Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-19 00:00:00

І. Виклад позиції позивача. 15 січня 2021 року представник позивача звернувся до суду з вказаною позовною заявою до відповідача про стягнення боргу за спожиту теплову енергію, у якій просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за послуги з центрального опалення за період з серпня 2002 року по грудень 2020 року у розмірі 89\~805, 94 грн., та судовий збір у розмірі 2270, 00 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що відповідач згідно з особовим рахунком, відкритим на його ім`я, є споживачем послуг з централізованого опалення, які надаються йому за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем свого обов`язку по сплаті послуг за ним у період з серпня 2002 року по грудень 2020 року утворилася заборгованість, яка становить 89\~805, 94 грн. Оскільки відповідач продовжує ухилятися від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість, посилаючись на Закон України «Про теплопостачання», ст. 526 ЦК України, позивач змушений звернутись до суду з даним позовом. ІІ. Виклад позиції відповідача. 23.02.2021 року відповідач через канцелярію суду подала відзив, у якому просила до позовних вимог застосувати строки позовної давності, а судові витрати стягнути пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. Вказала, що у матеріалах справи відсутні будь-які документи, які б підтверджували надання послуг стягувачем у визначеному обсязі на нараховану суму боргу. Для вимог щодо стягнення заборгованості за комунальні послуги статтею 258 ЦК України не встановлено спеціальної позовної давності, а ні скороченої, а ні більш тривалої порівняно із загальною. Договору про збільшення позовної давності а ні в усній, а ні у письмовій формі, між сторонами не укладалось. Дії, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку перед АТ «Херсонська ТЕЦ» позивачем не вчинювалось. Перерахування (зарахування) коштів, зазначені у Довідці №13582 від 13.01.2021 за період з жовтня 2016 року по квітень 2020 року, не можуть свідчити про визнання боргу, оскільки ні позивачем ні будь-якою іншою особою зазначені кошти не сплачувались. Але натомість згідно довідки органу ДВС здійснювались перерахування в порядку примусового стягнення в рамках виконавчого провадження №49425146 за судовим наказом №666/6394/14, виданим 13.11.2014 Дніпровським районним судом м. Херсона, про стягнення боргу з [PERSON] , який у подальшому був скасований. Ці утримання здійснювались з пенсії [PERSON] в погашення її боргу мати прописана та мешкає за адресою: [ADDRESS] . Враховуючи, що не має місця переривання строку позовної давності, позовна давність за вимогами АТ «Херсонська ТЕЦ» обчислюється за загальним правилом й становить три роки, що передували поданню позову. ІІІ. Процесуальні дії суду у справі. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 29.01.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 23.02.2021 року. 23.02.2021 року відповідач через канцелярію суду подала відзив на позов. За клопотанням відповідача розгляд справи відкладено на 29.03.2022 року. У зв`язку з неявкою сторін розгляд справи відкладено на 20.04.2021 року. 16.04.2021 року відповідач подала заяву про долучення доказів. Представник позивача в судове засідання не з`явився, 20.04.2021 року через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилася, 29.03.2021 року через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи без її участі із застосування строків позовної давності до позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Таким чином, враховуючи згоду представника позивача та відповідача про розгляд справи у їх відсутності, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи, крім того, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. З`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані сторонами докази та повідомлені ними обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. ІV. Фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст правовідносин. Судом встановлено, що предметом діяльності АТ «Херсонська Теплоелектроцентраль», відповідно до останньої редакції статуту від 09.04.2019 року, є надання комунальних послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, постачання та розподілу електричної енергії (п. 3.3. статуту). Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна індексний №250195887 від 29.03.2021 року власниками квартири [ADDRESS] є: [PERSON] 1/4 частки; [PERSON] 1/2 частки з 19.03.2014 року. На ім`я відповідача за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору №41554 відкритий особовий рахунок № [NUMBER] відповідно до якого ведеться облік розрахунків між АТ «Херсонська теплоелектроцентраль» та [PERSON] з лютого 2015 року. Отже, споживачем послуг з центрального опалення та постачання гарячої води, що надає Акціонерне товариство «Херсонська теплоелектроцентраль» за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] . Як вбачається з наданої позивачем довідки №564522 від 07.05.2015 року та №13582 від 13.01.2021 року, плата за послуги теплопостачання по особовому рахунку № [NUMBER] не здійснювалася у період з серпня 2002 по грудень 2020 року. Заборгованість за вказаний період становить 89\~805, 94 грн. Відомості про те, що відповідачеві надавалася у зазначений вище період державна допомога на оплату послуг з теплопостачання у вигляді субсидії відсутні. Як встановлено з довідки №564522 від 07.05.2015 року за період з серпня 2008 року по січень 2015 року особовий рахунок № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору №41554 було відкрито на [PERSON] . 22.09.2014 року Дніпровським районним судом м. Херсона видано судовий наказ у справі №666/6394/14 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Херсонська теплоелектроцентраль» заборгованості за спожиту теплову енергію та гаряче водопостачання станом на період з грудня 2009 року по червень 2014 року в сумі 14\~719, 90 грн. і судового збору в сумі 121, 80 грн. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 12.12.2019 року судовий наказ у справі №666/6394/14, виданий 22.09.2014 року Дніпровським районним судом м. Херсона скасовано. Згідно листа Дніпровського РВ ДВС у м. Херсоні ПМУ МЮ (м. Одеса) на виконанні у відділі перебувало ВП №49425146 з примусового виконання судового наказу у справі №666/6394/14, виданого 22.09.2014 року Дніпровським районним судом м. Херсона. 28.09.2020 року ВП №49425146 закінчено на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження». За період перебування судового наказу у справі №666/6394/14, виданого 22.09.2014 року Дніпровським районним судом м. Херсона на виконанні з [PERSON] на користь ПАТ «Херсонська теплоелектроцентраль» стягнуто 12\~251, 98 грн. V. Оцінка Суду. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. Відносини у сфері надання житлово-комунальних послуг регулюються Житловим кодексом УРСР, Законом України «Про теплопостачання», Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та «Правилами надання послуг центрального опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення», затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 року №630. Відповідно до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Споживачем за цим Законом є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Згідно зі ст. ст. 67, 68 Житлового Кодексу України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами, і має вноситися споживачами послуг своєчасно. Згідно із пунктом 5 частини третьої ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Обов`язок споживача здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію визначено ст.19 Закону України «Про теплопостачання». Згідно з п.18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ України 21 липня 2005 р. № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата вноситься не пізніше 20 числа місця, що настає за розрахунковим. Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно з вимогами ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положення ст.530 ЦК України визначають, що якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. Недотримання вимог сторонами призводить до порушення зобов`язань. Таким чином, за результатами досліджених у справі доказів судом встановлено, що відповідач, як споживач житлово-комунальних послуг, з лютого 2015 року, (тобто з дня укладення договору та оформлення особового рахунку) не вносив плату за надані позивачем послуги з постачання теплової енергії та гарячого водопостачання, в т. ч. не здійснив оплату і на час розгляду справи, у зв`язку із чим та в силу вимог законодавства, що регулює виниклі між сторонами правовідносини у позивача виникло законне право на звернення до суду із позовом про стягнення заборгованості з відповідача на свою користь у період з дня оформлення особового рахунку за відповідачем, тобто з лютого 2015 року по грудень 2020 року.. Що стосується заявленого позивачем періоду заборгованості з серпня 2002 року по лютий 2015 року, то судом не встановлено належних та допустимих доказів того, що відповідач порушила договірні зобов`язання у цей період із позивачем і у зв`язку із чим у останньої виник обов`язок по погашенню заборгованості у цей період. Судом встановлено, та підтверджується матеріалами справи у означений період між позивачем та відповідачем договірних відносин не існувало, з огляду на що суд відмовляє у задоволенні вимог у цій частині заявленого позову, а саме, щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у період з серпня 2002 року по лютий 2015 року. Як встановлено судом, за наданим позивачем розрахунком, за відповідачем у період з лютого 2015 року по грудень 2020 року обліковується заборгованість у розмірі 62052,90 грн., обов`язок по сплаті якої покладено на відповідача. Разом з тим, відповідач заперечуючи проти заявленого до нього позову, просив при вирішенні справи до позовних вимог застосувати строки позовної давності. Щодо заявленого відповідачем клопотання про застосування строку позовної давності у спірних правовідносинах суд виходить з наступного. Відповідно до ст. ст. 256, 267 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність у три роки, відповідно до ст.ст.253, 261 цього Кодексу перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. У відповідності до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, а також у разі пред`явлення особою позову до боржника, після переривання перебіг позовної давності починається заново, а час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового. У постанові Верховного Суду України від 13 січня 2016 року у справі №6-931цс15 зроблено висновок, що «за частиною статті 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Судовий наказ відповідно до частини першої статті 95 ЦПК України (у редакції, чинній на час ухвалення оскаржених рішень) є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги. Ураховуючи, що судовий захист права кредитора (виконавця послуг) на стягнення грошових коштів можна реалізувати у позовному провадженні та шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором (виконавцем послуг) заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг позовної давності». Як встановлено судом позивачем правомірно заявлено вимогу про стягнення заборгованості з відповідача за період з лютого 2015 по грудень 2020 року. Разом з тим, такий період нарахування, зазначений позивачем у розрахунку виходить за межі встановленого ст. 257 ЦК України строку позовної давності. Враховуючи загальний порядок обрахування строку позовної давності, останній має обраховуватись з січня 2018 року. Відповідно до вимог ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті за правилами ч.2 ст.43 ЦПК України покладається на осіб, які беруть участь у справі та які розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Аналіз досліджених судом доказів, наданих сторонами, які є належними, допустимими та достатніми, свідчить про те, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості у період з січня 2018 року по грудень 2020 року підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з січня 2018 року по грудень 2020 року у розмірі 38 076, 11 грн.. Надані докази на підтвердження стягнення судовим рішенням із [PERSON] заборгованості за отримані послуги з теплопостачання у період з серпня 2002 року по січень 2015 року судом не досліджуються, як такі, що не є належними та допустимим при вирішенні справи про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь позивача заборгованості, що виникла у період з лютого 2015 року(з дня укладення договору про отримання послуг, що надаються позивачем). VІ. Заходи забезпечення позову (заяви). Заходи забезпечення позову (заяви) судом не застосовувалися. VІI. Розподіл судових витрат між сторонами. Частиною першою ст.133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, які в даному випадку складають 42, 39 % (38\~076, 11/ 89\~805, 94 * 100%). Зокрема, згідно платіжного доручення №24 від 13 січня 2021 року позивачем сплачено 2270,00 грн. судового збору, з урахуванням пропорційності до задоволених позовних вимог, з урахуванням чого з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 962 грн. 43 коп. (2270, 00 * 0,4239) в рахунок відшкодування судового збору.

Outcome: partial