Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-21 00:00:00

Звернувшись до суду із цим позовом, представник АТ КБ «ПриватБанк» посилався на те, що 26 вересня 2012 року відповідач отримав кредит у розмірі 2 000,00 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зобов`язавшись слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту та вчасно погашати заборгованість. Втім, своїх зобов`язань відповідач не дотримався, внаслідок чого станом на 18 серпня 2019 року має заборгованість перед банком у сумі 12 349,48 грн., із яких 4 004, 27 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 2 348,91 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 4 995, 24 грн. заборгованість за пенею за прострочене зобов`язання, 926,80 грн. - заборгованість за пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн., а також заборгованість за штрафами, як то, його фіксованою частиною у розмірі 500,00 грн. та процентною складовою у розмірі 564,26 грн. У зв`язку із таким, позивач через свого представника просив стягнути вказану заборгованість із відповідача на його користь, а так само і сплачений ним судовий збір за подання цього позову у розмірі 1 921, 00 грн. У судове засідання представник позивача не з`явився, про його дату, час і місце повідомлений належно, надав до заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, паралельно зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, а у разі неявки відповідача - не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання також не прибув, про його дату, час і місце повідомлений належно, що підтверджується даними рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення, причин своєї неявки не зазначив. При цьому, відповідач будь - яких заяв, у тому числі й заяв по суті справи, або ж клопотань до суду не направляв, у зв`язку із чим суд вважає наявними одночасно існування всіх умов, визначених ч.1 ст. 280 ЦПК України, і необхідних для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки відповідач двічі повідомлений про дату, час і місце судового засідання, проте, на розгляд справи не з`явився, причин своєї неявки не вказав, відзив на позов не подав, у той час, як позивач не заперечує проти такого порядку вирішення справи, що слідує із позовної заяви. При цьому, на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, позаяк, жоден із учасників справи у судовому засіданні присутнім не був. За таких обставин, суд, перевіривши доводи, на які посилається позивач, оцінивши надані йому докази з точки зору належності і допустимості, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, прийшов до такого. Зокрема, суд установив, що 26 вересня 2012 року відповідач підписав Анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку та погодився із тим, що ця Анкета - заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить Договір про надання банківських послуг, укладений між ним та позивачем. За умовами укладеного між сторонами договору, позивач отримав кредит розмірі 2 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Крім того, умовами укладеного сторонами кредитного договору передбачено сплату позичальником пені у разі несвоєчасного погашення заборгованості, а також штрафів при порушенні строків платежів по будь-якому з зобов`язань. Статтями 526, 530 ЦК України визначено, що зобов`язання повинно виконуватися належним чином і у встановлений строк. У разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (стаття 611 ЦК України). Та як установив суд у цьому випадку, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором хоча й виконував, проте, несвоєчасно та не у повному обсязі, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед позивачем на суму 12 349,48 грн., із яких 4 004, 27 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 2 348,91 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 4 005, 24 грн. заборгованість за пенею за прострочене зобов`язання, 926,80 грн. - заборгованість за пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн., а також заборгованість за штрафами, як то, його фіксованою частиною у розмірі 500,00 грн. та процентною складовою у розмірі 564,26 грн. Але частиною 1 статті 1049 ЦК України також передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. А за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (1 статті 1054 ЦК України). При цьому, згідно зі статтею 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Однак, у цьому випадку позивач не висунув вимог про стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом. Як наслідок, перевіривши наданий позивачем розрахунок заборгованості, суд вважає доречною і законною вимогу про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 4 004, 27 грн. та за простроченим тілом у розмірі 2 348,91 грн. Проте, у цілому позов не може бути задоволений повністю. Зокрема, суд не погоджується із вимогою позивача про стягнення з відповідача пені зокрема, виходячи із такого. Як слідує із позовної заяви та наданого позивачем розрахунку заборгованості, позивач пред`явив вимогу не лише про стягнення пені, а й штрафів, Умовами та правилами надання банківських послуг. Між тим, відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України), а пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Тож, можна зробити висновок, що пеня і штраф є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення, тобто, строків виконання грошового зобов`язання за кредитним договором, свідчить про недотримання положень статті 61 Конституції України в частині заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, що є недопустимим. Тлумачення статей 3 та 549 ЦК України дозволяє стверджувати, що при виборі того який вид неустойки (штраф чи пеня) повинен стягуватися, слід враховувати справедливість і розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України). Тому необхідно визначити стягнення якого виду неустойки (штрафу чи пені) є нерозумним і несправедливим, з урахуванням їх розміру. Як видно із розрахунку заборгованості, наданого позивачем, сума нарахованої ним пені є не набагато меншою від суми заборгованості за тілом та простроченим тілом кредиту. Водночас, як слідує із того ж розрахунку, відповідач погашає заборгованість за кредитом, як то, здійснив останній платіж 14 листопада 2018 року, при цьому не має заборгованості за відсотками, тим самим задовольнивши законні очікування позивача щодо нарахованих відсотків. За таких обставин, при виборі виду неустойки, яку належить стягнути з відповідача, суд вважає розумним і справедливим відмовити позивачу у стягнення саме пені, як за прострочене зобов`язання, так і за порушення зобов`язання на суму від 100,00 грн. А як наслідок, вимога позивача про стягнення пені у сумі 4 932,04 грн. (4005,24 за прострочене зобов`язання та 926,80 грн. за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн.) за умови пред`явлення вимоги про стягнення штрафів, не підлягає до задоволення з мотивів, що викладені судом вище. У зв`язку із цим, частковому задоволенню підлягає і вимога про стягнення процентної складової штрафу. Так, згідно Тарифів обслуговування кредитних карт штраф нараховується з розрахунку: 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій. Та оскільки заборгованість за тілом, як установив суд, становить 6 353,18 грн. ( 4004, 27 грн. за тілом та 2 348, 91 грн. за простроченим тілом), то відповідно процентна складова штрафу розраховується наступним чином : 6 353,18 х 5%= 317,66 грн., а не 564,26 грн., як пред`явлено позивачем. Вимог ж про стягнення фіксованої складової штрафу є обгрунтованою і підлягає до задоволення у розмірі 500,00 грн. Отже, з урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що у цьому випадку з відповідача на користь позивача підлягають стягненню : 4004, 27 заборгованості за тілом кредиту, 2 348, 91 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту, 317,66 грн. процентної складової штрафу та 500,00 грн. його фіксованої частини. Тобто, у цілому, на загальну суму 7 170, 84 грн., що становить собою сукупність цих платежів, які підлягають до стягнення. Стосовно ж стягнення з відповідача на користь позивача судового збору у розмірі 1 921, 00 грн., то суд виходив із правила, установленого ч.1 ст. 141 ЦПК України, за яким судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А тому, з відповідача на користь позивача слід стягнути 115,52 грн. судового збору, що становить 58, 07 % від сплаченого позивачем розміру судового збору, позаяк, позов було задоволено на 58, 07 %. З цих мотивів,

Outcome: partial