Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-16 00:00:00

З позовною заявою до суду 14 березня 2014 року звернулась [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], треті особи: Одинадцята Харківська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Луніна Т.А., про визнання заповіту [PERSON], складеного на користь [PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON], посвідченого 27.03.2013 року приватним нотаріусом ХМНО Луніною Т.А. за р. № 215, недійсним. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що [INFO] помер її батько - [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина у виді квартири [ADDRESS]. Вона, позивач, є спадкоємцем першої черги на спадщину що відкрилась після смерті батька, та 07.02.2014 року вона звернулась до Одинадцятої ХДНК із заявою про прийняття спадщини. Від нотаріуса їй стало відомо, що [PERSON] склав заповіт, посвідчений 27.03.2013 року приватним нотаріусом ХМНО Луніною Т.А., на квартиру [ADDRESS], на користь [PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON] Позивач зазначає, що перед смертю її батько хворів на рак, погано бачив та чув, йому важко було пересуватися та розмовляти, йому було проведено операцію з видалення внутрішньо-мозкової пухлини, післяопераційний курс було завершено 04.01.2013 року, а заповіт посвідчено 27.03.2013 року. Позивач вважає, що хвороба батька спровокувала у нього психічний розлад, внаслідок якого на момент посвідчення заповіту він не міг усвідомлювати своїх дій та керувати ними. 16 квітня 2014 року представник відповідача [PERSON] - [PERSON] подав письмові заперечення проти позову, в яких просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, посилаючись на те, що складений [PERSON] заповіт відповідає вимогам законодавства щодо його форми та посвідчення, та посилання позивача про те, що на момент посвідчення заповіту [PERSON] не міг усвідомлювати своїх дій та керувати ними, є хибним, а позовні вимоги безпідставні, оскільки при складенні заповіту особу заповідача - [PERSON] було встановлено, дієздатність його перевірено, форму та порядок посвідчення заповіту додержано (а.с.27-29). В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити, посилаючись на те, що під час посвідчення заповіту [PERSON] не усвідомлював значення своїх дій через тяжку хворобу. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити, посилаючись на те, що хвороба [PERSON] спровокувала розумовий розлад, внаслідок чого на момент посвідчення заповіту він не міг усвідомлювати своїх дій та керувати ними, та посвідчив заповіт, який суперечив його дійсним намірам, вважає акт судово-психіатричної експертизи № 965 від 11.10.2014 р., згідно якого [PERSON] міг усвідомлювати значення своїх дій в момент підписання заповіту недостовірним доказом. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги не визнав у повному обсязі, посилаючись на те, що під час складання та посвідчення заповіту [PERSON] усвідомлював значення своїх дій, просив у задоволенні позовних вимог відмовити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, просила розглядати справу без її участі, про що виклала у письмовій заяві (а.с.111 т.1). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час і місце розгляду справи сповіщена належним чином, в попередніх судових засіданнях проти задоволення позовних вимог заперечувала, посилаючись на їх безпідставність. Третя особа - Одинадцята ХДНК в судове засідання не з'явилась, просила розглядати справу без участі її представника, про що виклала у письмовій заяві. Третя особа Луніна Т.