Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-22 00:00:00

І. Виклад позиції позивача. 31.08.2020 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню в якому просив визнати виконавчий напис за реєстровим №291 від 13.03.2020 р., вчинений приватним нотаріусом Київського МНО Остапенко Є.М. про стягнення з позивача на користь відповідача на підставі Кредитного договору №М01.00304.003698034 від 26.02.2018 року 71 402 грн. 03 коп., таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 26.02.2018 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір № М01.00304.003698034, за умовами якого відповідач надав позивачу кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 99 999 грн., включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а позивач зобов`язався одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами цього Договору. Кінцева дата повернення кредиту визначена сторонами у п. 1.2 та п. 6 Договору - 26.02.2021 р. Зазначений кредитний договір було укладено сторонами в офісі Херсонського відділення № 1 ПАТ «Ідея Банк» за адресою: м. Херсон, пр. Ушакова, 87. 20.08.2020 року позивач отримав постанову Головного державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Нікішиної Ірини Миколаївни від 15.07.2020 р. про відкриття ВП № 62461112 на підставі виконавчого напису №291, виданого 13.03.2020 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., загальна сума стягнення коштів - 71 402 грн. 03 коп. Згідно вказаного виконавчого напису, вчиненого на підставі Кредитного договору №М01.00304.003698034 від 26.02.2018 року, строк платежу за яким настав 02.07.2019 р., підлягає стягненню з позивача за період з 02.08.2019 року по 04.02.2020 року включно: - 42 355 грн. 49 коп. - строковий основний борг; - З 037 грн. 38 коп. - прострочений основний борг; - 5 174 грн. 50 коп. - прострочені проценти; - 39 грн. 43 коп. - строкові проценти; - 1 899 грн. 98 коп. - строкова плата за обслуговування кредиту; - 15 199 грн. 84 коп. - прострочена плата за обслуговування кредиту; - 1 795 грн. 41 коп. - пеня; - 1 900 грн. - плата за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму 71 402 грн. 03 коп. Позивач вважає, що до стягнення заявлено як прострочену заборгованість, так і частину кредиту, строк виплати якого ще не настав. Протягом всього строку дії кредитного договору позивач виконував свої зобов`язання з погашення кредиту наступним чином: щомісяця сплачував на користь відповідача по 6 000 грн. замість 5 466 гри. 44 коп., як то передбачено п. 6 кредитного договору. Коли за підрахунками позивача сума погашення кредиту досягла 90000,00 грн., він вирішив провести звірення своїх даних з відповідачем та дізнався, що має тривалу значну прострочену заборгованість. На думку позивача, враховуючи положення пункту 10 частини 1 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» Графік щомісячних платежів (п. 6 договору) не може суперечити п. п. 1.3 - 1.5 договору і саме цей Графік має визначати обсяг зобов`язань позивача та їх складові. Отже, на момент вчинення оскаржуваного напису між сторонами існував спір щодо загального розміру поточних зобов`язань позивача за кредитним договором. Також, відповідачем заявлено до стягнення частину кредиту, строк виплати якого ще не настав - 42 355 грн. 49 коп., та похідних платежів на загальну суму 1 939 грн. 41 коп. (39 грн. 43 коп. строкові проценти, 1 899 грн. 98 коп. строкова плата за обслуговування кредиту). За викладених обставин, виконавчий напис №291 вчинений 13.03.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. з порушенням вимог, що встановлені Законом, а тому він підлягає визнанню судом таким, що не підлягає виконанню. ІІ. Виклад позиції відповідача. 28.10.2019 року представник відповідача за довіреністю Г.В. Жук подала відзив на позовну заяву, у якому просила у задоволенні позовних вимог відмовити посилаючись на наступні обставини. Умови кредитного договору №М01.00304.003698034 від 26.02.2018 банком виконано своєчасно та в повному обсязі. З іншої сторони, боржником договірні умови виконувались неналежним чином, внаслідок чого у нього виникла кредитна заборгованість. На адресу позивача відповідачем було направлено вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань від 04.02.2020 разом із довідкою-розрахунком заборгованості станом на 04.02.2020, яка була залишена без задоволення. У зв`язку із цим АТ «Ідея Банк» було подано приватному нотаріусу заяву про вчинення виконавчого напису, щодо стягнення з відповідача 69 502, 03 грн. заборгованості за кредитним договором. Для вчинення виконавчого напису відповідачем подано документи, які свідчать про наявність безспірної грошової заборгованості позивача перед відповідачем за кредитним договором. Не зважаючи на те, що позивачу було відомо про наявність у нього заборгованості, останнім, станом на день вчинення нотаріусом виконавчого напису не було вчинено жодних дій з метою оскарження сум заборгованості. У зв`язку і неналежним виконанням із сторони позивача умов Кредитного договору, у нього виникла кредитна заборгованість за період із 02.08.2019 по 04.02.2020 у розмірі 69 502, 03 грн. З огляду на передбачене пунктом 4.2.3. Кредитного договору право Кредитора на дострокове повернення кредиту АТ «Ідея Банк» прийнято рішення ініціювати таку процедуру. Відтак, Кредитором на адресу Боржника було надіслано Вимогу про усунення порушень кредитних зобов`язань від 04.02.2020 та ініційовано процедуру дострокового повернення всієї несплаченої суми кредиту, а не лише її частини. Таким чином, сума кредитної заборгованості вказана в оскаржуваному виконавчому написі є цілком обґрунтованою, а отже підлягає стягненню в повному обсязі. ІІІ. Процесуальні дії суду у справі. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 07.08.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання у справі призначено на 15.10.2020 року. Позивач в судове засідання не з`явився, 15.10.2020 року через канцелярію суду подав заяву про відкладення судового засідання питання про що просив вирішити без його участі. У судове засідання у час призначений для розгляду справи за суттю, інші учасники справи не з`явилися. Про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, зокрема шляхом направлення судових повісток про виклик за відомим суду зареєстрованим у встановленому законом порядком місцезнаходженням, відому суду електронну адресу, опублікування оголошень на офіційному веб-сайті судової влади України: https://court.gov.ua/unknown/sud2125. У зв`язку з неявною відповідача та третьої особи розгляд справи відкладено на 23.11.2020 року. 28.10.2020 року представник відповідача за довіреністю Г.В. Жук подала відзив на позовну заяву, у якому просила у задоволенні позовних вимог відмовити, а справу розглянути без участі представника відповідача. Позивач в судове засідання не з`явився, 23.11.2020 року через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. У судове засідання у час призначений для розгляду справи за суттю, інші учасники справи не з`явилися. Про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, зокрема шляхом направлення судових повісток про виклик за відомим суду зареєстрованим у встановленому законом порядком місцезнаходженням, відому суду електронну адресу, опублікування оголошень на офіційному веб-сайті судової влади України: https://court.gov.ua/unknown/sud2125. У відповідності до ч. 8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Таким чином, враховуючи згоду представника позивача, відповідача про розгляд справи у їх відсутності та неявки у судове засідання належним чином повідомленого про день, час та місце судового розгляду справи третьої особи - приватного нотаріуса і відсутності будь-яких заяв від нього, суд постановив розглянути справу за відсутності учасників справи, крім того, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши подані позивачем, відповідачем та третіми особами документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані учасниками справи докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. ІV. Фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст правовідносин. 13 березня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі №291, про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Ідея Банк» невиплачені в строк грошові кошти на підставі Кредитного договору №М01.00304.003698034 від 26.02.2018 року, укладеного між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] строк платежу за яким настав 02.07.2019 року у розмірі: -42355, 49 грн. - строковий основний борг; -3037, 38 грн. - прострочений основний борг; -5174, 50 грн. - прострочені проценти; -39, 43 грн. - строкові проценти; -1899, 98 грн. - строкова плата за обслуговування кредиту; -15199, 84 грн. - прострочена плата за обслуговування кредиту; -1795, 41 грн. - пеня; -1900, 00 - плата за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму 71402, 03 грн. та стягнута за період з 02.08.2019 року по 04.02.2020 року. Для вчинення виконавчого напису нотаріусу надано стягувачем: -Заяву про вчинення виконавчого напису від 10.03.2020 року №12.4.2/31463; -Вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань від 04.02.2020 року №12.4.2/М01.00304.003698034; -Довідка про ненадходження платежів від 10.03.2020 року №12.4.2/31636; -Довідка-розрахунок заборгованості [PERSON] за кредитним договором № М01.00304.003698034 від 26.02.2018 р.; -Виписка з 01.01.2015 по 10.03.2020 щодо [PERSON] ; -Опис вкладення у цінний лист. Відповідно до заяви на видачу готівки №4219496 від 26.02.2018 року [PERSON] отримав 95150, 00 грн. в ХВ №1 ПАТ «Ідея Банк». В рахунок погашення кредитної заборгованості за договором М01.00304.003698034 від 26.02.2018 р. позичальником [PERSON] сплачено 99 000, 00 грн. відповідно до: квитанції №281555 від 02.04.2018 року, квитанції №433547 від 02.05.2018 року, квитанції №5310938 від 31.05.2018 року, квитанції від 02.07.2018 року, квитанції №5601564 від 30.07.2018 року, квитанції №5372444 від 31.08.2018 року, квитанції №5244303 від 28.09.2018 року, квитанції №86271 від 01.11.2018 року, квитанції №5707525 від 30.11.2018 року, квитанції №5412328 від 28.12.2018 року, квитанції №6134241 від 31.01.2019 року, квитанції №876433 від 04.03.2019 року, квитанції №855110 від 02.04.2019 року, квитанції №6287625 від 26.04.2019 року, квитанції №417433 від 03.06.2019 року. Постановою головного державного виконавця Дніпровського РВ ДВС у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Нікішиною І.