Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-09 00:00:00

З позову [PERSON] та [PERSON] вбачається, що відповідно до ЖК України, громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого Великобагачанський райвідділом РАГС Полтавської області 06 травня 1997 року, [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 8. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Великобагачанським районним відділом реєстрації актів громадянського стану 11 липня 1997 року, [INFO] народився [PERSON] , про що в книзі записів актів громадянського стану про народження зроблено відповідний запис за № 40. Батьками [PERSON] записано [PERSON] та [PERSON] . 21 січня 1998 року на підставі рішення виконкому Великобагачанської селищної ради № 4 [PERSON] було видано ордер на право зайняття жилого приміщення, житловою площею 20,56 кв.м., на сім`ю з трьох чоловік: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . 15 січня 2019 року до керуючого ТВБВ № 10016/037 Шості О.В., було направлено адвокатський запит №3, в якому для належного виконання доручення [PERSON] щодо оформлення у власність квартири [ADDRESS] , адвокат прохав направити на вказану адресу довідку, зі змісту якої б вбачалося, чи були погашені житлові чеки щодо даної квартири. 23 січня 2019 року від керуючого ТВБВ № 10016/037 Шості О.В., було отримано довідку № 1 зі змісту якої вбачалося, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] за період реєстрації місця проживання за адресою: с . Бутова Долина Великобагачанський район Полтавської області, по ТВБВ № 10016/037 філія Полтавське обласне управління АТ «Ощадбанк» в списку на приватизацію включалися, приватизаційні житлові чеки не отримували. Своє право на вселення позивачі реалізували та з моменту вселення і до даного часу позивачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані в даній квартирі. 19 березня 2019 року позивачі письмово звернулися до Великобагачанської селищної ради Великобагачанського району Полтавської області з проханням видати їм свідоцтво на право власності на квартиру [ADDRESS] . 26 березня 2019 року позивачі отримали письмову відповідь №591 від Великобагачанської селищної ради, зі змісту якої вбачалося, що для прийняття рішення про передачу квартири до приватної власності, їм необхідно надати документи згідно переліку у гуртожитках у власність громадян, затвердженого Наказом Міністерства з питань житлово - комунального господарства України від 16.12.2009 року № 369. 22 квітня 2019 року до виконавчого комітету Великобагачанської селищної ради, позивачами було направлено письмові заяви з проханням оформити у спільну часткову власність квартиру. Відповідні додатки додавалися. Проте 30.05.2019 року надійшло рішення №108 від 28.05.2019 року про розгляд заяви гр. [PERSON] щодо приватизації житла, зі змісту якого вбачалася відмова гр. [PERSON] в передачі в приватну спільну часткову власність квартири [ADDRESS] . Рішення набрало чинності з моменту його оприлюднення. Також, 30.05.2019 року надійшло рішення № 109 від 28.05.2019 року про розгляд заяви гр. [PERSON] щодо приватизації житла, зі змісту якого вбачалася відмова гр. [PERSON] в передачі в приватну спільну часткову власність квартири [ADDRESS] . Рішення набрало чинності з моменту його оприлюднення. Позивачі вказують, що на вищезазначену квартиру, ФОП [PERSON] було виготовлено технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна, згідно з яким, дана квартира посімейного, спільного заселення, розташована на I поверсі II поверхового будинку та складається з 1 кімнати житловою площею 20,3 кв.м., у тому числі: 1-а кімната 20,3 кв.м., кухні площею 8,0 кв.м., вбиральні (сполученої) площею 3,6 кв.м., коридору площею 4,7 кв.м., вбудованої шафи площею 0,6 кв.м. Квартира обладнана балконом, лоджією 6,1 кв.м. Загальна площа квартири 43,3 кв.м. Висота приміщень 2,50 м. Позивачі посилаються на Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймають не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Також відповідно до закону органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Також, посилаються на положення ст.11 даного Закону про те, що спори, які виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом. Посилаючись на вищевказані обставини та на те, що в позасудовому порядку отримати правовстановлюючі документи на квартиру не можливо, позивачі змушені звернутися до суду з відповідним позовом (а.с.а.с.3-4). Загальне позовне провадження у справі було відкрите ухвалою суду від 25.06.2019 року, розгляд даної цивільної справи призначено за правилами загального позовного провадження і підготовче засідання у справі призначено на 28.08.2019 року (а.