Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-21 00:00:00

ЗОКС «Бескид» звернулась до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовну заяву мотивує тим, що 21 жовтня 2013 року між ЗОКС «Бескид» та [PERSON] було укладено кредитний договір №800-13, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит на споживчі цілі на загальну суму 70000 (сімдесят тисяч) гривень із розрахунку 25% річних від суми залишку кредиту строком на шістдесят місяців до 21 жовтня 2018 року, на умовах щомісячного погашення кредиту за встановленим графіком та сплатою відсотків за користування кредитом. З метою забезпечення виконання зобов'язання за вказаним договором між Позивачем і [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] 21 жовтня 2013 року були укладені договори поруки №800А-13, №800Б-13, №800В-13 та №800Г-13, відповідно, за умовами яких останні зобов'язувалися перед позивачем солідарно з [PERSON] відповідати за виконання свого обов'язку згідно умов кредитного договору. Відповідачі за вказаними договорами належним чином не виконують взяте на себе зобов'язання, з 31 червня 2014 року сплата по кредити припинилася, на вимогу Позивача сплатити заборгованість сторони не реагували. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором, станом на 15 серпня 2016 року Відповідачі мають заборгованість в розмірі 107967,75 грн., в тому числі: 69993,44 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 37974,31 грн. заборгованість по відсотках за користування кредитом. На підставі наведеного вище позивач просить: стягнути солідарно з відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на користь Закарпатської обласної кредитної спілки «Бескид» заборгованість за договором в сумі 107967,75 грн., а також сплачений судовий збір у розмірі 1619,52 грн. В судовому засідання представник\~\~позивача ЗОКС «Бескид» позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити в їх задоволенні. Представник зазначив, що ЗОКС «Бескид» на момент видачі кредиту його довірителю не мала діючої ліцензії на видачу кредитів, а мала лише ліцензію на прийняття вкладів. Позивачем по справі не надано жодних доказів того, що [PERSON] дійсно являється членом даної спілки, а також той факт, що ЗОКС «Бескид» дійсно мала власні кошти, які залучала, як депозити, та з яких в подальшому було видано кредит. Представник відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] адвокат [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, вважає позовну заяву в частині стягнення заборгованості солідарно з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] безпідставною, необґрунтованою та такою, що не підлягає до задоволення на підставі ч.4 ст.559 ЦК України у звязку із припиненням поруки за законом. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити в задоволенні вимог про солідарне стягнення з нього заборгованості за кредитним договором на підставі ч.4 ст.559 ЦК України у звязку із припиненням поруки за законом. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. За приписом ч.1\~ст.11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 3 ст.10 та ч.1 ст.60\~ЦПК України\~передбачено обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, засада змагальності у цивільному процесі є засадою особистої автономії сторін у цивільному процесі. Від волевиявлення сторін повинні залежати дії суду в доказовій діяльності. Активне втручання суду в доказову діяльність сторін без волі на те суперечить суті і природі цивільних прав, які особа здійснює вільно, на власний розсуд.\~\~ Згідно п. 1 ч. 2\~ст. 11 ЦК України\~підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 509 ЦК України\~передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від відповідача виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11 цього Кодексу. Як вбачається з матеріалів справи, 21 жовтня 2013 року між Закарпатською обласною кредитною спілкою «Бескид» та членом спілки [PERSON] був укладений кредитний договір №800-13, за умовами якого [PERSON] зобовязалась на засадах строковості, зворотності, цільового використання, платності та забезпеченості надати [PERSON] [PERSON]. кредит на споживчі цілі в сумі 70000 (сімдесят тисяч) грн., строком на шістдесят місяців по 21 жовтня 2018 року, а [PERSON] зобовязався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, визначених цим Договором. Відповідно до ст.3 Закону України «Про кредитні спілки» кредитна спілка може укладати від свого імені договори та інші угоди, які не суперечать цьому Закону, іншим нормативно-правовим актам та статуту кредитної спілки, набувати майнові та немайнові права, мати обов'язки, що випливають із законодавства України та укладених кредитною спілкою угод, бути позивачем і відповідачем у судах. За правилами ст.5 Закону України «Про кредитні спілки» кредитні спілки в Україні діють відповідно до цього Закону, інших законів України та виданих відповідно до них нормативно-правових актів.. Відповідно до п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» кредитні спілки належать до фінансових установ виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг. Фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг та яка внесена до відповідного реєстру у порядку, встановленому законом. Згідно з п.3 ч.1 ст.1 цього Закону фінансовий кредит це кошти, які надаються в позику юридичній або фізичній особі на визначений строк та під процент. Як визначено в ч.1 ст.1 Закону України «Про кредитні спілки» кредитна спілка - це неприбуткова організація, заснована фізичними особами, професійними спілками, їх об'єднаннями на кооперативних засадах з метою задоволення потреб її членів у взаємному кредитуванні та наданні фінансових послуг за рахунок об'єднаних грошових внесків членів кредитної спілки. Абзацом 3 ч.1 ст.21 цього Закону передбачено, що кредитна спілка відповідно до свого статуту надає кредити своїм членам на умовах їх платності, строковості та забезпеченості в готівковій та безготівковій формі. Частиною 4 статті 8 Закону України «Про кредитні спілки» передбачено, що ліцензуванню підлягає діяльність кредитної спілки із залучення внесків (вкладів) членів кредитної спілки на депозитні рахунки, а також інші види діяльності відповідно до закону. Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та ч.4 ст.8 Закону України «Про кредитні спілки» діяльність з надання фінансового кредиту підлягає обов'язковому ліцензуванню. На підставі ч.2 ст.34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» здійснення діяльності з надання фінансових кредитів дозволяється тільки після отримання відповідної ліцензії. Відповідно до норм матеріального права, що діяло під час укладення договору кредиту, ЗОКС «Бескид» повинна була мати необхідний обсяг цивільної дієздатності для видачі кредиту на зазначених у ньому умовах. Судом з'ясовано, що ЗОКС «Бескид» на момент видачі кредиту мала ліцензію необхідну для діяльності кредитної спілки по залученню внесків (вкладів) членів кредитної спілки на депозитні рахунки. Видача кредитів членам [PERSON] за рахунок членських внесків та внесків (вкладів) членів на депозитні рахунки додаткового ліцензування не потребує. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. ЗОКС «Бескид» свої зобов'язання за Договором виконала в повному обсязі, а саме надала Відповідачу [PERSON] кредит у розмірі, встановленому Договором. Про отримання [PERSON] кредиту свідчить наявний у матеріалах справи видатковий ордер №2485 підписаний останнім 21 жовтня 2013 року. Факт отримання кредитних коштів у судовому засіданні також не заперечував і представник відповідача [PERSON]. За умовами Договору [PERSON] зобов'язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом до закінчення строку, визначеного в п.2.1 цього Договору по 21 жовтня 2018 року. Плата за користування кредитом (проценти) згідно п.3.1 Договору становить 25,0% річних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Згідно п.5.1.3 Договору [PERSON] зобовязаний вчасно здійснювати платежі щодо погашення кредиту і процентів, нарахованих за користування кредитом, відповідно до Графіку розрахунків, який є невідємною частиною Договору, а саме: щомісячно до 21 числа кожного місяця рівними частинами здійснювати повернення кредиту та сплату процентів за його користування. Сума щомісячного платежу протягом 59 місяців становить 2055,08 грн., сума останнього щомісячного платежу (60 місяць) становить 2054,84 грн. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. З наданих до позовної заяви матеріалів справи встановлено, що [PERSON] взяті на себе зобов'язання щодо поверненню\~\~кредиту та процентів за його користування належним чином не виконує, останній платіж за Договором ним було здійснено 30.06.2014 року. Згідно долученого позивачем до позовної заяви розрахунку, станом на 15 серпня 2016 року заборгованість [PERSON] [PERSON] за кредитним договором №800-13 від 21.10.2013 року становить 107967,75 грн., в тому числі: 69993,44 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 37974,31 грн. заборгованість по відсотках за користування кредитом. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, Відповідач порушує зобов'язання за даним Договором. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання. Згідно ч.2 ст.615 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Згідно частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України наслідками порушення Боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. З\~досліджених судом матеріалів вбачається, що з метою забезпечення виконання зобов'язання за Кредитним договором, 21 жовтня 2013 року між ЗОКС «Бескид» та [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] були укладені договори поруки №800А-13, №800Б-13, №800В-13 та №800Г-13, відповідно. за умовами яких останні зобов'язувалися перед позивачем солідарно з [PERSON] відповідати за виконання свого обов'язку згідно умов кредитного договору. Статтею 554 ЦК України передбачено, що\~\~у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники, якщо договором не встановлено додаткову відповідальність поручителя. За змістом пунктів 3.1 та 3.2 Договорів поруки відповідальність Поручителя настає у випадку, якщо [PERSON] не виконує або неналежним чином виконує свої грошові зобовязання згідно Договору кредиту. Поручитель та Боржник несуть солідарну відповідальність перед Кредитором. Поручитель відповідає по зобовязаннях Боржника в повному обсязі, тобто: повернення кредиту, виплату відсотків за його користування, сплату додаткових відсотків. Згідно пунктів 4.1 та 4.2 Договорів поруки у разі порушення (невиконання чи неналежного виконання) Боржником обовязку за основним договором, що передбачений п.1.1 цього договору, Кредитор протягом десятиденного терміну звертається з письмовою вимогою до поручителя про виконання цього обовязку, де зазначає заборговану суму та суму щомісячної плати на відповідний термін. Якщо поручитель протягом семи днів з дня одержання від кредитора повідомлення (п. 4.1) не виконає свої зобовязання, то він відповідає в повному обсязі згідно ст.ст. 553-559 ЦК України. Відповідачі, які згідно Договорів поруки виступили поручителями [PERSON] [PERSON] перед [PERSON], просять суд відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення кредитної заборгованості солідарно з поручителів на підставі ч.4 ст.559 ЦК України, у звязку із припиненням поруки за законом. Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги пояснення сторін, а також норми законодавства України щодо порядку застосування норми ч.4 ст.559 ЦК України суд приходить до наступного висновку. Так, згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України\~порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.. Отже, зобовязання поручителя виконати договір поруки має строковий характер. Поручителя слід вважати зобовязаним виконати договір поруки виключно в межах строків, установлених у частині четвертій статті 559 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті\~252 ЦК України). Строк, передбачений нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим), тобто його закінчення є підставою для припинення поруки. У разі пропуску кредитором строку заявлення вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобовязаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений цією нормою, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обовязок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно набутого кредитором. Сплив строку, передбаченого нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, зумовлює припинення зобовязань поручителя, а отже, і відмову кредиторові в позові в разі звернення до суду. З Договорів поруки №800А-13 та №800Б-13 від 21 жовтня 2013 року, укладених з Поручителями [PERSON] та [PERSON], вбачається, що такі встановлюють строк дії договорів поруки, який складає девяносто шість місяців (п.2.3), тобто по 21.10.2021 року. Разом з тим, у Договорах поруки №800В-13 та №800Г-13 від 21 жовтня 2013 року, укладених з Поручителями [PERSON] та [PERSON] не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договорів поруки про його дію до повного виконання зобовязань, що випливають з основного договору не вважається встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й зумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію забезпеченого порукою зобовязання застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «предявлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Це твердження не позбавляє кредитора можливості предявити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі й застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Отже, вимогу до поручителя про виконання ним зобовязання за договором поруки слід предявити в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту одноразовим платежем). Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі №6-2662цс15, предметом якої було неоднакове застосування норм матеріального права, а саме: ч.4 ст.559 ЦК України. Згідно ч.1\~ст. 360-7 ЦПК України\~- рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду\~\~заяви\~\~про\~\~перегляд\~\~судового\~\~рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних\~\~і\~\~тих\~\~самих\~\~норм\~\~матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх\~\~суб'єктів\~\~владних повноважень,\~\~\~\~які\~\~\~\~застосовують\~\~\~\~у\~\~ своїй\~\~ діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Відповідно до ч.2\~ст. 214 ЦПК України\~при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої\~статті 355 цього Кодексу. Як вбачається з досліджених судом матеріалів, [PERSON] останній платіж за кредитним договором сплатив 30.06.2014 року, а наступний термін платежу за договором був визначений до 21 липня 2014 року, який ним здійснено не було, а тому саме з цього часу заборгованість вважається простроченою. З позовною заявою про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором з [PERSON] та Поручителів [PERSON] звернулась до суду 17 серпня 2016 року. Враховуючи наведене, приймаючи до уваги, що згідно положень ч. 4 ст. ст. 559 ЦК України вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням, якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами, суд приходить до висновку, що ЗОКС «Бескид» було пропущено строк предявлення вимоги до поручителів [PERSON] та [PERSON] З урахуванням наведених обставин, суд вважає позовні вимоги Закарпатської обласної кредитної спілки «Бескид» до поручителів [PERSON] та [PERSON] про солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобовязанням безпідставними, а тому у задоволенні цих вимог слід відмовити на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України у звязку із припиненням поруки. Разом з тим, щодо вимог позивача в частині стягнення в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором з боржника та поручителів [PERSON], [PERSON], суд приймає до уваги, що строк дії Договір поруки №800А-13 та №800Б-13 від 21 жовтня 2013 року не закінчився, Поручителі зобовязались відповідати по зобовязаннях Боржника в повному обсязі, та несуть солідарну відповідальність перед Кредитором, та приходить до переконання, що вимоги позивача в цій частині є обґрунтованими та підлягають до задоволення, слід стягнути з [PERSON], [PERSON] та [PERSON], як солідарних боржників, на користь Закарпатської обласної кредитної спілки «Бескид» заборгованість за кредитним договором №800-13 від 21 жовтня 2013 року у розмірі 107967,75 грн. У відповідності до ст.88 ЦПК України підлягають стягненню\~з відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] сплачений [PERSON]\~\~судовий збір в розмірі 1619,52 грн. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial