Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-04 00:00:00

Звернувшись до суду з позовом, [PERSON] , який діє в інтересах [PERSON] , просить скасувати арешт квартири [ADDRESS] , який було зареєстровано 19.07.2005 року за № 2197668 Першою Бахмутською державною нотаріальною конторою. В обґрунтування позовних вимог представником позивача зазначено, що позивач є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , яку [PERSON] на початку травня 2019 року вирішила продати, однак, звернувшись до нотаріуса для оформлення договору купівлі-продажу, їй стало відомо про те, що квартира знаходиться під арештом. Згідно виявленої нотаріусом інформації, арешт зареєстрований 19 липня 2005 року за № 2197668 відповідачем, в графі «Обтяження» зазначено: не вказано, 3288, Артемівський міськрайонний суд. Позивач нотаріусу пояснила, що про накладення арешту на квартиру їй нічого невідомо, оскільки її ніколи не викликали до суду з цього приводу, однак нотаріус порадив [PERSON] звернутись до суду, у зв`язку з чим вона подала дану позовну заяву. Позивач [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилась, її представником [PERSON] подано до суду заяву про підтримання позовних вимог у повному обсязі та розгляд справи за його та позивача відсутності. Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився за невідомою суду причиною. З урахуванням ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають повному задоволенню з наступних підстав. Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03.06.2016 року надані роз`яснення, що спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Пунктом 2 зазначеної постанови передбачено, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Судом встановлено, що квартира загальною площею 63,2 кв.м, розташована за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 24.06.1999 року. 27 листопада 1999 року [PERSON] змінила прізвище на [PERSON], у зв`язку з одруженням, що вбачається з копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 27.11.1999 року. Таким чином, судом встановлено, що позивач має право пред`явити позов про зняття арешту з зазначеної квартири. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, сформованої 20.06.2019 року, на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , власником якої є [PERSON] , накладене обтяження: арешт; підстава: не вказано, 3288, Артемівський міський суд; дата виникнення: 20.03.1996 року. Вказаний арешт зареєстрований 19 липня 2005 року за № 2197668 реєстратором - Першою бахмутською державною нотаріальною конторою. Згідно копії відповіді в.о. голови Артемівського міськрайонного суду Донецької області Дубовика Р.Є. за вих. № 219/01-20/7287/19 від 09.07.2019 року, надати копію ухвали суду про накладення арешту або його скасування на квартиру, яка належить [PERSON] , у період з 1996 року по 17.07.2005 року немає можливості, оскільки згідно реєстрації алфавітних показчиків по цивільним справам за вищевказаний період стосовно вказаної особи заяв до суду про арешт чи його скасування не надходило та судом не розглядалось. Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи і фактично не оспорюються сторонами. Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Аналогічні положення містяться і у ст.ст. 317, 321 ЦК України, згідно яких власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном; право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 328 ЦК України, встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно статті 73 Закону України «Про нотаріат» нотаріус за місцем розташування жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, іншого нерухомого майна чи місцем розташування земельної ділянки, або за місцезнаходженням однієї із сторін правочину накладають заборону їх відчуження: за повідомленням установи банку, підприємства або організації про видачу громадянину позики (кредиту) на будівництво, капітальний ремонт чи купівлю жилого будинку (квартири); за зверненням органу опіки та піклування з метою захисту особистих і майнових прав та інтересів дитини, яка має право власності або проживає у жилому будинку, квартирі, іншому приміщенні, на відчуження якого накладається заборона; при посвідченні договору довічного утримання; при посвідченні договору про заставу жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна; за повідомленням іпотекодержателя; в усіх інших випадках, передбачених законом. Статтею 74 цього ж Закону встановлено, що одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що потреба у збереженні арешту, накладеного на належну позивачу квартиру, відпала, а на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяжень) накладених на майно, порушуються майнові права позивача, що полягають у неможливості розпорядитись належним майном, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом скасування заборони відчуження (арешту) майна, з огляду на що суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, доведеними, обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved