Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-11 00:00:00

З позову [PERSON] вбачається, що йому на підставі договору купівлі - продажу ВАК № 206970 від 22.05.2003 року на праві приватної власності належить житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки про склад сім`ї, виданої виконавчим комітетом Гоголівської селищної ради Великобагачанського району Полтавської області від 30.01.2019 року № 162, [PERSON] має такий склад сім`ї: [PERSON] , [INFO] - власник майна; [PERSON] , [INFO] - дружина; [PERSON] , [INFO] - син; [PERSON] , [INFO] - син. Позивач вказує, що відповідач у справі [PERSON] з 2010 року не проживає в житловому приміщенні, про що складено акт депутата Гоголівської селищної ради [PERSON] від 01 лютого 2019 року в присутності свідків [PERSON] , що проживає [ADDRESS] , [PERSON] , що проживає в [ADDRESS] , [PERSON] , що проживає в [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] не проживає в даному будинку, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, його особистих речей в будинку не має і взагалі будинком він не цікавиться. Перешкод в користуванні жилим приміщенням позивач [PERSON] відповідачу [PERSON] не чинив. З 2010 року позивачу фактичного місця перебування відповідача [PERSON] не відомо. Посилаючись на вищевикладені обставини, позивач вважає, що [PERSON] [INFO] втратив право користування житловим приміщенням будинком [ADDRESS] у зв`язку з тривалою, понад один рік без поважної причини відсутністю за місцем реєстрації, крім того не сплачує за комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню житлового приміщення, тому, позивач [PERSON] , [INFO] , як власник житла змушений звернутися до суду з даною позовною заявою про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, оскільки відповідач [PERSON] створює позивачу перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном (а.с.а.с.1-2). З листа Гоголівської селищної ради Великобагачанського району Полтавської області №02-20/128 від 11.03.2019 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , станом на 11.03.2019 року зареєстрований в [ADDRESS] (а.с.14). Ухвалою суду від 25.03.2019 року за вищевказаним цивільним позовом [PERSON] було відкрите загальне позовне провадження і підготовче засідання призначено на 20.05.2019 року (а.с.16). Відповідачу за зареєстрованим місцем його проживання було направлено копію позовної заяви з доданими до неї документами, про те, з відмітки вузла поштового зв`язку вбачається, що він за даною адресою не проживає (а.с.а.с.21-22); при цьому, з поштової кореспонденції вбачається, що відповідач [PERSON] за зареєстрованим місцем проживання не проживає і не отримує судову кореспонденцію, тому він повідомлявся судом про день і час проведення розгляду справи в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України шляхом поміщення оголошення на веб-сайті суду. 20.05.2019 року по даній справі проведено підготовче засідання і призначено судовий розгляд по суті справи на 18.06.2019 року (а.с.27). В судове засідання від позивача [PERSON] ще 21.05.2019 року надійшла заява про підтримання заявленого позову та про розгляд справи у його відсутність, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та провести розгляд справи (а.с.32). Відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять дні до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Відповідач у справі [PERSON] в судове засідання 18.06.2019 року не з`явився, як вбачається з поштової кореспонденції, за місцем своєї реєстрації: [ADDRESS] він не проживає і судові повістки не отримує (а.с.а.с.35,36), однак він вважається таким, що належним чином повідомлений про розгляд справи в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України, оскільки на веб-сайті суду опубліковане оголошення про його виклик в дане судове засідання (а.с.а.с.31,37); відзив на позов у розумінні ст.178 ЦПК України даний відповідач суду не подавав. В судове засідання 12.08.2019 року відповідач у справі [PERSON] повторно не з`явився, як вбачається з поштової кореспонденції, за місцем своєї реєстрації: [ADDRESS] він не проживає і судові повістки не отримує (а.с.а.с.46,47), однак він вважається таким, що належним чином повідомлений про розгляд справи в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України, оскільки на веб-сайті суду опубліковане оголошення про його виклик в дане судове засідання (а.с.а.с.41,42). Представник третьої особи у справі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Гоголівська селищна рада Великобагачанського району Полтавської області в судове засідання не з`явився, від даної сільської ради до суду надійшов лист про не заперечення щодо задоволення позовних вимог та про розгляд справи у відсутність їх представника (а.с.а.с.35,48). У зв`язку з викладеним, суд вирішив за можливе розглянути справу в судовому засіданні 12.08.2019 року у відсутність учасників справи, на підставі наявних у справі доказів, з урахуванням норм ст.247 ЦПК України та Рішення Конституційного Суду України №16-рп/2011 від 08.12.2011 року (справа про фіксування судового процесу технічними засобами). Суд, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Гоголівська селищна рада Великобагачанського району Полтавської області про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України). Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У розумінні цивільно-процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача, стосовно якої він просить ухвалити рішення, у матеріальному розумінні - це певна річ (об`єкт), щодо якої виник спір. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі - продажу ВАК № 206970 від 22.05.2003 року, реєстровий номер 682, громадянин [PERSON] продав, а [PERSON] купив належний продавцю на праві власності житловий будинок, розміром жилої площі якого становить 45,4 кв.м. та надвірні будівлі, що знаходиться за адресою [ADDRESS] та земельну ділянку розміром 0,1527 га, що розташована в [ADDRESS] , яку передано для будівництва та обслуговування житлового будинку (а.с.3). З реєстраційного посвідчення від 12.06.2003 року, зареєстрованого директором бюро технічної інвентаризації вбачається, що житловий будинок, розташований за адресою [ADDRESS] зареєстрований за [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого приватним нотаріусом Великобагачанського районного нотаріального округу Вороною В.І. від 22.05.2003року, реєстровий № 682 та записано в реєстрову книгу № 1 за реєстровим № 85 (а.с.4). З довідки, виданої виконавчим комітетом Гоголівської селищної ради Великобагачанського району Полтавської області №152 від 30.01.2019 року вбачається, що [PERSON] , зареєстрований за адресою [ADDRESS] та склад зареєстрованих членів сім`ї складає: [PERSON] , [INFO] , паспорт серії [NUMBER] ; [PERSON] , [INFO] - дружина, паспорт серії [NUMBER] ; [PERSON] , [INFO] - син, паспорт серії [NUMBER] ; [PERSON] , [INFO] - син, паспорт серії [NUMBER] (а.с.5). З акта від 01.02.2019 року, складеного депутатом Гоголівської селищної ради [PERSON]., в присутності свідків-жителів [ADDRESS] - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] вбачається, що [PERSON] , 1993 р.н., зареєстрований за адресою: будинок [ADDRESS] , однак за даною адресою з 2010 року він відсутній та не проживає; фактичне його місце знаходження не відоме (а.с.6). Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи (ст.76 ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК України). Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин 5,6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності до ч.1 ст.381 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. За ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За ст.270 ЦК України фізична особа, серед іншого, має право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на недоторканість житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування. У відповідності до ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Місце перебування - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає менше шести місяців на рік. Реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Згідно норм ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України громадянин, які мають у приватній власності будинок і користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати та укладати інші не заборонені законом угоди. При цьому, обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Об`єктом права власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379,382 ЦК України). Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частина друга цієї статті визначає способи захист цивільних прав та інтересів. Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України, а також з урахуванням положень ч.1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним в будинку, що йому належить, користуються жилими приміщеннями в обсязі визначеному відповідно до угоди з власником. Разом з цим, згідно норм ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України громадянин, які мають у приватній власності будинок (квартиру) і користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати та укладати інші не заборонені законом угоди. При цьому, обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Об`єктом права власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379,382 ЦК України). У ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції» закріплені принципи непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. Системний аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що право члена сім`ї власника будинку користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Із зазначеного слід дійти висновку, що виникнення права членів сім`ї власника будинку на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а відтак - припинення права власності особи на будинок припиняє право членів її сім`ї на користування цим будинком. При цьому, зазначені висновки не суперечать нормам ст.47 Конституції України, ст.9 ЖК України та ст.311 ЦК України, враховуючи, що право на житло (користування ним, усунення перешкод у користуванні ним) підлягає захисту лише у випадку порушення прав особи. Верховний Суд України у своїй постанові від 05.11.2014 року висловив правову позицію про те, що аналіз статей 383,391,405 ЦК України та статті 156 ЖК дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку користуватися цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Таку ж позицію висловив Верховний Суд України у своїй постанові від 15.05.2017 року у справі №734/387/15-ц. З доводів позовної заяви вбачається, що в будинку [ADDRESS] [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований як колишній член сім`ї власника вищевказаного будинку. При цьому, будь-яких доказів про зворотнє стороною відповідача до суду не подавалися. Суд приймає до уваги акт комісії від 11.02.2019 року про те, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований в будинку [ADDRESS] , однак за даною адресою не проживає з 2010 року по даний час, оскільки зміст даного акта узгоджується з дослідженими матеріалами справи, і ними не спростовується. Отже, виходячи з сукупності вищевикладеного, вбачаються підстави для задоволення позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Гоголівська селищна рада Великобагачанського району Полтавської області про визнання особи [PERSON] таким, що втратив право на користування жилим приміщенням в межах заявлених позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За загальним правилом, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Поряд з цим, згідно частини 3 цієї статті, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог щодо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Судом встановлено, що позивач у справі [PERSON] , [INFO] є інвалідом другої групи (а.с.8). Частиною шостою статті 141 ЦПК України визначено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З урахуванням даної процесуальної норми та того, що позивач у справі [PERSON] є інвалідом другої групи, який згідно ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору (при зверненні до суду мав би сплатити судовий збір в сумі 768 грн.40 коп. у випадку, коли б не був звільнений згідно закону від його сплати), а позовні вимоги [PERSON] у справі задоволені повністю, необхідно стягнути з відповідача у справі [PERSON] в дохід Державного бюджету Українисудові витрати по справі - судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved