Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-23 00:00:00

Згідно свідоцтва про право власності на житло №С-1411 від 13.12.2006, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської ради, на підставі розпорядження № С1804 від 13.11.2006, [PERSON], [PERSON], [PERSON] та відповідач [PERSON] є власниками [ADDRESS] (а.с. 5, 6). В даній квартирі зареєстровані та проживають (а.с. 9): позивачі [PERSON], [PERSON], та неповнолітні діти: [PERSON], [INFO], який є інвалідом дитинства 1-ї групи ( а.с. 4) та Сачик Яка, [INFO] та відповідач по справі [PERSON] Раніше відповідач [PERSON] неодноразово був засуджений за ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 389, ч. 2 ст. 186 КК України та відбував покарання в кримінально - виконавчих установах, що підтверджується ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07.04.2015 (а.с. 13-14). Матеріалами справи встановлено, що позивач [PERSON] зверталася до правоохоронних органів з проханням вжити заходи відносно [PERSON] який веде аморальний спосіб життя, періодично виносить речі з квартири (а.с. 10). Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не можу ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Згідно ст. 55 Основного Закону, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК УРСР, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЖК УРСР, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. 17.04.2018 відповідач [PERSON] надав до суду заяву про визнання позову, в повному обсязі (а.с. 63). До даної заяви також додав договір купівлі-продажу квартири від 16.02.2018 (а.с. 64-68). Зі змісту якого слідує, що з дати укладеного вказаного договору відповідач [PERSON] є власником квартири № [ADDRESS]. Відповідно до ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, аналіз вищенаведених правових норм та дійсних обставин справи дає підстави вважати, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Враховуючи викладене та визнання відповідачем позовних вимог, позов підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, згідно ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір на користь позивача [PERSON]

Outcome: approved