Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-27 00:00:00

Звернувшись до суду з позовом, [PERSON] просить: -зобов`язати відповідача [PERSON] погасити заборгованість з виплати аліментів, що сформувалася за період з 11 серпня 2015 року по теперішній час, на відкритий нею в інтересах [PERSON] , [INFO] , рахунок; -зобов`язати відповідача [PERSON] виплачувати аліменти в порядку та розмірі, встановленому рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 13 жовтня 2020 року по справі № 208/6136/15, відкритий нею в інтересах [PERSON] , [INFO] , рахунок; -окремою ухвалою доручити співробітникам МВС перевірити дії відповідача [PERSON] на предмет наявності в них ознак злочину, передбаченого ст. 164 КК України. В обґрунтування позовних вимог позивачка послалася на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 05 жовтня 2007 року. [INFO] у них народився син [PERSON] . Рішенням Заводського районного суду м. Кам`янське від 11.11.2015 шлюб між нею та відповідачем було розірвано. 01 листопада 2016 року вона уклала шлюб з [PERSON] та змінила своє прізвище з [PERSON] на [PERSON] . Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 13 жовтня 2020 року у справі № 208/6136/15 з [PERSON] на її користь були стягнуті аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 11 серпня 2015 року, а починаючи з 08 липня 2017 року - в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Проте відповідач аліменти не сплачує, хоча отримує неофіційний дохід, на його майно неодноразово накладався арешт. Відповідач [PERSON] подав відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнав в повному обсязі, посилаючись на те, що порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду, передбачений ст. 74 Закону України «Пров виконавче провадження», суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір. Таким чином, при відсутності такого спору, заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. Крім того, позивачкою не надано належних доказів на підтвердження своїх вимог. Зокрема посилання позивачки спростовуються встановленим у рішенні Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 13.10.2020 фактом щодо надання матеріальної допомоги у натуральному виді та віднесено судом для вирішення на стадії виконання рішення суду. Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України» при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх виплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою. Або неправильним перерахуванням аліментів батьками. Позивачка [PERSON] подала відповідь на відзив, в якій наполягала на погашення заборгованості зі сплати аліментів, а не на її розмірі, як такому. Ухвалою судді Мар`їнського районного суду Донецької області від 14.07.2021 цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про погашення заборгованості зі сплати аліментів передано на розгляд за підсудністю до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області (а.с.28-29). Ухвалою судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області 13 серпня 2021 року відкрито спрощено позовне провадження у цій справі, справу призначено до судового розгляду, встановлені строки на подання заяв по суті (а.с.34). Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, вказала, що відповідач не сплачує аліменти з 2015 року. Сума заборгованості за аліментами складає майже 160000,00 грн. Скарги на дії державного виконавця вона не подавала. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечив проти позовних вимог, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позов. Вказав, що рішення про стягнення з нього на користь позивачки аліментів було ухвалено в заочному порядку та він про нього дізнався у вересні 2019 року від працівників поліції. В 2015 році після отримання виконавчого листа про стягнення аліментів позивач не звертала його до виконання, а пред`явила до виконання лише в лютому 2019 року. Дитина на канікулах перебувала у нього. Проте за ініціативою позивачки його спілкування із дитиною припинено. З 2015 року по 2021 рік він доходів не отримує. Аліменти не сплачує, оскільки не погоджується із розрахунком по заборгованості. Наразі оскаржує дії державного виконавця в суді. Дослідивши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про погашення заборгованості зі сплати аліментів не підлягають задоволенню з таких підстав. Судом установлено, що рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 13 жовтня 2020 року у цивільній справі № 208/6136/15 з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 11 серпня 2015 року, а починаючи з 08 липня 2017 року - в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Рішення суду набрало законної сили 03 лютого 2021 року (а.с.7-9). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 17 лютого 2021 року позивачка отримала виконавчий лист (а.с.10). На теперішній час виконавчий лист № 208/6136/15, виданий на підставі рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 13 жовтня 2020 року про стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки, перебуває на примусовому виконанні у Києво- Святошинському районному відділі ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), виконавче провадження № 65083767. Судом оглянуто надану позивачкою на підтвердження своїх вимог довідку-розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 02.06.2021 за № 65083767, здійсненого старшим державним виконавцем Києво - Святошинського районного ВДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), з примусового виконання виконавчого листа по справі № 208/6136/15, виданого 17.02.2021, відповідно до якого заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів на користь [PERSON] за період з 11.08.2015 по 01.05.2021 складає 156375,35 грн (а.с.11-12). Також судом оглянуто надану відповідачем копію його скарги від 31.08.2021 на дії державного виконавця з примусового виконання рішення суду про стягнення аліментів (а.с. 54-58). А також копію трудової книжки [NUMBER] на ім`я [PERSON] , зі змісту якої вбачається, що відповідача було звільнено 21 липня 2015 року з органів внутрішній справ України, з того часу записів про працевлаштування книжка не містить. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 194 СК України заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до статті 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу, - до досягнення нею двадцяти трьох років. Згідно із статтею 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення. Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості, але працює на час визначення її розміру, заборгованість визначається із заробітку (доходу), який він одержує. Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості і не працює на час визначення її розміру, вона обчислюється виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом. В судовому засіданні позивачка зазначила, що спору щодо розміру заборгованості по аліментам не має. Дитина є неповнолітньою, виконавче провадження не завершено, виконавчий лист не повернуто. Однак існує заборгованість за аліментами в розмірі 156375,35 грн., яку не погашено, тому вона підлягає, на її думку, примусовому виконанню не інакше як за рішенням суду про зобов`язання відповідача погасити вказану заборгованості та про зобов`язання відповідача виплачувати аліменти в порядку та розмірі, встановленому рішенням суду від 13.10.2020. З такими доводами позивачки погодитися не можна з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст. 5 ЦПК України). Згідно із ст. 1 Законом України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст. 71 Законом України «Про виконавче провадження» та Інструкцією з організації примусового виконання, затвердженою Наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012. Відповідно до ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», Інструкції з організації примусового виконання, затвердженою Наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012, суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір. 31 серпня 2021 року відповідачем подано до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області скаргу на дії державного виконавця, в якій відповідач оскаржує дії державного виконавця з приводу визначення розміру заборгованості по аліментам (а.с. 54-58). Таким чином, питання щодо розміру заборгованості відповідача по аліментам буде предметом судового дослідження. Отже, виходячи з контексту вищенаведених норм права, заборгованість по аліментам стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження», а не на підставі рішення суду про зобов`язання відповідача погасити заборгованість по аліментам та не на підставі рішення суду про зобов`язання виплачувати аліменти в порядку та розмірі, що встановлені рішенням суду. Підсумовуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що позивачкою обрано неналежний спосіб захисту порушеного права, оскільки стягнення аліментів відбувається в порядку виконавчого провадження згідно із Законом України «Про виконавче провадження». Отже, позовні вимоги про зобов`язання відповідача погасити заборгованість по аліментам та про зобов`язання виплачувати аліменти в порядку та розмірі, що встановлені рішенням суду задоволенню не підлягають. Суд також не вбачає підстав для постановлення окремої ухвали про доручення співробітникам МВС перевірити дії відповідача на предмет наявності в них ознак злочину, передбаченого ст. 164 КК України, оскільки позивачка не позбавлена можливості самостійного звернення до органів поліції з цього питання. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати слід покласти на рахунок держави.

Outcome: dismissed