с.29). Даною ухвалою також вирішено зробити витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно та їх обтяжень щодо належності квартири [ADDRESS] (а.с.29). 12.07.2019 року на адресу суду відповідачем по справі Великобагачанською об`єднаною територіальною громадою Великобагачанського району Полтавської області подано відзив на відповідну позовну заяву, в якому відповідач по справі висловив свої письмові заперечення та просить відмовити у задоволенні позову [PERSON] та [PERSON] про визнання прав на частку в квартирі та передачу квартири у приватну власність у повному обсязі (а.с.а.с.37-40). 27.08.2019 року представником позивачів у справі адвокатом Бондаренко О.В. на адресу суду засобами електронного зв`язку надійшло клопотання в порядку ст.43 ЦПК України про проведення підготовчого засідання по справі у відсутність позивачів та їх представника та призначити справу до розгляду (а.с.46). 28.08.2019 року представником відповідача Великобагачанської селищної ради Полтавської області Бутом Д.В. подано заяву про проведення підготовчого засідання по справі у відсутність представника вищезазначеної селищної ради (а.с.а.с.47-48) Ухвалою суду від 28.08.2019 року у справі проведено підготовче засідання і призначено розгляд справи на 07.11.2019 року (а.с.а.с.50-51). 07.11.2019 року розгляд справи було відкладено на 10.01.2020 року в зв`язку з витребуванням документів з Архівного відділу Великобагачанської районної державної адміністрації Полтавської області. В судове засідання учасники справи не з`явилися, вони належним чином сповіщені про день і час судового розгляду. 10.01.2020 року від представника позивачів по справі адвоката Бондаренко О.В. надійшла письмова заява про підтримання позовних вимог [PERSON] та [PERSON] та про розгляд справи у її відсутність та відсутність позивачів на підставі наявних у справі письмових доказів, позивачі підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити (а.с.87). До проведення судового засідання у справі від відповідача у справі Великобагачанської об`єднаної територіальної громади Полтавської області до суду надійшов лист про те, що даний відповідач просить провести відповідне засідання у відсутність представника даної селищної ради та просить повідомити про прийняте рішення суду (а.с.84). Третя особа у справі [PERSON] неодноразово за місцем своєї реєстрації та за місцем фактичного проживання повідомлявся про день та час розгляду справ. За місцем реєстрації судові повістки, які направлялися на його адресу поверталися без вручення з відміткою вузла поштового зв`язку про те, що дана особа за зазначеною адресою не проживає (а.с.45,65-66,85-86). Неявка третьої особи, не перешкоджає розгляду справи. У зв`язку з викладеним, суд вирішив за можливе розглянути справу в судовому засіданні у відсутність учасників справи, на підставі наявних у справі доказів, з урахуванням норм ст.247 ЦПК України та Рішення Конституційного Суду України №16-рп/2011 від 08.12.2011 року (справа про фіксування судового процесу технічними засобами). Суд, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов [PERSON] та [PERSON] до Великобагачанської об`єднаної територіальної громади Великобагачанського району Полтавської області, третя особа [PERSON] про визнання права на частку в квартирі та передачу квартири у приватну власність підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Стаття 15 ЦК України (норма матеріального права) передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Про це вказується у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.05.2018 року. В цьому контексті необхідно зазначити, що за статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Також, Європейський суд з прав людини, ухвалюючи рішення у справі «Буланов та Купчик проти України» від 09.12.2010 року, яке набуло статусу остаточного 09.03.2011 року ще раз вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Суду включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутій проти Хорватії», № 48778/99, пункт 25, ЕCHR 2002-II). Крім того, Європейський суд з прав людини в своїй практиці, а саме: рішення від 13 травня 1980 року в справі «Артіко проти Італії» (п.35), рішення від 30 травня 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України» (пункт 32), визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України). Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У розумінні цивільно-процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача, стосовно якої він просить ухвалити рішення, у матеріальному розумінні - це певна річ (об`єкт), щодо якої виник спір. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи (ст.76 ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК України). Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин 5,6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 06.05.1997 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] зареєстрували шлюб 06.05.1997 року, про що Великобагачанським районним відділом реєстрації актів громадського стану Полтавської області складено відповідний актовий запис № 8. Прізвище після державної реєстрації шлюбу: його [PERSON] , її [PERSON] З свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 11.07.1997 року, виданого Великобагачанським районним відділом реєстрації актів громадянського стану вбачається, що [PERSON] народився [INFO] в сел. Велика Багачка Великобагачанського району Полтавської області, про що в книзі записів актів громадянського стану про народження зроблено відповідний запис за № 40 від 11.07.1997 року (а.с.6). Як вбачається з Архівного витягу з протоколу №1 засідання виконавчого комітету Великобагачанської селищної ради від 30.01.1998 року, було затверджено рішення спільного засідання правління та профспілкової організації КСП імені Леніна від 06.01.1998 року про розподіл квартир в даному підприємстві в службовому приміщенні - житловому будинку [ADDRESS] на період роботи в даному підприємстві члену КСП [PERSON] - однокімнатну квртиру № [ADDRESS] загальною площею 41,76 кв.м (а.с.80). З копії ордеру на житлове приміщення № 41, виданого гр. [PERSON] (членами сім`ї якого в даному ордері вказані дружина - [PERSON] та син [PERSON] ) вбачається, що на підставі рішення виконкому селищної ради № 4 від 21.01.1998 року видано даний ордер на сім`ю з трьох чоловік на право зайняття житлового приміщення житловою площею 20,56 кв.м., яке складалося із однокімнатної квартири за адресою [ADDRESS] (а.с.7). З довідки від 23 січня 2019 року від керуючого ТВБВ № 10016/037 Шості О .В. вбачається, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] за період реєстрації місця проживання за адресою: с . Бутова Долина Великобагачанський район Полтавської області, по ТВБВ № 10016/037 філія Полтавське обласне управління АТ «Ощадбанк» в списку на приватизацію включалися, приватизаційні житлові чеки не отримували (а.с.9). З заяви [PERSON] від 19 березня 2019 року вбачається, що вона звернулася до Великобагачанської селищної ради Великобагачанського району Полтавської області з проханням видати свідоцтво на право власності на квартиру [ADDRESS] (а.с.10). З заяви [PERSON] від 19 березня 2019 року вбачається, що він звернувся до Великобагачанської селищної ради Великобагачанського району Полтавської області з проханням видати свідоцтво на право власності на квартиру [ADDRESS] (а.с.11). З повідомлення Великобагачанської селищної ради Полтавської області на ім`я [PERSON] за № 591 від 26 березня 2019 року вбачається, що для прийняття рішення про передачу квартири до приватної власності, їм необхідно надати документи згідно переліку у гуртожитках у власність громадян, затвердженого Наказом Міністерства з питань житлово - комунального господарства України від 16.12.2009 року № 369 (а.с.12). З письмової заяви [PERSON] датованої 22 квітня 2019 року на адресу виконавчого комітету Великобагачанської селищної ради вбачається, що нею було направлено письмову заяву з проханням оформити у спільну часткову власність квартиру з відповідними додатками (а.с.13). З письмової заяви [PERSON] датованої 22 квітня 2019 року на адресу виконавчого комітету Великобагачанської селищної ради вбачається, що ним було направлено письмову заяву з проханням оформити у спільну часткову власність квартиру з відповідними додатками (а.с.14). Відповідно до рішення виконавчого комітету Великобагачанської селищної ради №108 від 28.05.2019 року про розгляд заяви гр. [PERSON] щодо приватизації житла вбачається, що виконавчий комітет вирішив відмовити гр. [PERSON] в передачі в приватну спільну часткову власність квартири [ADDRESS] (а.с.15). Відповідно до рішення виконавчого комітету Великобагачанської селищної ради №109 від 28.05.2019 року про розгляд заяви гр. [PERSON] щодо приватизації житла вбачається, що виконавчий комітет вирішив відмовити гр. [PERSON] в передачі в приватну спільну часткову власність квартири [ADDRESS] . Рішення набрало чинності з моменту його оприлюднення (а.с.16). Відповідно до технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] вбачається, що дана квартира посімейного, спільного заселення, розташована на I поверсі II поверхового будинку та складається з 1 кімнати житловою площею 20,3 кв.