Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-10 00:00:00

Звернувшись до суду, позивач просить стягнути з відповідача на його користь суму боргу в розмірі 40000 грн. та 9000 доларів США, а також за прострочення виконання зобовязання три проценти річних у розмірі 3596,71 грн. і 809,26 доларів США відповідно та інфляційні втрати в розмірі 31029,39 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 7 травня 2011 року позичив відповідачу та її чоловіку [PERSON] на покращення бізнесу грошові кошти в розмірі 50000 грн., а в березні 2012 року в розмірі 10000 доларів США. Після смерті 20 червня 2012 року чоловіка відповідача попросив її повернути позику. Відповідач взяла на себе зобовязання повернути борг та 28 серпня 2012 року склала розписку, в якій особисто встановила строк повернення позики в повному обсязі до 15 жовтня 2012 року. Свої зобовязання відповідач виконала частково, повернувши 28 серпня 2012 року грошові кошти в розмірі 1000 доларів США, а 8 листопада 2012 року в розмірі 10000 грн. До теперішнього часу відповідач у повному обсязі суму боргу не повернула. Тому вважає, що у звязку з простроченням виконання грошового зобовязання відповідач має також сплатити йому три проценти річних та інфляційні втрати за період з 15.10.2012 року по 13.10.2015 року. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав, пояснивши, що 7 травня 2011 року грошові надавав безпосередньо відповідачу, а в березні 2012 року на прохання її чоловіка [PERSON] передавав через її дочку від першого шлюбу. 28 серпня 2012 року відповідач надала йому розписку, в якій зобов'язалася повернути борг 15 жовтня 2012 року. Також 28 серпня 2012 року відповідач повернула частину боргу в розмірі 1000 доларів США, а 8 листопада 2012 року в розмірі 10000 грн. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала, посилаючись на те, що грошові кошти позивач позичав чоловіку відповідача. Відповідачу сума позики не була відома. Після смерті чоловіка 28 серпня 2012 року відповідач під примусом з боку позивача написала розписку, в якій зобов'язалася повернути борг. Також під примусом цього ж дня відповідач передала позивачу грошові кошти в розмірі 1000 доларів США та 10000 грн. 8 листопада 2012 року відповідач борг позивачу не повертала. Вважала, що позивачем пропущений строк позовної давності для звернення до суду з вимогами про стягнення з відповідача боргу, тому просила в задоволенні позову відмовити. Суд, з'ясувавши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне: Судом встановлено, що 28 серпня 2012 року на підтвердження укладення договору позики з позивачем відповідач [PERSON] склала розписку, відповідно до якої зобовязалася повернути позивачу грошові кошти в розмірі 50000 грн. та 10000 доларів США 15.10.2012 року (а.с. 6).\~\~ Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до частини 2 статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі)\~\~у строк та в порядку, що встановлені договором. Крім того, згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачем на підтвердження укладення між ним та відповідачем договору позики представлена розписка, складена відповідачем, яка нею в судовому порядку не спростована, тому в суду не виникає сумнівів щодо дійсності зобов'язання відповідача перед позивачем. Доводи представника відповідача про те, що розписка була складена відповідачем під примусом суд до уваги не приймає, оскільки відповідно до вимог статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, проте ані відповідач, ані її представник у судовому засіданні не надали суду доказів на підтвердження складення нею 28 серпня 2012 року розписки під примусом. Враховуючи, що відповідач взяті на себе зобов'язання перед позивачем у встановлений строк не виконала, грошові кошти в повному обсязі позивачу не повернула, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути суму боргу в розмірі 9000 доларів США та 40000 грн. Також у зв'язку з прострочення виконання грошового зобов'язання відповідач зобовязана сплатити позивачу три проценти річних від простроченої суми та інфляційне збільшення (в частині боргу в національній валюті). При цьому оскільки відповідач зобов'язалася повернути борг 15 жовтня 2012 року, але в цей строк зобов'язання не виконала, суд вважає, що три проценти річних від простроченої суми та інфляційне збільшення мають бути розраховані починаючи з наступного дня, тобто з 16 жовтня 2012 року по 13 жовтня 2015 року включно (в межах заявлених позовних вимог), що складає 1093 дні прострочення. Заява представника відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності є необґрунтованою. Зокрема, статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Відповідно до частини 1 статті 260 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Виходячи з того, що в розписці був визначений строк повернення боргу 15 жовтня 2012 року, позивач дізнався про порушення свого права з настанням цього строку. Як вбачається з відмітки на поштовому конверті, позивач із дійсним позовом звернувся до суду 13 жовтня 2015 року. Отже суд вважає, що позов предявлений позивачем у межах строку позовної давності. Таким чином з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму боргу в розмірі 9000 доларів США та три проценти річних у розмірі 809 доларів США, що в сукупності складає 9809 доларів США та на день винесення рішення відповідно до офіційно встановленого НБУ курсу гривні до долара США еквівалентно 250317 грн. 76 коп. (9809 х 2551,9193/100), а також суму боргу в розмірі 40000 грн., три проценти річних у розмірі 3593 грн. та інфляційне збільшення в розмірі 31029,39 грн., що в сукупності складає 74622 грн. 39 коп. Крім того, згідно зі статтею 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 2886 грн. 13 коп.

Outcome: partial