Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-11 00:00:00

Звернувшись до суду з позовом, представник позивача [PERSON] , який діє в інтересах позивача [PERSON] , просить визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності на квартиру [ADDRESS] без назви, в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що [INFO] померла мати [PERSON] - [PERSON] , [INFO] . 18 травня 2000 року мати [PERSON] - [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] , загальною площею 36,0 м?, у тому числі житловою 23,40 м?, на підставі договору купівлі-продажу, засвідченого товарною біржею «Нерухомість». 26 травня 2000 року вищезазначений договір купівлі-продажу був зареєстрований БТІ міста Єнакієве Донецької області за реєстровим номером № 436. Після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , [PERSON] у встановлений ЦПК України строк, 26 березня 2020 року звернулася до державного нотаріуса Світлодарської державної нотаріальної контори для прийняття спадщини, де нотаріусом було проведено реєстрацію в спадковому реєстрі. Після спливу шестимісячного строку [PERSON] звернулася до державного нотаріуса Світлодарської державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право власності в порядку спадкування за законом. 14 травня 2020 року [PERSON] отримала від державного нотаріуса Світлодарської державної нотаріальної контори постанову про відмову у вчинені нотаріальних дій - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно - квартиру [ADDRESS] без назви. Підставою були ті обставини, що договір купівлі-продажу вищезазначеної квартири, засвідчений товарною біржею «Нерухомість», не був нотаріально засвідчений. Дані обставини перешкоджають [PERSON] отримати спадкове майно у спадок, залишений після смерті її матері - [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] . Єдиним способом на теперішній час поновити права на спадкове майно вважає звернення до суду з вищезазначеним позовом, оскільки за життя мати [PERSON] - [PERSON] не зверталася до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу вищезазначеної квартири, засвідченого товарною біржею «Нерухомість», дійсним, що давало б їй право на реєстрацію права власності в єдиному державному реєстрі на нерухоме майно і позбавило б позивача необхідності на теперішній час звертатися до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом. Оскільки за життя [PERSON] цього зроблено не було, тому єдиним способом захисту порушеного права на прийняття спадщини [PERSON] є звернення до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] , будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце судового засідання, у судове засідання не з`явилися. Від представника позивача [PERSON] надійшла заява про підтримання позовних вимог та розгляд справи без їх участі. Представник відповідача Світлодарської міської ради, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, у судове засідання не з`явився. Від представника міської ради Воронкевич В.П. надійшла заява, в якій він просив суд розглянути справу без участі Світлодарської міської ради, проти заявлених позовних вимог не заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] , є дочкою [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 21 серпня 1955 року та свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 14 січня 1978 року (а.с. 4). Відповідно до копії договору купівлі-продажу від 18 травня 2000 року, укладеного товарною біржею «Нерухомість», [PERSON] купила у [PERSON] квартиру [ADDRESS] , яка належала їй на праві приватної власності. Вказаний договір зареєстровано Єнакіївським міжміським бюро технічної інвентаризації 26 травня 2000 року за реєстровим № 436 у книзі 47 (а.с. 6). При цьому, у п. 5 вказаного договору купівлі-продажу зазначено, що покупець набуває право власності на квартиру з моменту підписання даного договору. Договір подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає (а.с. 6). [INFO] [PERSON] , [INFO] , померла. 26 березня 2020 року державним нотаріусом Світлодарської державної нотаріальної контори Блєвєровою О.В. заведено спадкову справу № 15/2020 на майно спадкодавця [PERSON] , померлої [INFO] , про що свідчить витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 59908172 від 26 березня 2020 року (а.с. 5). 14 травня 2020 року державним нотаріусом Світлодарської державної нотаріальної контори Донецької області Блєвєровою О.В. видано постанову про відмову [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно - квартиру за адресою: [ADDRESS] , яка залишилася після смерті [PERSON] (а.с. 7). 05 жовтня 2020 року до суду надійшов лист від державного нотаріуса Світлодарської державної нотаріальної контори Донецької області Блєвєрової О.В., згідно з яким Світлодарською державною нотаріальною конторою Донецької області відкрито спадкову справу № 15/2020 до майна [PERSON] , померлої [INFO] . Статтею 227 ЦК України (в редакції 1963 року) передбачалась необхідність нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу (міни) жилого будинку, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Згідно з ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року № 1956-ХІІ (в редакції, чинній на момент укладання спірного правочину) угоди, зареєстровані на товарній біржі не підлягають нотаріальному посвідченню. Таким чином, на дату укладання договору купівлі-продажу від 18 травня 2000 року на товарній біржі «Нерухомість», в законодавстві існували протиріччя щодо необхідності нотаріального посвідчення вказаного договору, мала місце колізія норми ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» та норми кодифікованого нормативно-правового акту, а саме ст. 277 ЦК Української РСР 1963 року. Відповідно до абз. 3 п. 2 Постанови №14 Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року, роз`яснено, що у випадку наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають юридичну силу, застосуванню підлягає той, що прийнятий пізніше. В даному випадку, наявна колізія норм матеріального права, що мають однакову юридичну силу, при цьому суд акцентує увагу, що Закон України «Про товарну біржу» було прийнято в 1991 році, а Цивільний кодекс на момент укладання спірного правочину діяв з 1963 року. При вирішенні спору про необхідність чи відсутність необхідності нотаріального посвідчення правочину, укладеного на товарній біржі, суд вважає правомірним застосування положення ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» (як нормативного акту, прийнятого пізніше), що дозволяв укладати біржові контракти щодо відчуження житлової нерухомості фізичною особою без нотаріального посвідчення. У судовому засіданні встановлено, що умови договору купівлі-продажу від 18 травня 2000 року виконано, однак правочин не посвідчено нотаріально. Крім того, на теперішній час укласти нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу (міни) нерухомого майна неможливо у зв`язку зі смертю однієї із сторін - [PERSON] . Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України, однією з умов виникнення прав та обов`язків учасників цивільних правовідносин є рішення суду. Згідно зі ст.ст. 15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого законного права чи інтересу в судовому порядку, зокрема, шляхом визнання права власності. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), що передбачено ст. 1216 ЦК України. Чинне цивільне законодавство передбачає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Згідно зі ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Згідно зі ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 4 ст. 25 ЦК України, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Визнання права власності на майно за померлим неможливе, оскільки це право не може бути зареєстроване. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є спадкоємцем за законом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] . Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Таким чином, обраний позивачем спосіб захисту прав передбачений і відповідає чинному законодавству. Аналіз наведених доказів дозволяє суду зробити висновок, що позовна заява [PERSON] є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Outcome: approved