Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-19 00:00:00

Згідно позовної заяви та заяви про зменшення і уточнення позовних вимог [PERSON] просить стягнути з Комунального медичного закладу Нетішинської міської ради «Спеціалізована медико-санітарна частина м.Нетішин» (далі за текстом КМЗ НМР «СМСЧ м.Нетішина») на свою користь кошти в сумі 48572,10 грн. як заробітну плату за час затримки розрахунку. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що вона тривалий час працювала у КМЗ НМР «СМСЧ м.Нетішина» на посаді заступника начальника з економічних питань. В подальшому 03.10.2016 року була звільнена із займаної посади на підставі п.1 ст.40 КЗпП України у звязку із скороченням чисельності працівників. Проте, у встановлений законодавством строк відповідач не провів з нею повний розрахунок, зокрема, їй не було виплачено незаконно утримані з неї кошти в сумі 1443,76 грн., що було встановлено рішенням Нетішинського міського суду від 13.04.2017 року. Згідно цього ж рішення суду відповідач перерахував позивачці своєчасно не виплачені ним кошти лише 12.05.2017 року, тому позивачка просить стягнути з відповідача заробітну плату за час затримки розрахунку з 04.10.2016 року по 11.05.2017 року, тобто 7 місяців і 7 днів. У судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали, просили його задовольнити, посилаючись на докази наведені в ньому. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечила та просила в ньому відмовити посилаючись на те, що всі суми при звільненні позивачки були їй виплачені у строки, передбачені ст.116 КЗпП України, заборгованості із виплати заробітної плати на дату звільнення [PERSON] не було, будь-які претензії від неї не надходили. Також представник відповідача зазначила, що при проведенні розрахунку середньомісячного заробітку позивачкою не дотримано Механізм здійснення відповідного розрахунку, визначеного Порядком обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою КМ України 08.02.1995 року №100, а також не враховано те, що їй була нарахована і виплачена заробітна плата за жовтень, листопад та грудень 2016 року. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до переконань, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] працювала у КМЗ НМР «СМСЧ м.Нетішина» на посаді заступника начальника з економічних питань. Відповідно до наказу головного лікаря №112-к від 19.09.2016 року позивачка 03.10.2016 року була звільнена із займаної посади на підставі п.1 ст.40 КЗпП України у звязку із скороченням чисельності працівників. Наказом виконуючого обовязки головного лікаря КМЗ НМР «СМСЧ м.Нетішина» №245/2 від 22.07.2016 року позивачку було притягнуто до матеріальної відповідальності по акту ревізії фінансово-господарської діяльності закладу та утримано з її заробітної плати кошти в сумі 1443,76 грн. Водночас, [PERSON] не погодилась з вищевказаним наказом та оскаржила його в судовому порядку. 13.04.2017 року рішенням Нетішинського міського суду, яке набрало законної сили 10.08.2017 року, задоволено позов [PERSON] до КМЗ НМР «СМСЧ м.Нетішина», пункт 2 наказу №245/2 від 22.07.2016 року - скасовано, стягнуто з КМЗ НМР «СМСЧ м.Нетішина» на користь [PERSON] кошти в сумі 1443,76 грн. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, суд вважає, що відповідач мав заборгованість по виплаті заробітної плати в сумі 1443,76 грн. перед позивачкою на час її звільнення, що також підтверджується рішенням Нетішинського міського суду від 13.04.2017 року, яке набрало законної сили 10.08.2017 року. Згідно з ст.47 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) власник або уповноважений ним орган зобов'язаний у день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 КЗпП. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Статтею 117 КЗпП України передбачено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, а саме у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, за відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Вирішуючи питання про суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд керується вимогами Постанови КМ України від 08.02.1995 року №100 щодо розрахунку середньоденної заробітної плати позивача. Відповідно до пункту 8 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою КМ України 08.02.1995 року №100, згідно з положеннями якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Разом з тим, судом враховуються вимоги п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», де судам роз'яснено, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначені сум, що підлягають стягненню. Так, згідно із розрахунку середньої заробітної плати за серпень-вересень 2016 року, наданого суду відповідачем встановлено, що [PERSON] відпрацювала 10 і 20 робочих днів та отримала заробітну плату в розмірі 2006,53 грн. у серпні 2016 року та 4013,07 грн. у вересні 2016 року, а отже розмір середньої заробітної плати за вищевказаними даними складає 200,65 грн. Відповідно до довідки про доходи №1016-1 від 14.06.2017 року, виданої КМЗ НМР «СМСЧ м.Нетішин», яку долучено позивачкою до матеріалів позову, заробітна плата [PERSON] у серпні 2016 року становила 4884,97 грн. та 8766,01 грн. у вересні 2016 року. На підставі вищевказаної довідки позивачка самостійно здійснила розрахунок своєї середньомісячної заробітної плати та визначила її розмір в сумі 317,65 грн. Водночас, відповідно до даних Пенсійного фонду України, а саме Індивідуальної відомості про застраховану особу, заробітна плата [PERSON] у серпні 2016 року становила 4884,97 грн. та 4351,71 грн. у вересні 2016 року. Суд вважає, що середньоденний заробіток позивачки слід вираховувати за даними Пенсійного фонду України, а саме з Індивідуальних відомостей про застраховану особу. Таким чином, середньоденний заробіток [PERSON] становить 209,92 грн. (4884,97 грн.+4351,71 грн./ 44 робочі дні у серпні та вересні 2016 року). Період затримки фактичного розрахунку по заробітній платі із позивачем, складає 19 робочих днів в жовтні 2016 року, в листопаді 2016 року 22 робочі дні, в грудні 2016 року 22 робочі дні, в січні 2017 року - 20 днів, в лютому 2017 року - до 30 вересня - 21 день, а всього - 150 робочих днів. Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні складає 31488 грн. (150 робочих днів х 209,92 грн.), з утриманням з вказаної суми при виплаті передбачених законом податків та обов'язкових платежів і зборів. Оподаткування доходів фізичних осіб регламентується розділом ІV Податкового кодексу України. Відповідно до п.п.163.1.1 п.163.1 ст.163 цього кодексу об'єктом оподаткування фізичної особи - резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід, до якого, зокрема, включаються доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту) (п.п.164.2.1 п.164.2 ст.164 Кодексу) та інші доходи, крім зазначених у ст.165 Кодексу (п.п.164.2.20 п.164.2 ст.164 Кодексу). При цьому п.п.14.1.48 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України встановлено, що заробітна плата - це основна та додаткова заробітна плата, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, які виплачуються (надаються) платнику податку у зв'язку з відносинами трудового найму згідно із законом. Згідно із п.п.168.1.1 п.168.1 ст.168 Податкового кодексу України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в ст.167 Кодексу. Відповідно з вимогами ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати в сумі 3400 грн. понесені нею за надання правової допомоги, що підтверджується договором про надання послуг у сфері права від 01.06.2017 року, укладеним між позивачкою [PERSON] та підприємцем з надання послуг у сфері права [PERSON], приходними касовими ордерами №32/17 від 14.08.2017 року та №44/17 від 20.12.2017 року, актом приймання виконаних робіт (надання правової допомоги) від 20.12.2017 року. Вищевказані витрати на правову допомогу сплачені позивачкою з дотриманням вимог Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Крім того, оскільки позовні вимоги підлягають до задоволення на суму 31488 грн., що складає 64,83% від суми заявлених позовних вимог (48572,10 грн.), тому з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 414,91 грн. (640 х 64,83% / 100). На підставі наведеного,

Outcome: approved