Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-11 00:00:00

Зміст позовних вимог та аргументи позивача. [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому, уточнивши позовні вимоги, просить: визнати недостовірною інформацію, поширену [PERSON] про те, що вона торгує наркотичними засобами; зобов`язати [PERSON] спростувати поширену ним інформацію на найближчій сесії Переяслав-Хмельницької міської ради; стягнути з [PERSON] моральну шкоду в розмірі 135 000 гривень та судові витрати (а.с.2-3,22) Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28.02.2019 на сесії Переяслав-Хмельницької міської ради під час обговорення питання фінансування ремонту вулиці Солонці депутат міської ради [PERSON] висловив в адресу [PERSON] образливу фразу, яка зводилась до того, щоб вона надала на ремонт вулиці гроші з «наркоти», якою торгує. [PERSON] вказує, що після цього їй доводиться постійно обговорювати цей інцидент та неправдивість інформації зі своїми друзями та знайомими, що кожного разу завдає їй душевних страждань та переживань, оскільки вона була ображена та принижена публічно, при тому, що є інвалідом другої групи, підприємцем та громадським активістом. Позивач стверджує, що своїм висловлюванням в її адресу відповідач створив негативну соціальну оцінку її особи, принизив її честь та гідність. Позиція відповідача та його аргументи. Відповідач [PERSON] заперечив проти позовних вимог [PERSON] , зазначивши про безпідставність та необґрунтованість мотивів та підстав цього позову, а наведені нею обставини видуманими. У відзиві на позов представник відповідача [PERSON] вказав, що поширення інформації, про яку зазначає позивач, не було. В будь-якому разі повідомлення особі оспорюваної інформації про неї без наміру розповсюдити цю інформацію третім особам, не може вважатись поширенням інформації. У своїх поясненнях [PERSON] , серед іншого, зазначив, що [PERSON] є підприємцем та суміжним землекористувачем і весь час чимось незадоволена. В день 64 сесії міської ради, [PERSON] була в залі як слухач та при обговоренні питання ремонту вулиці Солонці, щось сказала образливе в його адресу про 0,13 га землі, однак він не відреагував та не повівся на провокацію, в її сторону не повертався. Аналіз та оцінка доказів Свідок зі сторони позивача [PERSON] повідомив, що він, як представник громадської організації був в сесійній залі 28.02.2019 Переяслав-Хмельницької міської ради при обговоренні депутатами питання перерозподілу коштів виділених на благоустрій міста і доріг. Чув репліку від [PERSON] в адресу [PERSON] приблизно такого змісту, щоб вона профінансувала ремонт вулиці Солонці за кошти від торгівлі «наркотою». Нецензурної лексики не чув. Бачив, що [PERSON] в момент цієї фрази був повернутий обличчям в бік [PERSON] і звертався конкретно до неї на «ти», хоч і не називав її імені. В обідню перерву з цього приводу він надавав письмові пояснення працівникам поліції, яких викликала [PERSON] . Показання цього свідка суд сприймає виключно у взаємозв`язку з показаннями інших свідків та доказів у справі, з огляду на те, що між ним та відповідачем [PERSON] існують неприязні відносини і свідок згідно рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 05.12.2018 (справа № 373/1993/17) поніс цивільну відповідальність за неправдиву інформацію, поширену відносно відповідача в цій справі [PERSON] (а.с. 34-48). Свідок [PERSON] , повідомила суду, що 28.02.2019 на сесії Переяслав-Хмельницької міської ради, вона чула, як перед обідньою перервою депутат [PERSON] сказав [PERSON] , щоб вона за рахунок наркоти профінансувала ремонт вулиці Солонці. Це було сказано їй у відповідь на якісь її слова, адресовані відповідачу. [PERSON] та [PERSON] займали місця у залі приблизно на одному рівні тільки у різних секціях та на невеликій відстані одне від одного. Вона (свідок) сиділа попереду, в залі було дуже шумно. Голос відповідача впізнала, бо добре його знає по попередніх сесіях. Нецензурної лексики вона не чула. Свідок [PERSON] суду показала, що вона була на сесії Переяслав-Хмельницької міської ради як слухач, представник громадськості. Позаду неї за кілька рядів сидів депутат [PERSON] . В якийсь момент вона почула репліку від нього приблизно такого змісту: «віддай гроші з наркоти щоб зробить вулицю Солонці». Свідок [PERSON] суду показала, що вона також була присутня на сесії міської ради 28.02.2019, як небайдужий член громади. Від депутатів пролунала пропозиція, щоб гроші на ремонт вулиці Солонці взяти з тих, що виділені на будівництво шкільного стадіону на Підварках, ЗОШ №4, а потім компенсувати за рахунок надходжень до місцевого бюджету. [PERSON] є депутатом на тому окрузі і почав обурюватись, сказав, що не дасть грошей, що виділені дітям. [PERSON] чимось йому дорікла, а він їй у відповідь сказав на кшталт: «візьми і дай гроші на вулицю зі своєї наркоти». Вона в той момент була повернута в сторону відповідача і бачила, що [PERSON] ці слова адресував явно [PERSON] , хоч імені її не називав. В обідню перерву вона (свідок) дізналась, що [PERSON] викликала поліцію, щоб зафіксувати порушення. Свідок зі сторони відповідача [PERSON] , який є секретарем міської ради, повідомив суду, що на сесії 28.02.2019 ближче до обідньої перерви обговорювалось питання перерозподілу бюджетних коштів для спрямування одного мільйона гривень на ремонт вулиці Солонці. Депутат [PERSON] виступав кілька разів, пояснював свою позицію щодо перерозподілу коштів. Якась репліка в цей час була з боку [PERSON] . В залі було дуже шумно, присутніх багато і він не чув змісту реплік. Знає [PERSON] як підприємця, що здійснює торгівельну діяльність промисловими товарами. Йому також відомо про невдоволення [PERSON] тим, що дочці [PERSON] була виділена земельна ділянка. Свідок [PERSON] показав, що він є однопартійцем [PERSON] та на сесії міської ради 28.02.2019 сидів біля нього. Депутати у своїх виступах підняли питання стосовно капітального ремонту вулиці Солонці та перерозподілу коштів на цю вулицю з виділених раніше на будівництво шкільного спортивного майданчика. [PERSON] виступив спочатку проти такої пропозиції. Реплік було багато, в залі шумно. При цьому він чув, як [PERSON] сказала [PERSON] , щоб той за отримані доходи від землі робив стадіон дітям. Від [PERSON] в бік [PERSON] він не чув реплік. Свідок [PERSON] повідомила суду, що 28.02.2019 на сесії міської ради депутат [PERSON]. порушила питання перозподілу бюджетних коштів з будівництва шкільного стадіону на ремонт вулиці Солонці. [PERSON] . давно займався питанням, щоб побудувати дітям стадіон та у виступі на сесії говорив скільки часу і сили потрачено на цей проект, заперечуючи, щоб кошти були перенаправлені на інші цілі. [PERSON] сказала якусь репліку в адресу [PERSON] про землю та гроші. В залі було дуже шумно при обговоренні питання ремонту вулиці, лунали і виступи і репліки, однак якби [PERSON] голосно сказав якусь репліку в адресу [PERSON] вона б розчула, оскільки сиділа попереду нього. Такої фрази, щоб [PERSON] надала гроші на ремонт вулиці за рахунок «наркоти» чи ще чогось свідок не чула. До показань свідків зі сторони відповідача суд відноситься критично, оскільки вони є депутатами та його однопартійцями і в будь-якому разі дбають про репутацію партії, а тому, посилаючись на те, що в залі було дійсно шумно, могли не повідомити суду всіх деталей події. На відеозаписі сесії Переяслав-Хмельницької міської ради від 28.02.2019, видно, що в залі під час обговорення цього питання було дуже шумно, увага присутніх не була зосереджена на виступаючих, більшість спілкувались один з одним або слухали головуючого на сесії. Депутати виступали з місця стоячи, не виходячи до трибуни, очевидно, звертаючись до колег та до міського голови, який вів засідання. При цьому видно як [PERSON] двічі щось сказала, повернувшись в бік [PERSON] , коли той виступав. В свою чергу [PERSON] , закінчивши виступ, перед тим як сісти повернувся до [PERSON] та зробив жест рукою в її бік, що є характерним жестом при супроводженні мовлення (а.с.67-68). 28.02.2019, приблизно о 13:00 год [PERSON] зателефонувала до служби «102» та викликала наряд поліції до міської ради (м. Переяслав-Хмельницький, вул. Богдана Хмельницького, 25) з приводу конфлікту (а.с.7). Цього ж дня позивач написала заяву до правоохоронного органу про вжиття заходів до депутата міської ради Саулка В.В., кий безпідставно навів на неї наклеп, звинувативши в торгівлі наркотиками (а.с.8) З приводу даного конфлікту працівниками поліції відібрані письмові пояснення у [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] , які підтримали позивача, як її однодумці та громадські активісти (а.с.8-10). Згідно висновку за матеріалами ЖЕО№1056 від 28.02.2019 сектору превенції Переяслав-Хмельницького ВП ГУНП в Київській області від 09.03.2019, в ході проведеної перевірки заяви [PERSON] в діях [PERSON] , ознак правопорушення чи злочину не встановлено (а.с.10 звор.) Встановлені судом обставини Проаналізувавши показання сторін та свідків в їх сукупності, а також дослідивши докази у справі у їх логічному взаємозв`язку, судом встановлені наступні фактичні обставини. Між приватним підприємцем [PERSON] та депутатом міської ради [PERSON] склались напружені стосунки, через невдоволення позивачкою, як представника громади міста несправедливим, на її думку, розподілом земельних ділянок та їх використанням. 28.02.2019 на сесію Переяслав-Хмельницької міської ради прийшли мешканці міста Переяслав, в тому числі позивач, які активно слідкують за діяльністю депутатів міської ради. Під час обговорення питання перерозподілу коштів в сумі один мільйон гривень з будівництва стадіону ЗОШ №4 на ремонт вулиці Солонці депутати виступали з місця, говорили без мікрофону, в умовах гомону та шуму. Під час виступу депутата [PERSON] , який висловлював свої аргументи проти перерозподілу коштів, які первинно були виділені на потреби дітей, [PERSON] з місця в адресу [PERSON] висловила репліку, яка за змістом зводилась до того, щоб він профінансував будівництво шкільного майданчика за кошти від землі, яку відібрав (украв) у тих же дітей. На цю репліку [PERSON] відреагував та відповів [PERSON] тим, щоб вона надала потрібні кошти на ремонт вулиці Солонці зі своєї торгівлі «наркотою». Зміст обох висловів має характер діалогу у формі взаємних пропозицій по відшуканню коштів з власних незаконних джерел. При цьому звернення відповідача у бік позивачки викликало в неї обурення та образу, оскільки сприймалось як безпідставне звинувачення у недоброчесної та порушенні закону. Репліки [PERSON] та [PERSON] частково розчули деякі присутні у залі, які сиділи в безпосередній близькості до сторін конфлікту. Зміст та правове регулювання спірних відносин Згідно ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Зміст цивільно-правового захисту честі, гідності та ділової репутації становлять правовідносини, за яких морально потерпіла сторона наділяється правом вимагати через суд спростування відомостей, які порочать її честь, гідність та ділову репутацію, а друга сторона, яка такі відомості поширила, зобов`язана дати спростування, якщо не доведе, що відомості відповідають дійсності. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34). Разом з тим відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. У зв`язку з цим статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Згідно ч. 3 ст. 277 та Цивільного кодексу України, негативна інформація поширена про особу вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила не доведе протилежного. Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснено, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. При розгляді спорів про захист честі та гідності відповідач повинен довести дійсність поширених ним відомостей, а позивач має довести лише факт поширення відомостей, які його порочать, особою, до якої пред`явлений позов. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (ч.1 ст. 277 ЦК України). Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист честі та гідності, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право . Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим а також в іншій формі хоча б одній особі. Як вказав Верховний суд України, повідомлення оспорюваної інформації лише особі, якої вона стосується, не може визнаватись її поширенням, якщо особа, яка повідомила таку інформацію, вжила достатніх заходів конфіденційності для того, щоб ця інформація не стала доступною третім особам (п. 15 Постанови П ВСУ №1 від 27.02.2009 ) Пунктом 19 вищевказаної Постанови визначено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до частин 1 і 2 статті 47-1 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи та наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості і ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлювання оціночних суджень. У рішенні Європейського суду з прав людини від 08 липня 1986 року в справі «Лінгенс проти Австрії» вказано на те, що необхідно проводити різницю між фактами та оціночними судженнями. Існування фактів може бути доведено, в той час, як істинність оціночних суджень не завжди підлягає доказуванню. Таким чином, головною ознакою того, чи певне висловлювання є оціночним судженням чи фактом, є наявність фактичних даних, на які може таке поняття вказувати, а не тільки наявність визначення такого поняття в законодавстві. Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Право на свободу вираження поглядів є не лише основною засадою демократії, але і передумовою здійснення багатьох інших прав і свобод, що гарантуються Конституцією. Аналіз аргументів сторін та висновки суду Позивач довела суду, що відповідач в публічному місті, звертаючись до неї висловився негативно з метою завдати їй образи у відповідь на її репліку та постійну прискіпливу критику його, як депутата. При цьому, висловлювання [PERSON] у формі пропозиції [PERSON] профінансувати ремонт вулиці за рахунок торгівлі «наркотою» не є твердження чи констатацією факту, що [PERSON] займається незаконною торгівлею заборонених наркотичних засобів та речовин, а має характер власних суджень [PERSON] про незаконне джерело доходів позивача. Відповідне висловлювання відповідача в адресу позивача носило спонтанний характер, без умислу розповсюдити (довести до відома інших осіб) негативну інформацію про неї, на що, зокрема, вказує те, що він не називав імені позивача, звертаючись до неї. Той факт, що внаслідок висловлювання відповідача не відбулось поширення негативної інформації про [PERSON] , підтверджується показаннями свідків, з яких слідує, що після події в сесійній залі 28.02.2019 у них не змінилось ставлення до [PERSON] чи думка про неї. Аргументи відповідача, що він не відреагував на репліку позивача та промовчав, не є переконливими та спростовуються дослідженими в суді доказами в їх сукупності. Оскільки за висловлювання оціночних суджень відповідач [PERSON] не може бути притягнутий до відповідальності, підстави для задоволення позову [PERSON] до [PERSON] про захист честі та гідності відсутні. Розподіл судових витрат Позивач [PERSON] звільнена від сплати судового збору, як інвалід ІІ групи на підставі ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» . Інші судові витрати, зокрема витрати на правничу допомогу, позивач просила стягнути з відповідача на її користь після ухвалення судового рішення. Відповідно до ч.1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За правилами ч.2 ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в позові судові витрати, пов`язані з розглядом справи , покладаються на позивача. Відповідач не подавав суду доказів понесених ним судових витрат під час розгляду справи та не просив про їх стягнення з позивача. За таких обставин, суд не здійснює розподілу судових витрат залишаючи за позивачем, понесені нею витрати на правничу допомогу адвоката. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed