Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-18 00:00:00

Зміст позовних вимог. Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою. Свої вимоги мотивував тим, що на початку травня 2015 року в нього було викрадено його паспорт серії [NUMBER] , виданий 04 жовтня 2005 року Шевченківським ЛМУ УМВС України у Львівській області. 27 травня 2015 року йому було видано Шевченківським РВ ГУДМС України у Львівській області новий паспорт громадянина України серії [NUMBER] . Зазначає, що після того як в нього було викрадено паспорт - 20 січня 2016 року між [PERSON] та невстановленою особою було укладено договір оренди нежитлового приміщення, яке перебуває у власності відповідача. При цьому, невстановлена особа підписала договір його ім`ям. Вказує, що договір він не укладав та не підписував. Про існування вказаного договору оренди він дізнався лише в кінці грудня 2017 року, оскільки отримав ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 27 листопада 2017 року про відкриття провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором оренди приміщення в розмірі 115484,34 гривень. Зазначив, що рішенням суду від 26 червня 2018 року вимоги позивача - [PERSON] задоволено та стягнуто з нього 115484,34 грн. заборгованості по договору оренди, який він не підписував. У зв`язку з тим, що договір було укладено іншою невідомою особою, внаслідок чого було відсутнє його волевиявлення, просить суд визнати недійсним договір оренди нежитлового приміщення по [ADDRESS] від 20 січня 2016 року, що укладений між [PERSON] та [PERSON] . Рух справи у суді. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 10 червня 2019 року було відкрито провадження по справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 12 липня 2019 року було задоволено клопотання представника позивача та витребувано в Шевченківському районному суді м. Львова для огляду цивільну справу № 466/9364/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором оренди. Ухвалами Галицького районного суду м. Львова від 29 липня 2019 року та від 13 березня 2020 року клопотання представника позивача та клопотання представника відповідача про призначення по справі судових почеркознавчих експертиз(в т.ч. повторної), - задоволено, провадження у справі на період проведення експертиз було зупинено. Ухвалою судді Л.Д. Фролової від 18 серпня 2020 року, було відновлено провадження у справі після закінчення проведення експертизи. Позиції сторін в судовому засіданні. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили задовільнити з підстав викладених в позові. Додатково повідомили, що позивач не займався підприємницькою діяльністю в сфері IT технологій і йому не потрібно було для цього орендувати приміщення. Ним не здійснювалася навіть часткова оплата за договором. Вважають що невідома особа скористалася втраченим позивачем паспортом та уклала оспорюваний договір оренди. Відповідачем було подано до суду відзив в якому вона зазначила, що між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір оренди нежитлового приміщення. Згідно з умовами договору, [PERSON] приймає у строкове, платне користування нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . При цьому, вказує, що [PERSON] належним чином сплачував орендну плату за період з 20 січня 2016 року по 30 червня 2016 року, проте починаючи з 01 липня 2016 року перестав виконувати свої обов`язки щодо сплати орендних платежів. Оскільки, всупереч умовам укладеного договору, [PERSON] взяті на себе зобов`язання в повному обсязі не виконав, [PERSON] звернулась з позовом до суду про стягнення з [PERSON] заборгованості в загальній сумі 115 484,34 грн. Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 26 червня 2018 року, позовні вимоги [PERSON] задоволено в повному обсязі, та рішення залишеного в силі постановою Львівського апеляційного суду від 23 травня 2019 року. Зазначає, що при підписанні договору оренди нежитлового приміщення, яке перебуває у власності орендодавця, [PERSON] пред`явлено паспорт серії [NUMBER] виданий Шевченківським РВ ЛМУ УМВС України у Львівській області 04 жовтня 2005 року. Фотокартка розміщена у паспортному документі повністю відповідала зовнішності особи, яка його пред`явила, тобто сумнівів щодо ідентифікації вказаної особи абсолютно не виникало. Видача [PERSON] 27 травня 2015 року нового паспорта серії [NUMBER] , взамін втраченого