А. в судове засідання не з'явилась, про час і місце розгляду справи сповіщена належним чином. В суді [PERSON], як свідок показав, що за проханням [PERSON], яка є його знайомою, [PERSON] у 2012 році поступив у Військово-медичний клінічний центр, та був ним, [PERSON], обстежений, [PERSON] був встановлений діагноз: внутрішньочерепна злоякісна пухлина, та хворий мав наступні симптоми: порушення свідомості, порушення мови, хворий був неадекватний, не міг самостійно себе обслуговувати, не розумів значення своїх дій, після проведення операції він, [PERSON], [PERSON] не бачив. В суді [PERSON], яка свідок показала, що вона відвідувала [PERSON] у лікарні як до операції та і після її проведення, [PERSON] після операції впізнав її, порушень свідомості не мав, після операції у 2012 році приходив до неї самостійно, у [PERSON] було порушення мови, він погано розмовляв. [PERSON] як свідок показала, що [PERSON] при ній висловлював свій намір заповідати своє майно дочкам та дружині, при житті у [PERSON] не було порушень зору та руху, розмовляв він погано, після операції почував себе добре, все розумів, за [PERSON] доглядали дві його сестри та дружина, дочка [PERSON] за ним не доглядала. [PERSON] як свідок показала, що вона працювала соціальним працівником та знає родину [PERSON], весною 2013 року вона бачила [PERSON] після проведення йому операції, він самостійно пересувався, та впізнав її, порушень свідомості не мав. [PERSON] як свідок показала, що вона приходила до [PERSON] у лютому 2013 року, він погано говорив, але самостійно пересувався, порушень свідомості не мав, впізнав її та відкрив двері. Приватний нотаріус ХМНО Луніна Т.А. в судовому засіданні як свідок показала, що при посвідченні заповіту [PERSON] його дієздатність було нею перевірено, він перебував у розумі, усвідомлював значення своїх дій, зазначив на листі осіб, на кого він бажає зробити заповіт, відповідав на питання, через порушення мови у [PERSON] нею зміст заповіту було зачитано [PERSON] вголос, та він дав свої згоду кивком голови. Суд, заслухавши пояснення сторін, покази свідків, та дослідивши письмові докази, встановив такі факти та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] (а.с.5 т.1). Позивач у справі [PERSON] є дочкою померлого [PERSON], що підтверджується ксерокопією свідоцтва про народження та ксерокопією свідоцтва про одруження (а.с.6,7 т.1). 27 березня 2013 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Луніною Т.А. за р. № 215, за яким заповідав належну йому на праві власності квартиру [ADDRESS], в рівних частках по 1/4 частині: [PERSON], своїм дочкам [PERSON] і [PERSON] та своїй сестрі [PERSON]. Цей заповіт було підписано та посвідчено у приміщенні нотаріальної контори, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Заповіт містить запис [PERSON], що заповіт було ним прочитано вголос та з його слів записано вірно (а.с.35 т.1). Згідно листа Одинадцятої ХДНК від 06.03.2014 року, 27.03.2013 року приватним нотаріусом ХМНО Луніною Т.А. був посвідчений заповіт від імені [PERSON], відповідно до якого спадкоємцями на квартиру [ADDRESS] призначено: [PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON] (а.с.8 т.1). [PERSON] був інвалідом 2-ї групи, до смерті мав захворювання головного мозку, а саме гліабластома головного мозку 4 стадія, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК, ксерокопією індивідуальної програми реабілітації інваліда № 28/107 від 96.02.3013 р., медичними картками хворого, випискою з медичної картки хворого. Згідно відповіді КЗОЗ «ХМПНД № 3» від 08.09.2014 р. [PERSON] продовж останніх п'яти років за медичною допомогою до КЗОЗ «ХМПНД № 3» не звертався (а.с.94 т.1). За змістом ч.1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Згідно ч.2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Відповідно до положень ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За клопотанням представника позивача по справі було призначено посмертну судово-психіатричну експертизу у відношенні [PERSON]. Відповідно до акта судово-психіатричного експерта № 965 від 22.10.2014 року 18-го відділення судово-психіатричної експертизи КЗОЗ «ХОКПЛ № 3», [PERSON] при житті на момент підписання заповіту 27.03.2013 року ознак будь-якого стійкого хронічного психічного розладу не виявляв; за своїм психічним станом [PERSON] в період часу, що відноситься до підписання заповіту 27.03.2013 р. був здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с.95-98 т.1). Не погоджуючись з висновками вищезазначеної експертизи, представником позивача було подано клопотання про призначення комісійної посмертної судово-медичної експертизи. Відповідно до висновку експерта № 39-КЕ/2015/пп комісійної судово-медичної експертизи Обласного бюро судово-медичної експертизи Департаменту охорони здоров'я Харківської обласної державної адміністрації, згідно наданої медичної документації гр. [PERSON] страждав хронічною серцево-судинною патологією - ішемічною хворобою серця, церебральним атеросклерозом, дисциркуляторною енцефалопатією П сг. В жовтні 2012 року у [PERSON] була виявлена пухлина головного мозку. Захворів гостро 12.10.12 р., коли виникло порушення мови, знизився слух на ліве вухо. У подальшому стан хворого погіршувався (він перестав самостійно пересуватися). Хворий [PERSON] до оперативного втручання був некритичним, неадекватним, в стані оглушення. При цьому у хворого відмічалися афотичні порушення та правостороння пірамідна недостатність. 02.11.2012 року [PERSON] був прооперований та йому видалена внутрішньомозкова кістозна пухлина (игіобластома) лівої скроневої ділянки, яка підтверджена патогістологічно (№ 5954-39). За період від початку хвороби до настання смерті, у тому числі і на момент підписання заповіту, про що свідчать записи в амбулаторній карті відповідно за лютий та квітень 2013 року, у [PERSON] мала місце сенсомоторна афазія з наявністю грубого порушення фонематичного слуху, розуміння мови, оральної та артикуляційної апраксії. При цих проявах сенсомоторної афазії у хворого [PERSON] мала місце втрата розуміння змісту мови, при зверненні до нього, а також відсутність можливості самостійно внятно, зв'язко та зрозуміло говорити. Це підтверджується і характерними даними, що отримані при огляді логопедом від 08.11.12 «...наблюдается грубое нарушение фонематического слуха, понимания речи. Оральная и артикуляционная апраксия. Самостоятельная речь отдельными словами, безсвязная, непонятная...», а також записами лікарів при огляді хворого: «жалобы не предъявляет вследствие афатических нарушений; жалобы у больного собрать невозможно из-за афатических нарушений; контакт ограничен вследствие сенсо-моторной афазии». В період з листопада 2012 по січень 2013 хворий [PERSON] пройшов курс променевої терапії. Станом на жовтень 2013 року у [PERSON] встановлено рецидив внутрішньомозкової пухлини лівої гемісфери головного мозку; наслідки перенесеного геморагічного інсульту, внутрішньомозкової гематоми лівої лобної долі, лівостороннюю субдурального крововиливу; афотичні порушення; правоохоронній геміпарез. Записи в амбулаторній карті про те, що свідомість хворого ясна, найбільш вірогідно відносяться до загального реагування пацієнта на звернення лікаря та не можуть свідчити про можливість хворого орієнтуватися в часі та просторі. Враховуючи те, що у хворого [PERSON] мала місце сенсомоторна афазія з наявністю грубого порушення фонематичного слуху, розуміння мови, оральної та артикуляційної апраксії, то він не міг правильно сприймати інформацію, усвідомлювати та приймати рішення, керувати своїми діями. Хворий [PERSON] не міг адекватно реагувати на дійсність, орієнтуватися в часі та просторі, усвідомлювати значення документації, усвідомлювати та сприймати інформацію (вербальну) в т.ч. і на момент складання заповіту 27.03.2013. Згідно наданій медичній документації (медична карта амбулаторного хворого на ім'я [PERSON], [INFO].; медична карта стаціонарного хворого № 8834 на ім'я [PERSON], [INFO].; медична карта стаціонарного хворого № 8805 ім'я [PERSON], [INFO].): [PERSON] в період з 18.10.2012 року до [INFO] призначалися наступні лікарські препарати: омез, кардіомагніл, Ь-лізину есцинат, аспаркам, дексаметазон, медоцеф, реосорбілакт, престаріум, но-шпа, персен, спазмалгон, анальгін, біфіформ, діаліпон, супозиторії з екстрактом кропиви, кетанов, фраксипарин, еуфілін, мілдронат, фізіологічний розчин, фентаніл, оксибутират натрію, тамсулозін. Лізиноприл, рібоксин, баралгетас, сибазон, арифон ретард, нообут, тіопентал натрію, ардуан, дитилін, актовегін, трентал, тіотриазолін, нейротропін, новокаїн, седасен, нефрофіт, димедрол, ренальган, мема (частина записів щодо призначених лікарських засобів нерозбірлива (записи від 15.11.2012; 10.01.2013). Судячи із записів від 24.01.2013р. та 31.01.2013р. в амбулаторній картці, хворому [PERSON] були призначені: нообут - 0,25г х 3 р/д після їжі 6 тижнів; кардіомагніл - 75мг/добу постійно; біфіформ комплекс - Ітабл./добу під час їжі 1 міс.; арифон ретард - 1,5мг/добу постійно; мема - Юмг за схемою постійно; діаліпон - 600 мг/добу, вранці до сніданку 2 міс. Отже, напередодні підписання заповіту 27.03.2013 року [PERSON] призначалися наступні лікарські препарати: нообут, кардіомагніл, арифон ретард, мема, діаліпон. «Нообут/фенібут - обладает транквилизирующей активностью, уменьшает напряженность, тревогу, страх, улучшает сон, усиливает и пролонгирует действие снотворных, наркотических и нейролептических средств; кардіомагніл, кислота ацетилсаліцилова - ацетилсалициловая кислота является анальгетическим, противовоспалительным, жаропонижающим антиагрегантным средством. Основной фармакологический эффект - ингибирование образования простагландинов и тромбоксанов. Обезболивающий эффект является дополнительным, который обусловлен ингибированием фермента ЦОГ. Противовоспалительное свойство связано с уменьшением кровотока, вызванным ингибированием синтеза РвЕг. Ацетилсалициловая кислота необратимо ингибирует синтез простагландинов О/Н, ее влияние на простагландины длительнее, чем нахождение в организме. Влияние ацетилсалициловой кислоты на биосинтез тромбоксана в тромбоцитах на время кровотечения продолжается длительно после прекращения лечения. Действие прекращается только после появления новых тромбоцитов в плазме крови; арифон-ретардіндапамід - действующее вещество препарата арифон ретард - индапамид - сульфонамидный диуретик с индоловым кольцом, который фармакологически сходен с тиазидными диуретиками и применяется для лечения при артериальной гипертензии. Индапамид действует на уровне почек и сосудов. Индапамид ингибирует реабсорбцию натрия в кортикальном сегменте почек. Это повышает экскрецию натрия и хлоридов с мочой и, в меньшей степени - экскрецию калия и магния, повышая таким образом диурез. Клинические исследования П-Ш фазы с применением индапамида в монотерапии продемонстрировали, что антигипертензивный эффект индапамида продолжается в течение 24ч. Диуретический эффект был умеренным. Антигипертензивное действие индапамида связано с улучшением эластичности артерий и снижением резистентности артериол и ОПСС. Индапамид уменьшает гипертрофию левого желудочка. При превышении рекомендуемой дозы терапевтический эффект тиазидов и тиазидоподобных диуретиков не повышается, тогда как количество нежелательных явлений увеличивается. Если лечение недостаточность эффективно, повышать дозу не рекомендуется. Как показано в исследованиях разной продолжительности (короткой, средней и длинной) с участием пациентов с АГ, индапамид не влияет на метаболизм: липидов (ТГ, ХС ЛПНП и ХС ЛПВП); углеводов, даже у больных сахарным диабетом и АГ. Индапамид действует на уровне сосудов патем: уменьшения сократительной способности гладких мышц сосудов, что связано с изменениями трансмембранного обмена ионов (главным образом кальция); стимуляции синтеза простагландина простациклина РОЕг и простациклина РОЕ (вазодилататор и ингибитор агрегации тромбоцитов); мема мемантину гідрохлорід - мемантин - потенциалзависимый, средней аффинности неконкуретный антагонист ИМБА- рецепторов. Мемантин регулирует эффекты патологически повышенного уровня глутамата, который может привести к дисфункции нейронов. У пациентов с болезнью Альцгеймера средней и тяжелой степени после применения мемантина в дозе 20мг на протяжении 6 мес. выявляли такие положительные эффекты, как стабилизация или улучшение состояния общей и функциональной сферы, когнитивных возможностей; діаліпон кислота тіоктова - тиоктовая кислота - кофермент, участвующий в окислительном декарбоксилировании пировиноградной (в составе пируват- дегидрогеназы) и а-кетокислот (в составе а-кетоглутарат-дегидрогеназы); играет важную роль в процессе образования энергии в клетке. Недостаток или нарушение обмена тиоктовой кислоты в результате интоксикации или чрезмерного накопления некоторых продуктов распада (например кетоновых тел) ведет к нарушению аэробного гликолиза. Тиоктовая кислота может существовать в двух физиологически активных формах: окисленной - с дифульфидной связью в молекуле и редуцированной с двумя БН- группами. Оба соединения, особенно форма с сульфгидрильными группами, обладают выраженным антитоксическим и антиоксидантным действием. Тиоктовая кислота участвует в регулировании липидного и углеводного обмена, влияет на обмен ХС, улучшает функцию печени. Оказывает детоксицирующее действие при отравлении солями тяжелых металлов и при других экзо- и эндотоксикозах. Згідно з інструкціями до медичного застосування при прийомі вищевказаних лікарських засобів можуть спостерігатись наступні прояви побічної дії: нообут фенібут - сонливость; кардіомагніл, кислота ацетилсаліцилова - побочные эффекты по частоте возникновения классифицируют по таким категориям: очень часто (>1/10); часто (>1/100, <1/10); нечасто (>1/1000, <1/100); редко (>1/10 000, <1/1000); очень (<1/10 000, включая единичные случаи). Со стороны системы кроветворения и лимфатической системы: очень часто - повышенная кровоточивость, ингибирование агрегации тромбоцитов; нечасто - скрытое кровотечение; редко - анемия в случае продолжительной терапии; очень редко - гипопротромбинения (высокие дозы), тромбоцитопения, нейтропения, апластическая анемия, эозинофилия, агранулоцитоз. Со стороны иммунной системы: нечасто - анафилактические реакции, аллергический ринит. Со стороны эндокринной системы: редко - гипогликемия. Со стороны нервной системы: часто - головная боль, бессоница; иногда - головокружение (вертиш), сонливость; редко - интрацеребральное кровоизлияние. Со стороны органов чувств: нечасто - звон в ушах; редко - дозозависимая обратимая потеря слуха и глухота. Со стороны дыхательной системы: часто - бронхоспазм (у больных БА). Со стороны пищеварительной системы: очень часто - изжога, рефлекс; часто - эрозивные поражения верхнего отдела ЖКТ, тошнота, диспепсия, рвота, диарея; нечасто - пептическая язва верхнего отдела ЖКТ, в т.ч. рвота с кровью и мелена; редко - желудочно-кишечное кровотечение, перфорация; очень редко - стоматит, эзофагит, токсическое язвенное поражение нижнего отдела ЖКТ, стриктура, колит, обострение синдрома раздраженного толстого кишечника. Со стороны печени: редко - повышение уровня транаминаз и ЩФ в плазме крови; очень редко - дозозависимый обратимый острый гепатит средней тяжести. Со стороны кожи - часто крапивница, кожная сыпь различного характера, ангиоэдема, пурпура, геморрагический васкулит, мультиформная эритема, синдром Стивенса-Джонсона, синдром Лайелла; арифон ретард шдапамщ - большинство побочных эффектов как клинических, так и со стороны лабораторных показателей, являются дозозависимыми. Тиазидоподобные диуретики, в т.ч. индапамид, могут вызвать нижеуказанные побочные явления со следующей частотой возникновения: очень часто (>1/10), часто (>1/100, <1/10), нечасто (>1/100), редко (>1/10 000, <1/1000), очень редко (<1/10 000), частота неизвестна (частота не может быть определена согласно имеющейся информации). Нарушения со стороны системы крови и лимфатической системы: очень редко - тромбоцитопения, лейкопения, агранулоцитоз, апластическая анемия, гемолитическая анемия. Нарушения со стороны нервной системы: редко - головокружение (вертиго), утомляемость, головная боль, парестезия; частота неизвестна - потеря сознания. Нарушения со стороны сердечнососудистой системы: очень редко - аритмия, артериальная гипертензия; частота неизвестна - апроксизмальная желудочковая тахикардия по типу пируэт (которая может быть фатальной). Нарушения со стороны пищеварительной системы: нечасто - рвота; редко - тошнота, запор, сухость во рту; очень редко - панкреатит. Нарушения со стороны почек и мочевыводящих путей: очень редко - почечная недостаточность. Нарушения со стороны гепатобилиарной системы: очень редко - нарушение функции печени; частота неизвестна - при печеночной недостаточности возможно развитие печеночной энцефалопатии, гепатит. Со стороны кожи и подкожной ткани: реакции гиперчувствительности, главным образом со стороны кожи, у пациентов со склонностью к аллергическим и астматическим реакциям; часто - макропапулезная сыпь; нечасто - пурпура; очень редко - ангионевротический отек и/или крапивница, токсический эпидермальный некролиз, синдром Стивенса-Джонсона; частота неизвестна - возможно обострение существующей системной красной волчанки. Сообщалось о случаях реакций фоточувствительности. Исследования: частота неизвестна - удлинение интервала ()-Т и ЭКГ; повышение уровня мочевой кислоты и глюкозы в плазме крови при лечении диуретиками, рациональность применения которых должна быть тщательно взвешена перед назначением пациентам с подагрой и сахарным диабетом; повышение уровня печеночных ферментов. Нарушение обмена веществ и метаболизма. Во время клинических исследований гипокалиемия (калий в плазме крови <3,4 ммоль/л) отмечалась у 10% пациентов, у 4% пациентов уровень калия в плазме крови снизился до<3,2ммоль/л через 4-6 нед лечения. После 12 нед лечения среднее снижение уровня калия в плазме крови составило 0.23 ммоль/л. Очень редко - гиперкальциемия. Частота неизвестна - снижение уровня калия с возникновением гипокалиемии, в частности серьезной, у определенных категорий пациентов группы высокого риска; гипонатриемия с гиповолемией может привести к дегидратации и ортостатической гипотензии. Сопутствующая потеря ионов хлора может вызвать вторичный компенсаторный метаболический алкалоз (частота и выраженность этого явления - низкие); мема мемантину гщрохлорщ - общая частота нежелательных явлений при применении мемантина не отличалась от таковой на фоне приема плацебо, а явления обычно имели легкую или среднюю степень тяжести. Наиболее распространенными побочными эффектами, которые чаще фиксировались в группе принимавших мемантин, чем в групе плацебо, были: головокружение, головная боль, запор, сонливость и АГ. При приеме мемантина возможны следующие побочные реакции: Инфекции: грибковые заболевания. Со стороны иммуной системы: гиперчувствительность. Со стороны психики: сонливость, спутанность сознания, галлюцинации (преимущественно отмечали у пациентов с тяжелой формой болезни Айцгеймера), психотические реакции. Со стороны нервной системы: головокружение, нарушение равновесия, нарушение походки, судорожные припадки. Со сторони сердца: сердечная недостаточность. Со стороны сосудов: АГ, венозный тромбоз/тромбоэмболизм. Со стороны дыхательной системы: одышка. Со стороны пищеварительной системы: запор, рвота, панкреатит. Со стороны гепатобилиарной системы: повышение показателей функции печени, гепатит. Общие нарушения: головная боль, повышенная утомляемость. Болезнь Айцгеймера ассоциируется с депрессией, суицидальными идеями и суицидом. О данных случаях также сообщалось при применении мемантина; діаліпон / кислота тіоктова - аллергические реакции (крапивница, экзема), гипогликемия; при прийме внутрь может вызвать диспептические явления (боль в эпигастральной области, изжога); при введении в высоких дозах - тошнота, рвота, головная боль». Експертна комісія не володіє даними, щодо безпосереднього прийому цих препаратів, а тому не можливо достовірно вирішити питання відносно впливу їх на стан здоров'я хворого [PERSON] (а.с.155-170 т.1). Оскільки результати вищезазначених експерти суперечать один одному, представник відповідача [PERSON] заявив клопотання про призначення повторної посмертної комісійної судово-психіатричної експертизи, відповідно до ч.2 ст. 150 ЦПК України, та таке клопотання було судом задоволено і ухвалою суду від 16.03.2016 р. призначено по справі повторну посмертну комісійну судово-психіатричну експертизу. Представником відповідача [PERSON] була подана заява про скасування ухвали суду про призначення повторної посмертної комісійної судово-психіатричної експертизи в зв'язку з тим, що через значну вартість експертизи відповідач [PERSON] не в змозі її оплатити, та ухвалою суду від 17.10.2016 року ухвала суду про призначення вищезазначеної експертизи була скасована. Позивачем клопотання про призначення повторної посмертної комісійної судово-психіатричної експертизи не заявлено. Оцінюючи докази в їх сукупності, покази свідків, суперечність висновків проведених експертиз, суд прийшов до висновку, що у висновку експерта № 39-КЕ/2015/пп комісійної судово-медичної експертизи Обласного бюро судово-медичної експертизи Департаменту охорони здоров'я Харківської обласної державної адміністрації маються припущення експерта. Також суд критично оцінює покази свідка [PERSON], про те, що під час обстеження у 2012 році [PERSON] у Військово-медичному клінічному центрі хворий мав наступні симптоми: порушення свідомості, порушення мови, хворий був неадекватний, не міг самостійно себе обслуговувати, не розумів значення своїх дій, оскільки згідно листа Військово-медичного клінічного центру Північного регіону, [PERSON], [INFO] протягом 2012 року у Військово-медичному клінічному центрі Північного регіону обстеження чи лікування (ні в стаціонарному, ні в амбулаторному порядку) не проходив (а.с.90 т.1). Посилання позивача та її представника, що [PERSON] при посвідченні заповіту не усвідомлював значення своїх дій, спростовуються показами свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які показали, що [PERSON] як до так і після операції та в період часу посвідчення заповіту перебував у свідомості, розумів значення своїх дій, а також актом судово-психіатричного експерта № 965 від 22.10.2014 року 18-го відділення судово-психіатричної експертизи КЗОЗ «ХОКПЛ № 3». Заповіт [PERSON] на користь [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] складений спадкодавцем 27.03.2013 р. і посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Луніною Т.А. за р. № 215, що відповідає вимогам ст. ст. 1247, 1248 ЦК України. Відповідно до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій, затвердженої Наказом Міністерства юстиції 03.03.2004 року № 20/5 дієздатність громадянина, що звернувся за вчиненням нотаріальної дії, перевіряється нотаріусом на підставі наданих документів, передбачених статтею 43 Закону, що підтверджують його вік, а також на підставі переконаності нотаріуса в результаті проведеної розмови та роз'яснення наслідків вчинення нотаріальної дії у здатності цієї особи усвідомлювати значення цієї нотаріальної дії, її наслідків та змісту роз'яснень нотаріуса, а також відповідності волі і волевиявлення особи щодо вчинення нотаріальної дії. При складанні та посвідченні заповіту 27.03.2013 р. дієздатність заповідача [PERSON] була перевірена, приватний нотаріус переконався у здатності заповідача усвідомлювати значення нотаріальної дії та її наслідків, а також відповідність волі та волевиявлення [PERSON] щодо вчинення нотаріальної дії, що підтверджується показами приватного нотаріуса ХМНО Луніної Т.А., як свідка. Отже, посилання позивача, що при складанні заповіту її батько [PERSON] не розумів значення своїх дій та не міг керувати ними є безпідставними та не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні і не підтверджено зібраними по справі доказами. Суду не надані також докази, які б свідчили про те, що волевиявлення заповідача [PERSON] не було вільним та не відповідало його волі. Таким чином, підстав для задоволення позовних вимог не встановлено. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed