Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-15 00:00:00

Згідно уточненої позовної заяви, [PERSON] звернулась до Подільського районного суду м. Києва з позовом до КП «Київпастранс» в особі відокремленого підрозділу Куренівське тролейбусне ремонтно-експлуатаційне, 3-тя особа [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на те, що 05.11.13р. в м. Києві сталося ДТП за участю автомобіля [NUMBER] та тролейбуса Т190110 д.н.з. [NUMBER], що належить КП «Київпастранс» та перебуває на балансі Куренівського ремонтно-експлуатаційного депо, та яким керував [PERSON] Постановою Подільського районного суду м. Києва від 20.11.13р. [PERSON] було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто останнього до адміністративної відповідальності. Внаслідок ДТП власнику автомобіля [NUMBER], тобто [PERSON], було заподіяно матеріальні збитки. Позивач просила стягнути на її користь з відповідача розмір вартості відновлювального ремонту автомобіля у сумі 20650 грн. 50 коп., моральну шкоду в розмірі 4801 грн. 00 коп. та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги підтримала з викладених підстав, просила позов задовольнити в повному обсязі. Представник КП «Київпастранс» у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Третя особа [PERSON] свого права на участь у судовому засіданні не використав, про причини неявки суд не повідомив. 10.03.15р. звернувся до суду з заявою, в якій просив розглядати вищевказаний позов за його відсутності. Суд, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, вивчивши матеріали справи, дослідивши подані сторонами докази встановив наступне. Автомобіль «Honda Civic» д.н.з. [NUMBER] дійсно перебуває у власності позивача, [PERSON], що підтверджується відповідним договором купівлі-продажу № 1324 від 10.12.05р. (а.с. 7), а також додатковою угодою до цього договору (а.с.14). Постановою Подільського районного суду м. Києва встановлено, що [PERSON], 05.11.13р. о 09 год. 25 хв., керуючи тролейбусом Т190110 д.н.з. [NUMBER], рухаючись по вул. Фрунзе,119/1 в м. Києві під час повороту ліворуч не врахував безпечний боковий інтервал в результаті чого сталось зіткнення з автомобілем [NUMBER] під керуванням [PERSON], що призвело до пошкодження обох транспортних засобів. (а.с. 18). Зазначеною постановою [PERSON] визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто останнього до адміністративної відповідальності. Порушення водієм [PERSON] вимог ПДР України знаходиться у прямому причинному зв'язку з виникненням даної ДТП та її наслідками. Під час вчинення ДТП [PERSON] перебував у трудових відносинах з КП «Київпастранс» в особі відокремленого підрозділу Куренівське тролейбусне ремонтно-експлуатаційне. Це підтверджується витягом з наказу № 100 від 16.07.07р., згідно з яким [PERSON] 1965 р.н. прийнятий на роботу з 17.07.07р. водієм тролейбусу 1 класу (а.с. 163, 173), а також листом від 16.06.15р., довідкою від 16.06.15р. надані відповідачем на адвокатський запит представника позивача, про те , що [PERSON] дійсно перебуває у трудових відносинах з відповідачем (а.с. 172, 174) В судовому засіданні 16.01.15р. судом було задоволено клопотання позивача про повторне призначення судової автотоварознавчої експертизи. Як вбачається з висновку експерта вартість відновлювального ремонту автомобіля [NUMBER], 2006 р.в., пошкодженого в наслідок ДТП, на момент проведення оцінки (19.02.15р.) складає 20650 грн. 50 коп., а вартість матеріального збитку відповідно - 13456 грн. 12 коп. (а.с. 88-93) В судовому засіданні 26.06.15р. судом було задоволено клопотання представника позивача про допит в якості свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] Згідно показів [PERSON], наданих суду в судовому засіданні 17.06.15р., ДТП сталось з вини водія тролейбусу, тобто [PERSON], який є третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору по цій справі. Після вчинення ДТП [PERSON] як власниця автомобіля зазнала збитків майнового характеру, а також пережила душевні страждання, викликані ДТП. [PERSON], будучи допитаною судом в якості свідка 17.06.15р., також підтвердила факт понесення позивачем моральної шкоди, спричиненою ДТП. 17.06.15р. до суду надійшли письмові заперечення на позовну заяву, в яких відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Заперечення ґрунтуються на тому, що вимога представника позивача, викладена у позові, про стягнення вартості відновлювальних робіт автомобіля є недоведеною, оскільки не підтверджується жодним належним доказом, а її розрахунок носить орієнтовний характер. Відповідач зауважував про необхідність врахування факту зношення пошкоджених деталей автомобіля при обчисленні суми збитків. Також, в запереченнях, відповідач звертає увагу суду на те, що обрахунок моральної шкоди через розмір мінімальної заробітної плати не передбачений чинним законодавством (а.с. 157-161). Представник позивача, посилаючись на норми ЦК України, просила суд стягнути з відповідача на користь позивача розмір вартості відновлювального ремонту автомобіля у сумі 20650 грн. 50 коп., моральну шкоду в розмірі 4801 грн. 00 коп. та судові витрати. Причиною спору між сторонами стала відмова відповідачів в добровільному порядку відшкодувати позивачеві заподіяну шкоду. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Цивільного кодексу України. Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ч. 2 ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо), як це зазначено у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1996 року. У відповідності до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових обов'язків. Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК, про що свідчить абз. 3 п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013р. Факт перебування [PERSON] у трудових відносинах з відповідачем підтверджується відповідними доказами, що містяться в матеріалах справи. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що КП «Київпастранс» в особі відокремленого підрозділу Куренівське тролейбусне ремонтно-експлуатаційне депо комунального підприємства «Київпастранс» є особою відповідальною за заподіяну позивачу матеріальну та моральну шкоду. Ст. 1192 ЦКУ визначає, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Представник позивача просила суд стягнути з відповідача грошову суму, необхідну для проведення відновлювального ремонту автомобіля. Проте, суд вважає таку вимогу, не доведеною, оскільки ремонтні роботи щодо автомобіля не було проведено, а розмір вартості відновлювального ремонту носить оціночний характер, та безпосередньо залежить від виконавця таких робіт. За таких обставин суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача в частині відшкодування вартості матеріального збитку, тобто 13456 грн. 12 коп. (тринадцять тисяч чотириста п'ятдесят шість гривень дванадцять копійок). У своїх позовних вимогах позивач просить суд стягнути з відповідача суму моральної шкоди у розмірі 4801 грн. 00 коп., обґрунтовуючи цю вимогу тим, що тривалий час позивач перебувала у стані душевних страждань після скоєння ДТП, користування ушкодженим автомобілем негативно впливало на її ділову репутацію, а також тим, що тривалий час вона була позбавлена можливості користуватись автомобілем взагалі. На підставі ч.1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. П.2 ч. 3 цієї статті вказує, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. На підставі зазначеної норми ЦК України суд вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 4801 грн. 00 коп., визначений позивачем, завищений, і оцінює його розмір у 1000 грн. (одну тисячу гривень). Відповідно до абзацу 3 п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», постановлюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись запризначенням, але має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. Враховуючи те, що в судовому засіданні було задоволено клопотання представника відповідача щодо передачі пошкоджених деталей автомобіля на користі відповідача, суд приходить до висновку про необхідність зобов'язання позивача передати відповідачеві пошкоджені запасні частини, які підлягають заміні на транспортний засіб «Honda Civic» д.н.з. [NUMBER], які зазначені в ремонтній калькуляції від 19.02.2015 року, яка є додатком до висновку експерта «за результатами проведення автотоварознавчої експертизи» від 24.02.2015р. №1514/15-54, а саме: бампер (КД 2583), кронштейн лівого бампера задній (КД 2619), кріплення бампера заднє (КД 2650), затискачі кріплення - 2 шт. (КД 2665), затискачі кріплення - 8 шт. (КД 2666), ліхтар задній лівий (КД 3281). Суд, у відповідності до ст.ст. 79, 88 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 243,60 грн. - судового збору за вимогами майнового характеру, 243,60 грн. - судового збору за немайновими вимогами, 2583,00 грн. за проведення експертизи, а всього стягнути 3070,20 грн. (три тисячі сімдесят гривень двадцять копійок). На підставі викладеного, ст.ст. 11, 22, 23, 1166, 1172, 1187, 1192 ЦК України,

Outcome: partial