паспорта громадянина України серії [NUMBER] від 04 жовтня 2005 року, не виключає наявності у нього на час підписання договору оренди двох паспортів. Разом з тим, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження звернення до відповідного правоохоронного органу із заявою про викрадення у нього паспорта. В судовому засіданні відповідач проти задоволення заперечила з підстав зазначених у відзиві, додатково пояснила суду, що вона є фізичною особою підприємцем та власницею нежитлових приміщень. Повідомила, що під час підписання договору оренди, вона особисто фотографувала документи [PERSON] , в той час як її чоловік вів перемовини з позивачем щодо умов договору. Після укладення договору, [PERSON] , своєчасно сплачував оренду, однак пізніше почались проблеми з оплатою, внаслідок чого позивач зник та не передав ключі від приміщень. Представник відповідача в судовому засіданні зазначив, що конструкція недійсності правочину не може застосовуватись в тому випадку, коли орендодавець отримує орендну плату, визначену в договорі, а орендар користується орендованим приміщенням, адже зобов`язання виконуються обома сторонами. Сплачуючи орендні платежі орендар фактично визнав і схвалив наявність договірних відносин з [PERSON] та виконував взяті на себе зобов`язання протягом певного періоду часу. Враховуючи вищевикладене, вважає що позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають. Встановлені обставини та мотиви суду при прийнятті рішення. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступного. Судом було встановлено, що згідно договору оренди нежитлових приміщень, такий було підписано орендарем [PERSON] та орендодавцем [PERSON] . Предметом вказаного договору є нежитлове приміщення, що знаходиться в [ADDRESS] . В той же час, відповідно до довідки від 13 січня 2018 року, виданої Міграційною службою України у Львівській області - [PERSON] , вбачається, що 27 травня 2015 року Шевченківським РВ ГУ ДМС України у Львівській області видано паспорт серії [NUMBER] взамін втраченого паспорта громадянина України серії [NUMBER] виданого Шевченківським РВ ЛМУ УМВС України у Львівській області 04 жовтня 2005 року. Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова 26 червня 2018 року позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором оренди нежитлових приміщень, - задоволено та стягнуто 115484,34 грн. заборгованості і 1154,84 грн. судового збору. Згідно висновку експерта Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз від 27 листопада 2019 року №4321 за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи, судовим експертом встановлено, що підписи від імені [PERSON] у графах: «Орендар» в у двох примірниках договору оренди приміщення з додатками від 20 січня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] (стор. 35-41 та 54-60 цивільної справи №466/9364/17), виконані не [PERSON] а іншою особою з наслідуванням його справжнього підпису. Допитаний в судовому засіданні експерт Кулинський Р.І. , зазначив, що підпис на договорі поставлений не [PERSON] а іншою особою, та висновок судового експерта від 27 листопада 2019 є категоричним. За клопотанням представника відповідача, по справі було призначено повторну судово-почеркознавчу експертизу. Відповідно до висновку судового експерта Волинського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 24 липня 2020 року №133, експертом встановлено що розбіжні ознаки підписів є стійкими, утворюють сукупність, яка є достатньою підставою для ймовірно негативного висновку. Виявити розбіжні ознаки в об`ємі, необхідному для категоричного висновку, не виявилось можливим в зв`язку з простою будовою досліджуваних підписів та зразків, які містять в своїй транскрипції тільки одну читаєму літеру і три (чотири) безбуквенних штрихи, виконаних конструктивно простими рухами, що мають низьку ідентифікаційну значимість. Збіжні ж ознаки(загальні та окремі) скоріше за все, на його думку, пояснюються наслідуванням підпису [PERSON] і на даний експертом ймовірно негативний висновок не впливають. Відтак, експерт прийшов до висновку, що підписи від імені [PERSON] : в графі «Орендар: [PERSON] » лицьового боку 3-го аркуша Договору оренди нежитлового приміщення, яке перебуває у власності орендодавця від 20 січня 2016 року (а.с.37); в графі «Орендар: [PERSON] » лицьового боку аркуша додатку 1 від 20 січня 2016 року (а.