М. від 15.07.2020 року відкрито виконавче провадження №62461112 з виконання виконавчого напису №291, виданого 13.03.2020 року приватним нотаріусом приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. V. Оцінка Суду. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» (далі Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Підпунктом 3.1. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, згідно якого нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Відповідно до п. 3.2. Порядку безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 №1172. Згідно пункту 2 Переліку, для одержання виконавчого напису по кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. З матеріалів справи встановлено, що подані АТ «Ідея Банк» документи для вчинення оскаржуваного виконавчого напису в повній мірі встановлюють суму заборгованості позивача, як боржника, перед відповідачем, з врахуванням усіх сплат, визначених умовами Кредитного договору, та внесеними боржником; відповідають Переліку, а відтак підтверджують безспірність заборгованості позивача. Все наведене підтверджує той факт, що спірний виконавчий напис відповідає всім вимогам Закону України «Про нотаріат», Порядку та Переліку, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, а відтак є законним та підлягає виконанню. Разом з тим, суд не погоджується із твердженням позивача, про те, що вчинення виконавчого напису нотаріуса відбулося з порушенням вимог чинного законодавства, зокрема без перевірки нотаріусом безспірності заборгованості за Кредитним договором. Відповідно до п. 3.2. Порядку безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком. Верховний Суд України у постанові від 20.05.2015 року по справі №6-158цс15, зазначив, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком. Тобто, в основу розмежування понять «спірної» та «безспірної» заборгованості покладається не власне ставлення боржника до пред`явленої вимоги, а об`єктивна ознака, тобто фактичний склад і характер правовідносин. Вирішення питання, чи є заборгованість об`єктивно безспірною, залежить від того, чи надано нотаріусу перелік документів, за якими стягнення проводиться у безспірному порядку відповідно до вимог ст. 87 Закону України «Про нотаріат». А отже, безспірність заборгованості підтверджується документами, визначеними Переліком, а не ставленням боржника до неї. З аналізу ч. 1 ст. 87, ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та підпункту 3.1. глави 16 Порядку вбачається, що вчинення виконавчого напису нотаріуса здійснюється за фактом подання нотаріусу документів, визначених Переліком; участь боржника в процесі вчинення виконавчого напису нотаріуса законодавством не передбачена. За таких обставин, безспірність заборгованості, що була стягнута з позивача згідно спірного виконавчого напису нотаріуса, не залежить від того, погоджується позивач з її розміром, чи ні, оскільки вирішальним у даному випадку є саме документи, що подавалися нотаріусу для його вчинення, які підтверджують укладення Кредитного договору між позивачем та відповідачем, а також свідчать про неналежне виконання умов останнього. Як вбачається із матеріалів справи, нотаріусу було надано виписку з 01.01.2015 по 10.03.2020 року щодо [PERSON] , у якій відображено всі платежі, здійснені позивачем відповідно до наданих суду квитанцій; стягнуті з позивача кошти щодо тіла, відсотків та комісії відповідають Графіку щомісячних платежів, встановленому п. 6 кредитного договору №М01.00304.003698034 від 26.02.2018 р. та складає 99000, 00 грн. з обумовлених сторонами 197095, 38 грн. (яка включає окрім тіла кредиту, визначені договором відсотки та комісію). Відтак, виписка по рахунку № [NUMBER] щодо [PERSON] підтверджує безспірність заборгованості позивача, право вимоги за якою виникло в АТ «Ідея Банк» на підставі п. 4.3.2.1 договору №М01.00304.003698034 від 26.02.2018 р у зв`язку з простроченням позивачем здійснення чергового платежу. Доказів на спростування зазначеного стороною позивача суду не надано. Згідно ст.12ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до правил ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У зв`язку з викладеним вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та їх зміст, суд приходить до висновку, що обставини викладенні в обґрунтування заявлених позовних вимог [PERSON] не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами в ході розгляду справи, у зв`язку із чим є такими, що задоволенню не підлягають. VI. Заходи забезпечення позову (заяви). Заходи забезпечення позову (заяви) не застосувувалися. VIІ. Розподіл судових витрат Частиною першою ст.133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Оскільки у задоволенні позовних вимог суд відмовляє то і відсутні правові підстави для відшкодування понесених позивачем судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed