Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

Згідно позову, 02.08.2013р. позивачем на прилюдних торгах була придбана трикімнатна квартирна, яка розташована за адресою: [ADDRESS], загальна площа квартири складає - 58,3 кв.м., житлова площа - 37,4 кв.м. За вказану квартиру позивачем було сплачено 232 255,83 грн. Придбана квартира раніше належала [PERSON] на праві власності згідно Договору купівлі-продажу від 09.09.2008 року, який був укладений між [PERSON] і [PERSON] та посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] реєстровий № 7779. До теперішнього часу [PERSON] та члени його родини зареєстровані в квартирі, яка з 05.08.2013 року належить позивачу на підставі свідоцтва про право власності. Відповідно до довідки, яка надана головою жилого-будівельного кооперативу «Мир-89» в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Позивач вимушений сплачувати комунальні послуги у великому розмірі, оскільки враховується факт реєстрації в квартирі відповідачів. Позивач просить суд зняти з реєстрації та виселити [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] з квартири за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON], належним чином та завчасно сповіщений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився. Надав суду письмову заяву, за якою підтримав в повному обсязі заявлені позовні вимоги та доводи позовної заяви, на яких вони ґрунтуються. Просить справу розглянути у його відсутність. Належним чином та завчасно сповіщені про час та місце слухання справи відповідачі повторно в судове засідання не з'явились, про причини неявки суду не повідомили. Належним чином та завчасно сповіщені про час та місце розгляду справи треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог, Житлово-будівельний кооператив «Мир-89» та [PERSON], у судове засідання не з'явились, представників не направили. За ухвалою суду справа розглянута за відсутності сторін та третьої особи заочно за наявних в справі доказів в порядку ст. 224 ЦПК України. На підставі Свідоцтва про право власності на квартиру № 7899 від 05 серпня 2013 року (а.с. 5) [PERSON] на праві приватної власності належить трикімнатна квартира за адресою: [ADDRESS]. Право власності [PERSON] на дану квартиру підтверджено витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 7338910 від 29.10.2013 року (а.с.28-30). Придбана позивачем квартира раніше належала [PERSON] на праві власності згідно договору купівлі продажу від 09.09.2008 року (а.с.11-13), який був укладений між [PERSON] та [PERSON] та посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий № 7779. Згідно довідок адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС від 10,11 вересня 2013 року (а.с. 19-23) та довідки про забезпеченість житловою площею та комунальними послугами для отримання компенсації (а.с. 8) у даній квартирі зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Згідно довідок Управління пенсійного фонду України в Будьоннівському районі м. Донецька (а.с. 69-73) [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] не перебувають на обліку в управлінні. Відповідно до довідок Управління праці та соціального захисту населення Будьоннівської районної у м. Донецьку ради (а.с. 74-78) [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на обліку, як отримувачі будь-якого виду соціальної допомоги та житлової субсидії в управлінні праці не перебувать. У відповіді (а.с. 79) головного управління МВС України в Донецькій області управління інформаційно-аналітичного забезпечення зазначено, що [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] до кримінальної відповідальності не притягуються, засудженими на значаться та у розшуку не перебувають, а також згідно довідок (а.с. 83-87) Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Будьоннівського районного управління юстиції у м. Донецьку актові записи про смерть відносно відповідачів відсутні. Ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року № 47597-ВР, якими закріплено принцип непорушності права приватної власності, що означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону, незалежно від волі інших осіб (статті 316,317,319,321 ЦК України, ст. 48 Закону України «Про власність»). Відповідно до ст. 317 ЦК України, власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло-житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Із зазначеного слід дійти висновку, що виникнення права членів сім'ї власника будинку (квартири) на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а відтак - припинення права власності особи на будинок припиняє право членів її сім'ї на користування цим будинком, оскільки права членів сім'ї власника будинку на об'єкт власності є похідними від прав самого власника. Передбачаючи право власника житлового будинку (квартири) на відчуження цих об'єктів, Закон не передбачив при переході прав і обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника будинку (квартири) (на відміну від договору найму (оренди) житла - ст.ст. 810, 814 ЦК України). ч. 4 ст. 156 ЖК України передбачає збереження такого права користування житлом лише для членів сім'ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, при умові збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна. Розглядаючи позовні вимоги про виселення відповідачів, суд приходить до наступного висновку. Згідно ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. На підставі ст. 391 ЦК України, позивач має право заявити вимогу про усунення перешкод у здійсненні права власності. Згідно ч. 1 ст. 109 Житлового кодексу, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Згідно ч. 3 ст. 116 Житлового кодексу, осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. З врахуванням вищенаведеного, вимоги позивача про визнання [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право на користування квартирою яка розташована за адресою [ADDRESS] та виселення є підставними і такими, що підлягають задоволенню. З відповідачів солідарно на користь позивача підлягають стягненню в повному обсязі судові витрати з оплати судового збору у розмірі 229,40 гривень.

Outcome: approved