с.38); в графі «Орендар: [PERSON] » лицьового боку аркуша додатку 2 від 20.01.2016 (а.с.39); в графі «Орендар: [PERSON] » лицьового боку аркуша Додатку 3 від 20 січня 2016 року (а.с.40); в графі «Орендар: [PERSON] » лицьового боку аркуша додатку 4 від 20 січня 2016 року (а.с.41); в графі «Орендар: [PERSON] » лицьового боку 3-го аркуша договору оренди нежитлового приміщення, яке перебуває у власності орендодавця від 20 січня 2016 року (а.с.56); в графі «Орендар: [PERSON] » лицьового боку аркуша додатку 1 від 20 січня 2016 року (а.с.57); в графі «Орендар: [PERSON] » лицьового боку аркуша додатку 2 від 20 січня 2016 року (а.с.58); в графі «Орендар: [PERSON] » лицьового боку аркуша Додатку 3 від 20 січня 2016 року (а.с.59); в графі «Орендар: [PERSON] » лицьового бокуаркуша додатку 4 від 20 січня 2016 року (а.с.60) - ймовірно виконані не [PERSON] , а іншою особою. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Суд погоджується з позицією позивача, що строк на звернення до суду не пропущений останнім, оскільки про існування оспорюваного договору позивач довідався у грудні 2017 року з ухвали про відкриття провадження Шевченківським районним судом міста Львова у цивільній справі про стягнення заборгованості за договором оренди. До Галицького районного суду міста Львова позовна заява [PERSON] надійшла 06 червня 2019 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності. За змістом статей 15 та 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. Згідно приписів ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти. Приписами ст. 759 Цивільного Кодексу України передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди). Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті). Двосторонній правочин є договором, визначення якого надане у частині першій статті 626 ЦК України: договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені у статті 203 ЦК України, поширюються і на вимоги до дійсності договору, якими є такі: - зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; - особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; - волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; - правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; - правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Воля сторін може бути виражена у письмовій формі. Згідно з положеннями частини першої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Тобто, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У пункті 2 частини першої статті 208 ЦК України передбачено, що у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особами. Згідно з частиною першою статті 639 цього Кодексу договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Таким чином, підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри учасника (учасників правочину), забезпечує їх ідентифікацію, а також цілісність документа, яким формалізується правочин. Оскільки відповідно до частини першої статті 28 ЦК України фізична особа набуває прав та обов`язків під власним іменем, яке складається з прізвища, ім`я та по батькові, то і підпис має містити всі вказані складові, виконані особою власносручно (за винятком, якщо такі дії вчиняє представник особи, права якого належним чином посвідчені). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. З урахуванням вищевикладеного, можна зробити висновок, що у разі відсутності власноручного підпису сторони договору на документі слід вважати, що правочин не відповідає вимогам, які встановлюються до письмової форми правочину. 23 травня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду у постанові зазначила, що судом першої інстанції було встановлено, що 20 січня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір оренди нежитлового приміщення. Згідно з умовами якого [PERSON] приймає у строкове, платне користування нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 103875106 від 15 листопада 2017 року нежитлове приміщення, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , перебуває у власності [PERSON] . Пунктом 3.1 договору [PERSON] зобов`язувався вчасно здійснювати орендні платежі відповідно до прикладеного розрахунку в загальній сумі 525 Євро за місяць. Згідно з п. 3.3. договору оплата здійснюється щомісяця не пізніше 5 числа кожного місяця, починаючи з першого місяця оренди. Як ствердила позивач, [PERSON] належним чином сплачував орендну плату за період з 20 січня 2016 року по 30 червня 2016 року, проте починаючи з 1 липня 2016 року перестав виконувати свої обов`язки щодо сплати орендних платежів. Таким чином, всупереч умовам укладеного договору та вимогам вищезазначених законодавчих актів, відповідач взяті на себе зобов`язання в повному обсязі не виконав. Відповідно до п. 4.1. договору, 31.12.2016 року закінчився строк оренди нежитлового приміщення, [PERSON] згідно п. 4.1.2 не повідомив орендодавця про наміри продовжити строк договору та не виконав своїх зобов`язань щодо сплати орендної плати за період з 01липня 2016 року по 31 листопада 2016 року, що призвело до виникнення заборгованості у розмірі 2 625 Євро, що згідно з курсом НБУ станом на 15 листопада 2017 року становить 81 690 грн. 00 коп. При цьому, у постанові апеляційної інстанції вказано, що повно і правильно встановивши обставини справи та застосувавши при вирішенні спірних правовідносин норми матеріального права, які підлягали застосуванню, суд першої інстанції обґрунтовано та відповідно до наданих позивачем розрахунків стягнув з [PERSON] на користь [PERSON] 115 484, 34 грн. заборгованості, що включає в себе: 81 690 грн. - заборгованість по орендній платі, 2 135, 00 грн. - три проценти річних, 9 426, 58 грн. - інфляційні втрат, 18663,38 грн. - пеню та 3 569, 38 грн. - заборгованість по оплаті комунальних послуг. Доказів про те, що даний договір оренди визнаний у встановленому законом порядку недійсним, чи його недійсність прямо встановлена законом, матеріали справи не містять. Таким чином, виходячи з вищенаведеного, договір оренди нежитлового приміщення між [PERSON] та [PERSON] - є оспорюваним правочином. Відтак, проаналізувавши надані сторонами докази, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі. Під час судового розгляду належними та допустимими доказами був підтверджений факт втрати позивачем паспорту та отримання нового у зв`язку з цим; висновками двох судових почеркознавчих експертиз підтверджено, що договір був підписаний не [PERSON] , а іншою особою з наслідуванням його підпису, що узгоджується з поясненнями позивача. Крім того, допитана у якості свідка в судовому засіданні відповідач [PERSON] надала суду покази, згідно яких вона, як власниця помешкання, підшукувала орендарів. Особа на ім`я [PERSON] вів переговори щодо укладення даного договору оренди для розміщення IT офісу, однак декілька днів чекали для безпосереднього підписання договору [PERSON] , так як останній начебто перебував на лікуванні. У день підписання договору [PERSON] був з синцями на обличчі. Вона особисто сфотографувала паспорт [PERSON] та звірила його з особою. Стверджувала, що особа яка підписувала договір була схожа на фото, яке містилося в паспорті наданому їй для огляду. В той же час, категорично стверджувати, що особа яка підписувала договір оренди та позивач у даній справі є однією і тією ж особою не могла, зазначивши, що дуже схожі. Допитаний у якості свідка [PERSON] крім обставин, повідомлених [PERSON] , додатково пояснив в суді, що [PERSON] , підписав договір оренди та приблизно 5-6 разів передавав йому орендну плату. Однак, суд не може прийняти покази вказаного свідка з огляду на те, що він є чоловіком відповідача, а відтак зацікавлений у вирішенні справи на її користь. Відповідно до положень ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відтак, судовим розглядом достовірно встановлено, що позивач не підписував договір оренди з відповідачем, що дає підстави суду зробити висновок про недійсність цього договору у зв`язку з відсутністю волевиявлення позивача на його укладення. Судовий збір. У відповідності до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи що сума судового збору становить 768,40 грн., при цьому позовні вимоги було задоволено в повному обсязі, з відповідача на користь позивача слід стягнути суму судового збору в розмірі 768,40 грн. Щодо витребуваних з Шевченківського районного суду м. Львова, матеріалів справи №466/9364/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] , суд зазначає наступне. Оскільки матеріали справи були витребувані з повного та всебічного з`ясування обставин у справі, належного розгляду, та вже були досліджені під час судового розгляду, суд приходить до переконання про необхідність повернення матеріалів справи до Шевченківського районного суду м. Львова.

Outcome: approved