м., у тому числі: 1-а кімната 20,3 кв.м., кухні площею 8,0 кв.м., вбиральні (сполученої) площею 3,6 кв.м., коридору площею 4,7 кв.м., вбудованої шафи площею 0,6 кв.м. Квартира обладнана балконом, лоджією 6,1 кв.м. Загальна площа квартири 43,3 кв.м. Висота приміщень 2,50 м. (а.с.а.с.17-19). З копії паспорту громадянина України [NUMBER] від 02.07.1997 року вбачається, що цей паспорт виданий на ім`я [PERSON] , [INFO] , уродженки с. Бутова Долина Великобагачанського району Полтавської області, яка зареєстрована в с. Бутова Долина, Великобагачанського району Полтавської області (а.с.20). З копії паспорту громадянина України [NUMBER] від 26.10.2013 року вбачається, що цей паспорт виданий на ім`я [PERSON] , [INFO] , уродженця сел. Велика Багачка Великобагачанського району Полтавської області, який зареєстрований в [ADDRESS] (а.с.22). Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Аналогічні положення містяться у ч.1 ст.15 ЦК України та ст.4 ЦПК України. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст.4 ЦПК). Як вказав Верховний Суд України у своїй постанові від 10.02.2016 року у справі №6-2124цс15, оскільки відповідно до ст.328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення у особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб особа набула право власності на відповідний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному ст.392 цього Кодексу. Також, у постанові від 23.12.2014 року у справі №3-199гс14 Верховний Суд України зазначив, що за змістом ст.392 ЦК України, позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інший спосіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли позивач не може реалізувати своє право власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правоустановчого документу. При цьому, передумовою для застосування положень ст.392 ЦК України є відсутність іншого, крім зазначеного, шляху для відновлення порушеного права. Відповідно до ст.1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т.ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. До об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму (стаття 2 вищевказаного закону). Згідно ч.1 ст.5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло. Відповідно до ч.4 цієї статті, право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. У відповідності до положень частин 1-3 ст.8 даного Закону, приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. З сукупності досліджених матеріалів справи вбачається, що члени сім`ї [PERSON] (на час вселення у відповідну квартиру) - [PERSON] та [PERSON] звернулися до відповідного органу, уповноваженого прийняти рішення щодо видачі відповідного свідоцтва про право на спільну часткову власність (по суті по 1/3 частині для кожного із заявників) щодо квартири [ADDRESS] , при цьому, отримати згоду від [PERSON] , який фактично не проживає у вищевказаній квартирі, вказані вище заявники не можуть, відповідно, після отримання відмов виконавчого комітету Великобагачанської селищної ради у задоволенні їх заяв, [PERSON] та [PERSON] змушені звернутися до суду з відповідним позовом. При цьому, зверненням до суду даних осіб з відповідним позовом не порушуються права тат інтереси інших осіб (враховуючи зміст заявлених позовних вимог), оскільки 1/3 частина вищевказаної квартири (її ідеальна доля), незалежно від не звернення [PERSON] до органу приватизації за отриманням щодо неї відповідного свідоцтва, в будь-якому разі залишатиметься за [PERSON] як гарантія його права на дану частину вищевказаного квартири. Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі». Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим - джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні. Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свої власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Крім цього, зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, зокрема, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «Пайн Велів Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Отже, виходячи з вищевикладеного, з урахуванням по суті визнання відповідачем заявленого позову, з огляду на практику ВСУ та ЄСПЛ щодо захисту права приватної власності та законне сподівання особи на належне володіння своєю власністю, є передбачені законом підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] та [PERSON] до Великобагачанської об`єднаної територіальної громади Великобагачанського району Полтавської області, третя особа [PERSON] про визнання права на частку в квартирі та передачу квартири у приватну власність в межах заявлених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved