися також на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок у натурі (на місцевості) або матеріалів інвентаризації земель чи рішення суду. Статтею 155 ЗК України передбачено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Згідно із ч.3 ст. 152 ЗК України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Згідно із ч.3 ст. 43 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» розпорядження голови державної адміністрації, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, іншим актам законодавства або є недоцільними, неекономними, неефективними за очікуваними чи фактичними результатами, скасовуються Президентом України, головою місцевої державної адміністрації вищого рівня або в судовому порядку. Пунктом 60 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою КМУ від 17.10.2021 № 1051 передбачено, що запис у Поземельній книзі скасовується (поновлюється) Державним кадастровим реєстратором на підставі рішення суду. Відповідно до ч.1 ст. 79 ЗК України, земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Відповідно до ст. 79-1 ЗК України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру (ч.1). Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера (ч.4). Земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних права, і її державна реєстрація скасовується в разі ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації. Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень) (ч.13). За таких обставин, встановивши у судовому засіданні факт порушення прав власності позивача [PERSON] на спірну земельну ділянку, суд вважає, що таке право позивача підлягає захисту шляхом визнання недійсним та скасування розпорядження голови Костянтинівської районної державної адміністрації від 02.10.2012 № 573 «Про надання земельної частки (паю) у власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва громадянці - [PERSON] » щодо надання земельної частки (паю), кадастровий номер 1422482500:09:000:0083 [PERSON] у власність загальною площею 6,5500 га, із них ріллі - 6,5500 га, яка виявила бажання вийти з членів КСП «Микитівський» Іванопільської сільської ради; визнання недійсним Державний акт про право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 678426 від 22 листопада 2012 року, площею 6,5500 га, кадастровий номер 1422482500:09:000:0083, розташовану на території Іванопільської сільської ради Костянтинівського району Донецької області, за межами населеного пункту з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 142240001001677; та скасування запису у Поземельній книзі про державну реєстрацію земельною ділянки за кадастровим номером 1422482500:09:000:0083. При цьому, суд не приймає до уваги доводи відповідачка про те, що свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай) є діючим, судом не скасованим та надавало їй повного права звернутися до відповідних органів з питанням отримання Державного акту на земельну ділянку, та відхиляє їх з огляду на таке. Так хоча це свідоцтво і не було скасовано судом, проте, частка відповідачки у праві на майно, на яке було видане це свідоцтво, була зменшена мировою угодою між позивачем та відповідачкою, яка затверджена ухвалою суду від 30.08.2004 та згідно із ст. 129-1 Конституції України є обов`язковою до виконання. Суд також відхиляє доводи відповідачки про те, що після досягнення угоди про розподіл спадкового майна, позивач протягом 8 років не вчиняв будь-яких дій направлених на реалізацію прав щодо виконання зазначеної мирової угоди, що, на її думку, вказує на відсутність будь-якого інтересу позивача до зазначеної земельної ділянки та фактичне визнання її прав на земельну ділянку з огляду на таке. Суд зазначає, що мирова угода це подана сторонами і підтверджена судом заява, згідно із якою позивач і відповідач шляхом взаємних поступок один до одного ліквідують спір, що виник між ними. Тобто така угода завжди є взаємною та двосторонньою. Проте, з пояснень як позивача, так і відповідачки вбачається, що ніхто з них не вчиняв жодних дій, направлених на виконання цієї угоди. А тому, не вжиття заходів однією із сторін, направлених на виконання мирової угоди, не може свідчити про позбавлення або припинення її прав за цією угодою, про втрату інтересу цієї сторони до певного майна та про фактичне визнання прав іншої сторони на це майно. Щодо пропуску позивачем строків позовної давності, суд зазначає таке. Позов [PERSON] , як такий, що направлений на захист права володіння, користування і розпорядження майном, є віндикаційним позовом. Згідно із правовим висновком, викладеним у постанові ВП ВС від 17.10.2018 № 362/44/17, на віндикаційні позови поширюється загальна позовна давність. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідачка [PERSON] вказує на те, що позивач повинен був дізнатися про порушення його прав з моменту отримання нею Державного акту на земельну ділянку у листопаді 2012 року. Інформацію про отримання Державного акту вона не приховувала, підтвердженням чого є той факт, що вона цю земельну ділянку надала у користування фермерському господарству «Дінастія», про що саме позивачем надано відповідну довідку датовану ще 2014 року. Крім того, позивач у судовому засіданні говорив про те, що вони мешкають у селі, село маленьке, люди про все спілкуються між собою. Інформація щодо будь якої земельної ділянки з`явилася у вільному доступі в Інтернеті з 01.01.2013 на офіційному Інтернет ресурсі Держгеокадастру. Зазначена публічна карта була введена в дію постановою КМУ від 17.10.2012. Однак, суд не може погодитися з такими доводами відповідачки з огляду на таке. Не приховування відповідачкою факту отримання Державного акту на землю, а також проживання сторін в маленькому селі, де люди спілкуються між собою, не свідчить про те, що позивач мав дізнатися або дізнався про порушення його прав. У судовому засіданні позивач стверджував про те, що про порушення своїх прав та отримання відповідачкою Державного акту на землю він дізнався з листа управління Держгеокадастру від 28 травня 2020 року. Доказів, які б спростовували таке твердження позивача, відповідачкою не надано та про наявність таких доказів не зазначено. Доводи відповідачки про те, що позивачем надано довідку про надання земельної ділянки в оренду ФГ «Дінастія», датовану 2014 роком, що свідчить про його обізнаність про виділ земельної ділянки в натурі та отримання Державного акту відповідачкою, суд взагалі вважає неспроможними, оскільки позивачем суду така довідка не надавалася та у матеріалах справи така довідка відсутня. Суд також не погоджується з доводами відповідачки про те, що з 01.01.2013 у вільному доступі в мережі Інтернеті на офіційному Інтернет ресурсі Держгеокадастру з`явилася інформація щодо спірної земельної ділянки, а тому позивач з 01.01.2013 міг дізнатися про порушення його прав та відхиляє їх, з огляду на те, що Публічна кадастрова карта ще формується, а відповідачкою суду не надано доказів щодо точного часу, коли інформація про спірну земельну ділянку була опублікована на Публічній кадастровій карті. Отже, досліджені у судовому засіданні докази, зокрема, лист управління Держгеокадастру № 552/113-20 від 28.05.20 свідчать про те, що позивач про порушення свого права дізнався у 2020 році, до суду з позовом позивач звернуся у 2020 році, а отже загальний строк позовної давності позивачем не пропущено. За наведених обставин, суд приходить до висновку про задоволення позову у зазначеній частині. Вирішуючи вимоги позивача в частині відшкодування моральної шкоди, суд приходить до таких висновків. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Згідно із ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом. Позивачем доказів на підтвердження втрат немайнового характеру не надано та про наявність таких доказів не зазначено. Крім того, судом враховується той факт, що після досягнення взаємної домовленості, кожна із сторін вчиняла/або не вчиняла певні дії на свій власний розсуд. Позивач вважав, що відповідачка має прийти до нього та вони разом підуть до нотаріуса, де будуть оформлювати свої права. Відповідачка вважала, що оскільки позивач не приходив до неї, то він втратив інтерес до земельної частки (паю), а тому вона може оформити пай на себе. Тому, у даному випадку, поведінка, як позивача, так і відповідачки призвели до виникнення спірних правовідносин, а тому суд не вбачає підстав для покладення на відповідачку обов`язку з відшкодування моральної шкоди позивачу. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] необхідно задовольнити частково. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд прийшов до таких висновків. Позивачем заявлено три вимоги немайнового характеру та вимогу майнового характеру щодо відшкодування моральної шкоди. При зверненні до суду позивач мав сплатити судовий збір за три вимоги немайнового характеру та вимогу майнового характеру у загальному розмірі 3363,20 грн ((840,80 грн х 3) +840,80 грн = 3363,20). Проте, згідно з квитанціями про сплату судового збору, позивач сплатив судовий збір у загальному розмірі 2698,85 грн. Відповідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані зі сплатою позивачем судового збору в частині вимог про визнання недійсним та скасування розпорядження голови Костянтинівської районної адміністрації, визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку, скасування запису у Поземельній книзі у загальному розмірі 2522,40 грн (840,80 грн. х 3 =2522,40 грн) необхідно покласти на відповідачку. Судовий збір в частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди у розмірі 664,35 грн (840,80 грн - (2698,85 грн-2522,40 грн) = 664,35 грн) необхідно стягнути з позивача на користь держави.

Outcome: partial