Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-15 00:00:00

Згідно позовної заяви [PERSON], уточнень до позову, його усних поясненень в судовому засіданні, в тому числі в якості свідка, з 2010 року його майбутня дружина [PERSON] знімала за плату квартиру у [PERSON] [ADDRESS]. В 2011 році уклав з нею шлюб. Після укладення шлюбу проживали разом в орендованій квартирі, платили комунальні послуги, там народилися діти. Письмового договору найму укладено не було. Раніше [PERSON] особисто не знав. В квітні 2013 року поступила від неї пропозиція купити квартиру. В травні 2013 року домовились з [PERSON] купити у неї квартиру за 35000 доларів США, умови продажу їх влаштовували. 27.05.2013 року зустрівшись в меблевому салоні «Сосновий бір» передав для неї перший платіж 10000 доларів США в рахунок купівлі-продажу квартири, вона надала йому оригінал технічного паспорту в гарантію того, що продасть саме йому квартиру. На підтвердження укладення в майбутньому договору купівлі-продажу особисто від свого імені написала розписку в якій зазначила, що [PERSON], [INFO], паспорт серії НА №551288, виданий 07.07.1998 року отримала від [PERSON] 10000 доларів США (вісімдесят одна тисяча грн.) в рахунок коштів за квартиру, яку вона зобов»язується продати після повної виплати коштів в сумі 35000 доларів США за чотири роки. Квартира знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Кошти можуть бути виплачені рівними частинами до 01.07.2017 року. Техпаспорт на квартиру передано одразу. У випадку порушення нею договірних умов зобов»язується повернути кошти в подвійному розмірі. На звороті росписки вона зробила розрахунок, згідно якого 35000 доларів США - це вартість квартири, мінус 10000 доларів США - це сума, яку він віддав в рахунок погашення заборгованності, 25000 доларів США це залишок заборгованості, 48 місяців - це проміжок часу, за який мала погашатися заборгованість до 01.07.2017 року, 8,15 грн. це курс долара США на той час. Обидві сторони такі умови влаштовували. Також [PERSON] в розписці зазначила, що всі меблі, що знаходяться в квартирі, побутова техніка після укладення договору купівлі-продажу квартири переходять у повне розпорядження покупця. Вона сама запропонувала такі умови. Орендна плата йшла в рахунок подальшого договору купівлі-продажу. В той же день [PERSON] власноручно написала графік погашення заборгованості по попередній домовленості договору купівлі-продажу квартири. В подальшому при погашенні заборгованості кожен раз в меблевому салоні «Сосновий бір» напротязі 2013 року та в 2014 року сплачував для неї грошові кошти, після чого обоє зразу ставили підписи. Всього для відповідачки в рахунок майбутньої купівлі-продажу квартири сплатив 10000 доларів США та 63750 грн. Коли піднявся різко курс долара, домовився з відповідачкою, що вона йому віддає грошові кошти, а він виїжджає з квартири. Він почав підшукувати іншу квартиру, згодом вона запропонувала купити цю ж саму квартиру по нижчій ціні, на що погодився, однак заявив про посвідчення договору в нотаріуса. Всі юридичні питання відповідачка взяла на себе, він віддав для неї технічний паспорт на квартиру, все це тягнулося певний час. 30 червня 2015 року вона зателефонувала і запропонувала зустріч в нотаріуса з приводу укладення попереднього договору купівлі-продажу квартири. Коли прийшов до нотаріуса, то там вже була відповідачка, документи на квартиру були в неї. Квартиру домовився купити вже за 21000 доларів США і йому залишалось доплатити до тієї суми, яку заплатив раніше в рахунок їхніх домовленостей п»ять - шість тисяч доларів США. До нотаріуса прийшов 30 червня 2015 року з грішми, які мав повністю для укладення договору-купівлі продажу квартири. Нотаріус дав рахунок для проплати за переоформлення квартири, він пішов в банк, здійснив проплату, нотаріус сказав, що потрібна довідка з міської ради про перебування на квартирному обліку. Коли знаходився в міській раді зателефонував нотаріус і повідомив, що приїхала міліція і забрали [PERSON] Як дізнався пізніше власниками квартири були чоловік [PERSON] та син [PERSON], між нею і її чоловіком виник спір і той скасував доручення. [PERSON] ніколи не говорила, що квартира не є її власністю, цього не знав і станом на 27 травня 2013 року, коли надав для неї 10000 доларів США, а вона надавала розписку. Запитавши в неї про ситуацію, що склалася, відповіла, що розбереться на протязі трьох днів, про те так і не розібралася. Дружина написала заяву в міліцію, щоб повернула кошти, до останнього мав надію, що відповідачка їх поверне, однак до цього часу так і не повернула. Жодного разу [PERSON] і не говорила, що гроші, які надаються ним для передачі купівлі-продажу квартири вона передає для свого сина. Вважає, що саме [PERSON] має були належним відповідачем по справі, оскільки вона отримувала гроші від нього та писала власноручно розписки в рахунок купівлі-продажу квартири, хоча при цьому знала, що квартира належить не їй. Просить стягнути з [PERSON] на його користь 10000 доларів США, що за курсом НБУ станом на 30 листопада 2015 року складає 238840 грн. та 63750 грн. в якості грошових коштів, набутих без достатньої правової підстави, а також 3573,15 доларів США та 15 центів, що за курсом НБУ станом на 30 листопада 2015 року складає грошову суму в розмірі 84316,7 грн. та 20941,35 грн. в якості процентів за користування безпідставно набутими грошовими коштами. Відповідачка [PERSON] допитана в судовому засіданні і як свідок позов не визнала та показала, що квартира [ADDRESS] є власністю її колишнього чоловіка [PERSON] та сина [PERSON], право спільної сумісної власності на яку виникло в порядку реалізації права на приватизацію квартири державного житлового фонду. В 2010 році деякий час вона проживала в квартирі, а потім вирішила її здати, так як потрібні були гроші. Квартира була здана в користування [PERSON] зі згоди співвласників, яка до одруження з позивачем нею користувалася. В подальшому з її згоди в дану квартиру вселився і позивач по справі. Вони сім»єю порадились та вирішили продати квартиру. Була домовленість про продаж - купівлю квартири на певних умовах: квартира продається за 35000 доларів США в розстрочку, зі всіма меблями. В [PERSON] не було такої суми грошей, домовились, що спочатку він надає 10000 доларів США, а потім рівними частинами вносить за три роки всю суму, після того укладають договір купівлі-продажу. Це було на початку березня 2013 року. Через деякий час позивач приїхав до неї на роботу і привіз перший внесок, розписку написала раніше ніж 27 травня 2013 року, а не тоді, коли він приніс перший внесок, гроші приніс не в доларах, а в гривнях, це були дві пачки купюрами по 200 грн., три пачки по 100 гривень і одна пачка збірні купюри, при перерахунку в одній із пачок по 100 грн. виявилось не сто штук в пачці, а сто десять, через те дописала не вісімдесят тисяч гривень, а вісімдесят одну тисячу гривень. Ні одно разу, ні однієї суми не було передано в доларах, тільки в гривнях. На виконання зобов»язань за попереднім договором [PERSON], починаючи з травня 2013 року по серпень 2014 року передав для неї кошти одноразово 27.05.2013 року 81000 грн., а в подальшому 13 місяців по 4250 грн., 22.08.2014 року - 8500 грн. Всі гроші, які вона отримала від позивача були передані нею її сину, співвласнику квартири, який проживає та навчається в Польщі. Розписку від 27 травня 2013 року написала формально. Кожного місяця позивач приносив відповідну суму, як домовлялися, однак квартири падали в ціні, а долар дорожчав, тому не змогли домовитися про подальші дії і на деякий час такі були припинені. В червні 2015 року домовилася з позивачем в нотаріуса оформити договір-купівлі продажу, мала доручення від сина і колишнього чоловіка здійснювати продаж цієї квартири, але такий не відбувся через те, що колишній чоловік анулював доручення. Вона виступала посередником між власниками квартири та покупцем, її справа була отримати та передати гроші, позивач знав, що вона не є власником квартири, оскільки одразу після першої передачі грошей віддала йому технічний паспорт та свідоцтво про право власності на квартиру. Вважає, що вона є неналежним відповідачем по справі, позов до неї пред»явлено безпідставно, отримані кошти має повертати син [PERSON], як співвласник, який від неї ці кошти отримав, в позові просить відмовити. Згідно письмової заяви від 12.02.2016 року третьої особи на стороні відповідача [PERSON] просить справу слухати у його відсутність та зазначив, що з огляду на ту обставину, що квартира свого часу отримувалась його мамою та членами її сім»ї в першому шлюбі, його батько [PERSON] не претендував на неї. Коли він вирішив продовжити навчання для здобуття освіти, батько не заперечував щодо використання коштів на навчання від продажу квартири, запевняв, що [PERSON] має доручення і може безперешкодно продати квартиру коли виникне потреба. В квітні 2012 року оформив на матір нотаріально посвідчене доручення, в якому було передбачено її право управляти та розпоряджатись всім його майном, в тому числі і продавати його. Саме за наявності нотаріально посвідчених доручень його мамою [PERSON] було укладено попередній договір про продаж квартири сім»ї, яка фактично проживала в квартирі на певних умовах. Гроші, які відповідачка отримала від покупця були передані йому певними сумами. Вважає що позов заявлений безпідставно, оскільки отримані на виконання попередньої домовленості про продаж квартири гроші протягом 2013-2014 років в сумі 144750 грн. передала йому, тому й обов»язок по їх поверненню лежить на ньому. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до змісту ч. 1 статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Відповідно до змісту статті 657 ЦК України договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Згідно змісту ч.1 статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Згідно змісту 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Правила статті 1212 ЦК України застосовуються і тоді, коли майно передано на виконання юридично ще не укладеного договору. Згідно із частини 1 статті 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші. Згідно змісту статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних в справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед установленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Так, відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 22 травня 1995 року квартира [ADDRESS] належить на праві приватної спільної власності [PERSON], [PERSON] (а.с.88). Відповідно до розписки від 27 травня 2013 року, [PERSON], [INFO], паспорт серії НА №551288, виданий 07.07.1998 року отримала від [PERSON] 10000 доларів США (вісімдесят одна тисяча грн.) в рахунок коштів за квартиру, яку вона зобов»язується продати після повної виплати коштів в сумі 35000 доларів США за чотири роки. Квартира знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Кошти можуть бути виплачені рівними частинами до 01.07.2017 року. Техпаспорт на квартиру передано одразу. У випадку порушення нею договірних умов зобов»язується повернути кошти в подвійному розмірі. Всі меблі, що знаходяться в квартирі та побутова техніка переходять у повне розпорядження покупця. Надалі приводится розрахунок: 35000 - 10000 - 25000 : 48 місяців * 8,15 = 4250 грн. в місяць (а.с. 10). [PERSON] в судовому засіданні підтвердила, що розписка написана і підписана нею. Відповідно до графіку погашення заборгованості по попередній домовленості договору купівлі-продажу квартири по вул. Незалежності 13/19 м.Нетішин, 27.05.2013 року [PERSON] передав, а [PERSON] отримала 10000 доларів США (вісімдесят одна тисяча грн.), 01.07.2013 року, 23.07.2013 року, 03.09.2013 року, 27.09.2013 року, 23.10.2013 року, 29.11.2013 року, 26.12.2013 року, 27.01.2014 року, 28.02.2014 року, 28.03.2014 року, 25.04.2014 року, 30.05.2014 року, 15.07.2014 року отримала по 4250 грн., 22.08.2014 року 8500 грн.. Факт передачі та отримання коштів засвідчені підписами (а.с.11). [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтвердили справжність підписів в означеному графіку. Оскільки договір купівлі продажу який за своєю формою та змістом, який відповідав би вимогам закону нотаріально посвідчений не був, а була лише домовленість укласти такий договір в майбутньому, то розписка та графік погашення заборгованості є нікчемними правочинами, які не тягнуть за собою виникнення у сторін зобов'язань за таким правочином, а тому грошові кошти, які передані [PERSON] в розмірі 10000 доларів США та 63750 грн. повинні бути повернуті як набуті [PERSON] без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно). Твердження відповідачки що вона не є належним відповідачем не ґрунтується на матеріалах справи та законі, оскільки з розписки, графіку погашення заборгованості при утриманні коштів від позивача не вбачається, що вони передані нею співвласнику квартири, так само і не вбачається, що вона діяла як представник від імені співвласника та власника квартири, а навпаки, діяла в своїх інтересах, грошові кошти отримала особисто, позивач передавав саме їй кошти на укладення договору купівлі-продажу, тому саме вона має відповідати за цим позовом. Суд не бере до уваги покази відповідачки в тому, що обидва документи написані нею формально до 27 травня 2013 року, те, що на виконання зобов»язання в рахунок продажу квартири [PERSON] не передавав грошових коштів в доларах США в сумі 10000, а передавав в гривнях, оскільки такі спростовуються розпискою від 27 травня 2013 року, в якій наявна фіксація факту передачі грошових коштів саме в доларах США та те, що саме 10000 доларів США було нею отримано (а.с.10), графіком погашення заборгованості по попередній домовленості договору купівлі-продажу квартири від 27 травня 2013 року (а.с.11), які відповідають фактичним обставинам справи і є належними та допустимими доказами. Відповідно до частини 2 статті 1214 ЦК України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу). Відповідно до частини 2 ст. 536 ЦК України розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. За обставин, на які посилається позивач договором, законом або іншим актом цивільного законодавства розмір процентів за користування чужими грошима не передбачено. Таким чином, враховуючи характер спірних правовідносин суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення на його користь 10000 доларів США, що в еквіваленті за курсом Національного банку України станом на 30 листопада 2015 року складає 238840 грн. та 63750 грн. в якості грошових коштів, набутих без достатньої правової підстави підлягають до задоволення та ґрунтуються на дійсних обставинах справи, в іншій частині позов задоволенню не підлягає. Згідно змісту ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позивачем заявлені позовні вимоги майнового характеру на суму 407848,05 грн., сума задоволених позовних вимог становить 302590 грн., що пропорційно до заявлених майнових позовних вимог становить 74,19 % (302590 грн. х 100 % : 407848,05 грн.). Відповідно до квитанцій, наявних в матеріалах справи позивачем сплачено судовий збір в сумі 4293,41 грн. (а.с.1,13,25), а тому з відповідачки на користь позивача слід стягнути судові витрати за сплату судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог 3185,28 грн, (74,19 % *4293,41 грн. : 100% = 3185,28 грн.). Тому означена сума судового збору підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача. Витрати, що повязані з оплатою правової допомоги представника [PERSON] адвоката [PERSON] становлять 569,05 гривень На підставі викладеного,

Outcome: partial