Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-09 00:00:00

зів про участь у набутті спірного майна, оскільки сам по собі факт придбання 30.10.2010 р. автомобіля «Hundai IX 35» 2010 року випуску державний номер [NUMBER] без визначення ступеня участі працею й коштами в придбанні вказаного автомобіля, відповідно до правової позиції викладеної у постанові судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 25.12.2013 р. № 6-135цс13, не можуть бути підставою для визнання права власності на половину спірного майДо Харківського районного суду Харківської області з \~позовом в інтересах свого довірителя [PERSON] звернулася його представник адвокат [PERSON] до [PERSON], яка в подальшому збільшила позовні вимоги і в остаточній редакції, на підставі ст. 60 ч. 1, ст. 70 ч. 1, ст. 71 ч. 1 СК України, ст. 372 ЦК України, п. 30 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 р. № 11, просила суд: про поділ спільного майна подружжя та стягнення грошової компенсації за частку у спільному майні, а саме ? частину вартості автомобіля «Hundai IX 35» 2010 року випуску державний номер [NUMBER] у сумі 178605 грн. 00 коп., а від раніше заявленого позову до [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу відмовилася. В обґрунтування свої позовних вимог представник позивача [PERSON] зазначила, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у шлюбі з 04.06.2005 р. 30.10.2010 р. подружжям було придбано за договором купівлі-продажу автомобіль «Hundai IX 35» 2010 року випуску державний номер [NUMBER], який було оформлено на імя відповідача. Фактично [PERSON] та [PERSON] припинили шлюбні відносини 20.06.2014 р., а офіційно шлюб було розірвано рішенням Харківського районного суду Харківської області від 28.04.2015 р., яке набрало законної сили 25.05.2015 р. 13.10.2015 р. відповідач [PERSON] продала вказаний автомобіль своїй матері [PERSON], але, згоду на укладення договору продажу автомобіля, який потребує нотаріального посвідчення і державної реєстрації позивач [PERSON] не давав. На думку представника позивача [PERSON], оскільки автомобіль «Hundai IX 35» 2010 року випуску державний номер [NUMBER] був придбаний сторонами під час шлюбу та належав сторонам на праві спільної сумісної власності, проте був відчуджений відповідачем [PERSON] проти волі позивача [PERSON], представник позивача вважає, що необхідно врахувати його вартість при поділі майна подружжя. Від уточненого позову до [PERSON] від 23.10.2015 р. та 22.12.2015 р. про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля «Hundai IX 35» 2010 року випуску державний номер [NUMBER] (а.с. 74-75, 83-85) представник позивача [PERSON] в судовому засідання відмовилась, так як по-перше, не предявляла їй первісний позов від 04.08.2015 р. (а.с. 2), а по-друге, не надала суду договір, який просила визнати недійсним, і, навіть не вказала коли і де він був укладений, ким засвідчений. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала вказані позвні вимоги та просила суд їх задовольнити. Представники відповідача - [PERSON] подав до суду свої заперечення, у яких просив суд у задоволенні позову відмовити, так як вважає що доказів, які обґрунтовують позов позивач [PERSON] та ії представник [PERSON] суду не надали. У процесі слухання справи зясувалося, що автомобіль «Hundai IX 35» 2010 року випуску державний номер [NUMBER] не 2011року випуску, а 2010 року і був придбаний також не у 2011 році, а у 2010 році. Представника відповідача - [PERSON] також вказав, що позивач [PERSON] під час шлюбу ніде не працював та не мав коштів на купівлю такого автомобіля. Зазначений автомобіль був куплений 30.10.2014 р. батьками відповідача - [PERSON], за їх кошти, та оформлений на ії імя і переданий їй у користування, так як вона одна працювала у своїй сімї, та, окрім цього, доглядала за дитиною. В подальшому батько захворів, матері потрібно було возити його до лікарні і тому автомобіль відповідач [PERSON] повернула своїм батькам. 11.07.2014 р. за письмової згоди позивача [PERSON], автомобіль був переоформлений відповідачкою [PERSON] на свою матір [PERSON] Позивачу було достеменно відомо про ці обставини і він намагається ввести суд в оману, так як автомобіль не куплявся за спільні кошти його та відповідача [PERSON], а тому він не має ніяких прав на цей автомобіль. На підставі ст. 10 ч. 3, ст. 128, ст. 213 ч. 3 ЦК України, п. 24 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 р. № 11, представник відповідача - [PERSON] просив суд відмовити у задоволенні позову повністю. Позивач і відповідач в судове засідання не зявилися та направили в судове засідання своїх представників. Представник позивача [PERSON] підтримала позов, а представник відповідача - [PERSON] заперечував проти його задоволення. Суд, дослідивши зібрані докази по справі, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок наявних у справі доказів у їх сукупності, дійшов наступного висновку. На підставі клопотання представника позивача [PERSON] судом витребувано та долучено до матеріалів справи довідку управління [PERSON] України в Харківській області від 19.10.2015 р. про те, що 30.10.2010 р. на облік поставлений придбаний в торгівельній організації автомобіль «Hundai IX 35» 2010 року випуску державний номер [NUMBER] - власник [PERSON]. 11.07.2014 р. вказаний автомобіль було перереєстровано на нового власника за довідкою-рахунком - [PERSON]. (а.с. 72) Суд, вважає, що шлюбні правовідносини між сторонами виникли з моменту реєстрації шлюбу виконавчим комітетом Лизогубівської селищної ради Харківського району Харківської області 04.06.2005 р. по час набуття 13.05.2015 р. законної сили рішенням Харківського районного суду Харківської області від 28.04.2015 р. по справі № 635/8951/15-ц про розірвання шлюбу між [PERSON] і [PERSON] Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 р. № 11 «Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи». Згідно із п. 23 цієї постанови: «Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання». У п. 24 цієї постанови вказано, що: «Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто». Відповідно до ст. 65 ч. 1, ч. 2 СК України: «Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового». У ст. 204 ЦК України вказано, що: «Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним». Договір про купівлю продаж автомобіля укладений між відповідачем [PERSON] та ії матірю [PERSON] не визнаний судом недійсним і його недійсність прямо не встановлена законом. Позивач - [PERSON] і його представник - [PERSON] не надали суду доказів того, що [PERSON] не надавав письмової згоди на укладення договору купівлі-продажу автомобіля, який потребує нотаріального посвідчення. Окрім цього, сторона позивача не надала суду доказів щодо обсягу спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, джерело і час його придбання. \~[PERSON] і його представником - [PERSON] суду не надано належних і допустимих докана. Консультаційне повідомлення від 10.08.2016 р., надане представником позивача [PERSON] про оцінку вартості вказаного автомобіля не містить таких ознак документу як печатка та підпис особи яка його склала. (а.с. 127) Згідно із ст. 10 ч. 3 ЦПК України: «Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом». Відповідно до ст. 11 ч. 1 ЦПК України: «Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі». Згідно із ст. 60 ч. 1, ч. 3 ЦПК України: «Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі». Приймаючи до уваги викладене, підстави для задоволення позовних вимог про поділ спільного майна подружжя та стягнення грошової компенсації за частку у спільному майні, а саме ? частину вартості автомобіля «Hundai IX 35» 2010 року випуску державний номер [NUMBER] у сумі 178605 грн. 00 коп. - відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed