Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-19 00:00:00

Звертаючись до суду, позивач в обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що йому - [PERSON] на праві спільної часткової власності на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрованого 26 листопада 1997 року на товарній біржі «Дніпродзержинська», реєстраційний номер 001/361-Н, належить 39/50 частин житлового будинку [ADDRESS] . Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 15 вересня 2003 вказаний договір купівлі-продажу нерухомого майна визнано дійсним. Право власності зареєстровано 15 січня 2009 року в Електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно. Інші 11/50 частин житлового будинку на праві спільної сумісної власності належать [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] .. Відповідач по справі [PERSON] - рідний брат покійної дружини позивача. У січні 2009 року відповідач звернувся до позивача з проханням зареєструвати його в будинку по зазначеній вище адресі. Своє прохання мотивував тим, що він продав свій будинок, так як збирається виїхати за кордон, а для оформлення закордонного паспорту йому необхідна реєстрація. При цьому він пообіцяв, що зніметься з реєстрації зразу ж як тільки отримає паспорт. На сьогоднішній день невідомо, де мешкає відповідач. З позивачем після смерті дружини (сестри відповідача) останній не спілкується. Після реєстрації відповідач не всилявся в спірний будинок, не проживав в ньому ні одного дня. Його особистих речей в будинку немає. Прохання позивача про зняття з реєстрації за вказаною адресою відповідач ігнорує. Таким чином, відповідач не користується житловою площею спірного будинку з часу реєстрації. Йому ніхто не чинив перешкод в користуванні житловою площею будинку. Тобто, відповідач не проживає в місці реєстрації більше року без поважних причин. Реєстрація відповідача [PERSON] в спірному будинку порушує права позивача як власника нерухомого майна. Він не може на свій розсуд розпоряджатися належною йому на праві власності частиною будинку. Крім того, із-за реєстрації відповідача в спірному він змушений сплачувати комунальні послуги в більшому розмірі, які нараховуються з розрахунком і на відповідача. Відповідач [PERSON] не проживає в спірному будинку без поважних причин з часу реєстрації - з 30 січня 2009 року, тобто більше 11 років. Таким чином відповідач [PERSON] втратив право користування житловою площею будинку [ADDRESS] . На підставі зазначеного позивач просив: визнанти [PERSON] таким, що втратив право користування житловою площею спірного будинку, та зняття його з реєстрації за адресою: [ADDRESS] . В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, представник позивача [PERSON] надала суду заяву в якій просила справу розглядати без її участі та без участі позивача, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, не заперечувала проти розгляду справи у заочному порядку та винесення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Заяву про слухання справи за його відсутністю не надав. Про причини неявки суд не повідомив. Про час і місце слухання справи повідомлений належним чином - у відповідності до вимог ч. 6, п. 2 ч. 7 ст. 128, ч. 9 ст. 130 ЦПК України, судовими повістками про виклик за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання та оголошенням на сайті. Представником третьої особи ніяких заперечень на позов не надано. Враховуючи вищенаведене і прийняття судом ухвали про заочний розгляд справи, справа підлягає розгляду в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи. В судовому засіданні досліджені всі докази, подані учасниками справи. Клопотання про витребування і дослідження інших доказів до суду не надходило. Суд постановляє рішення на підставі повно і\~всебічно з`ясованих\~обставин,\~на які\~сторони посилаються\~як на\~підставу своїх\~вимог і\~заперечень,\~підтверджених тими\~доказами,\~які були\~досліджені в\~судовому засіданні. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідач не надав ні відзиву, ні заперечень за позовом, тому обставини, на які посилається позивач за текстом позовної заяви суд вважає доведеними. Дослідивши наявні у справі письмові докази та оцінивши їх в сукупності суд приходить до наступних висновків. У судовому засіданні встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрованого 26 листопада 1997 року на товарній біржі «Дніпродзержинська», реєстраційний номер 001/361-Н, позивачу [PERSON] належить 39/50 частин житлового будинку [ADDRESS] (ар.с.7). Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 15 вересня 2003 року договір купівлі-продажу нерухомого майна зареєстрований 26 листопада 1997 року між [PERSON] і [PERSON] , [PERSON] 39/50 частини домоволодіння [ADDRESS] за № 001/361-Н товарною біржею «Дніпродзержинська» визнано дійсним (ар.с.8). Відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно ОКП «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» за номером витягу 21556277 від 15.01.2009 року, реєстраційний номер 26105611, 39/50 частини домоволодіння [ADDRESS] належить [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу, реєстр № 001/361-Н від 26.11.1997 року товарна біржа «Дніпродзержинська», квартира № 1, рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 15 вересня 2003 року (ар.с.6). Згідно копії технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] інші 11/50 частин житлового будинку на праві спільної сумісної власності належать [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (ар.с.10-15). Факт реєстрації відповідача [PERSON] в будинку [ADDRESS] підтверджено довідкою з адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС Дніпропетровської області від 17 березня 2020 року (ар.с.27) та копією домової книги про реєстрацію громадян в будинку [ADDRESS] (ар.с.16-19) . Відповідно до акту про підтвердження факту проживання (не проживання) особи/осіб від 25.02.2020 року затвердженого посадовою особою відділу з питань діяльності ОСН та ОСББ Кам`янської міської ради Родіоновою В.В., за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , [INFO] фактично не проживає з 2009 року (ар.с.39). Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.\~ Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16, за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України Верховний суд України дійшов до висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. Згідно ст. 405 ЦК України 2003 року члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За таких обставин, слід вважати доведеними факти, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог, у тому числі факт не проживання відповідача у вказаному будинку з 2009 року. Тому, в частині визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом позов підлягає задоволенню. Однак вимоги позивача щодо зняття відповідача з реєстраційного обліку не підлягають задоволенню, так як вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням згідно з нормами житлового і цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК України; стаття 405 ЦК України). Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зняття особи з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Враховуючи викладене, за наявності рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням окремого рішення суду щодо зняття особи з реєстрації місця проживання не потребується. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial