Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-14 00:00:00

Знам'янський міжрайонний прокурор в інтересах держави в особі Кіровоградської обласної лікарні звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення вартості витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину. Обґрунтувавши вимоги тим, що відповідач вчинив злочин щодо [PERSON], який внаслідок злочинних дій отримав тілесні ушкодження, у зв'язку з чим перебував у лікарні. На лікуванні знаходився з 08.04.2014 року по 17.04.2014 року, тобто 9 ліжко-днів. Вартість одного ліжко-дня на момент лікування потерпілого становила 339,11 грн., а 9 ліжко-днів - 3051,99 грн. Просить стягнути з відповідача на користь Кіровоградської обласної лікарні кошти, витрачені на лікування [PERSON] у розмірі 3051,99 грн. і на користь держави судові витрати. Прокурор у судове засідання з'явився. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився. Про час, місце та дату розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності або відкладення розгляду справи не надав. Відповідно до ст.169 ч.4 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Заслухавши пояснення прокурора та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Судом встановлено, що вироком Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15.10.2014 року [PERSON] визнано винним за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України і призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки, у відповідності зі ст.75 КК України, [PERSON] звільнено від відбуття призначеного основного покарання з іспитовим строком на 3 роки. Крім того, в вироку зазначено, що [PERSON], 03.04.2014 року приблизно о 01.00 годині, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння та керуючи автомобілем ВАЗ 2101, державний номерний знак [NUMBER], на якому, в порушення вимог п.31.4.5 (г) Правил дорожнього руху України на задній осі були встановлені шини різних моделей з різним малюнком протектору та згідно п.31.4 ПДР експлуатація даного транспортного засобу була заборонена, рухався в темну пору доби по автодорозі, розташованій по вулиці Комсомольській у смт.Знам'янка-Друга Знам'янського району Кіровоградської області зі швидкістю 80 км/год., не впорався з керуванням транспортного засобу та, не маючи змоги зупинити керований ним транспортний засіб, допустив його виїзд за межі проїжджої частини та подальше зіткнення з навколишніми об'єктами. Унаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир керованого [PERSON] транспортного засобу [PERSON] отримав тілесні ушкодження, які згідно з висновком судово-медичної експертизи №133 від 17.07.2014 року відносяться до категорії тяжких як небезпечних для життя в момент спричинення. В зв'язку з отриманими тілесними ушкодженнями [PERSON] знаходився на лікуванні 9 ліжко-днів, вартість яких становить 3051,99 грн. Відповідно до вимог статті 1206 ЦК України, особа яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладу охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину. Згідно ч.1 ст. 1166 ЦК України -майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, що її завдала. Відповідно до п.4 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.07.93 №545, стягнені в установленому порядку кошти, залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров'я, в якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров'я. Відповідно до зазначеного Порядку, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. Згідно п.3 ППВС України №11 від 07.07.95 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат»- витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню в повному обсязі зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров'я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Конституційний Суд України в рішенні від 08.04.1999 року у справі №3-рп/99 визначив, що прокурори та їх заступники вправі звернутися до суду з позовною заявою виключно в інтересах держави. Згідно ст. 121 Конституції України на органи прокуратури покладено обов'язок представництва інтересів держави у випадках, передбачених законом. Згідно ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру» підставою представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій/бездіяльності/фізичних або юридичних осіб. Отже, прокурор мав підстави для звернення до суду з даною вимогою, а у суду є підстави для її задоволення. На підставі викладеного, Конституції України, ст.1166, ст.1206 ЦК України та

Outcome: approved