Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-27 00:00:00

Звернувшись до суду з позовом та уточнивши позовні вимоги (а.с. 26-28), [PERSON] просить визнати незаконною відмову відповідача [PERSON] щодо надання дозволу на виїзд та оформлення проїзних документів доньки [PERSON] [INFO] за межі України, а саме до Туреччини (Турецької Республіки) та до м. Сочі Російської Федерації, на період часу з 15 березня 2014 року по 15 вересня 2014 року, без згоди та супроводу її батька [PERSON], 1986 року народження, зазначивши, що з 04.10.2008 року по 14.10.2012 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] Від шлюбу вони мають дочку [PERSON], [INFO]. З 2012 року вони з відповідачем мешкають окремо, дитина проживає разом з нею. Крім відпочинку на території України, вона має намір оздоровити дитину за межами України, а саме виїжджати за кордон для оздоровлення на морському узбережжі. Позивач зверталась до відповідача з проханням надати їй дозвіл на виїзд дитини за межі України разом з нею для оздоровлення, але відповідач відмовив їй у цьому без будь-яких підстав. Згідно зі ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно постанови КМУ від 27.01.1995р. № 57 «Про затвердження правил перетинання державного кордону громадянами України», виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків можливий за рішенням суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Оскільки відповідач відмовляє їй у наданні дозволу на виїзд дитини за кордон, вона змушена звертатися з позовом до суду. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні пред'явлені та уточнені позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, пояснивши, що виїзд неповнолітньої дитини за межі України до Туреччини планується через Російську Федерацію, пересування буде здійснено поїздом, а потім автобусом, оскільки позивач боїться пересуватися з дитиною літаком. У м. Сочі Російської Федерації планується також відвідування з дитиною родичів позивача, а потім - поїздка з дитиною до Туреччини. Дитина часто хворіє респіратурними захворюваннями, а також знаходиться під консультативним наглядом у дитячого лікаря-психіатра Горлівської психоневрологічної лікарні, тому їй потрібно оздоровлення. Виїзд до РФ та Туреччини планується протягом вказаного певного періоду часу, а не на постійне проживання. На даний час, донька знаходиться у задовільному стані здоров'я, що дає змогу дитині виїхати на відпочинок за межі України, що підтвердили випискою з історії хвороби та розвитку дитини [PERSON]. Зазначила, що відповідач не приймає участі у вихованні доньки не цікавиться її життям, аліменти сплачує нестабільно, дитина знаходиться на повному її утриманні. Оскільки відповідач не давав та не дає дитині дозволу на виїзд за межі України, про що свідчить її повторний факт звернення до суду з цього приводу, вона за таких обставин, не могла завчасно придбати путівку до якогось певного готелю та міста у Туреччині, оскільки грошові кошти могли б бути витрачені нею марно та попередити родичів у м. Сочі РФ, коли саме вони до них приїдуть. Це буде нею зроблено після отримання такого дозволу. Просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні пред'явлені та уточнені позовні вимоги не визнали, пояснивши, що позивачем не надано суду відомостей про час перебування її та дитини за кордоном, документів, що підтверджують фактичне місце знаходження позивача та дитини за кордоном, медичних документів, які б підтверджували необхідність оздоровлення дитини за межами України, та безпечне знаходження дитини в іншій країні. До того ж, позивач не дає можливості відповідачу бачитись з дитиною, хоча це передбачено рішенням Органу опіки та піклування Горлівської міської ради, тому є підстави вважати, що позивач разом з дитиною може не повернутись до України після виїзду за її межі. Також, їжа за кордоном в тому числі в Туреччині дуже відрізняється від українських продуктів, тому невідомо як організм дитини відреагує на це та не є винятком те, що її стан здоров'я може погіршитись, зважаючи ще й на той факт, що у позивача не має медичної страховки на дитину. Вказали на те, що позивач не надала відомостей про її родичів які мешкають у м. Сочі РФ, що викликає сумніви про безпечність перебування дитини у Російській Федерації та інше. З огляду на зазначене, просили у задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Горлівської міської ради за довіреністю Лисов О.В., будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутності, а також відсутність заперечень проти позову в інтересах дитини. Суд, вислухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши всі обставини у справі та перевіривши їх доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] мають малолітню дочку [PERSON], [INFO] яка у теперішній час мешкає разом з матір'ю, батько мешкає окремо (а.с. 8). Згідно довідки КЛПУ «Міська психоневрологічна лікарня м. Горлівки» № 436 від 05.02.2014 року, дитина [PERSON] [INFO] знаходиться під консультативним наглядом у дитячого лікаря-психіатра Горлівської психоневрологічної лікарні з діагнозом: енурез неорганічного походження (а.с. 14). Згідно з довідками лікаря [PERSON], дитина [PERSON] 2008 року народження, у період з 27.12.2013 року по 09.01.2014 року перенесла гострий бронхіт та у період з 14.02.2014 року по 21.02.2014 року перенесла ГРВІ, дитячий колектив відвідувати може та епідоточення позитивне (а.с.46,47). Згідно виписки від 17.03.2014 року з історії хвороби та розвитку дитини [PERSON] [INFO] наданої КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 4 м. Горлівки» дитина хворіє частими простудними захворюваннями : ГРВІ, гострий бронхіт, алергічний дерматит. Дитячими інфекційними хворобами не хворіла. Травм та операцій не було. Протипоказань за станом здоров'я щодо виїзду за кордон не має ( а.с. 64). Відповідно до ст.33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають грунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно п. 4 постанови КМУ від 27.01.1995р. № 57 «Про затвердження правил перетинання державного кордону громадянами України», виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків можливий у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Обставини на які посилається позивач, вже були приводом для розгляду справи у суді, про, що свідчить рішення Микитівського районного суду м. Горлівки від 30 грудня 2013року (а.с.18-19), яке згідно із ухвалою апеляційного суду Донецької області від 10 лютого 2014 року залишено без змін (а.с.11), однак строк для виїзду за межі України, який був зазначений позивачкою у раніше пред'явлених позовних вимогах вийшов, що і стало приводом для звернення до суду повторно. На сьогодення, з пояснень позивачки [PERSON] йдеться, що виїзд з України її неповнолітній дочці [PERSON], [INFO], до м. Сочі Російської Федерації у період з 15.03.2014р. по 15.09.2014р. потрібен для відвідування разом з нею їх родичів, а також з метою їх сумісного з дочкою транзитного переміщення в подальшому через територію Російської Федерації до Туреччини, де протягом того ж періоду часу планується оздоровлення дитини. Суд вважає, що такий виїзд дитини з України до Російської Федерації та до Туреччини повністю відповідатиме інтересам дитини, її здоров'ю, фізичному, духовному та моральному розвитку. Доводи й заперечення проти позову з боку відповідача та його представника суд вважає необгрунтованими й безпідставними, а тому не може взяти до уваги. Відмовляючи у наданні дозволу на виїзд дитини з України, відповідач [PERSON] перешкоджає лікуванню дитини, її культурному розвитку, спілкуванню з родичами, що, на думку суду, негативно позначається на фізичному та психічному здоров'ї дитини, її духовному та моральному розвитку, тобто батько по відношенню до дитини діє нерозумно, недобросовісно, порушуючи права та інтереси дитини, його дії суперечать Конституції України, ст. ст. 291, 313 ЦК України, ст. 2, 16, 31 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ст. 8 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод. Щодо позовних вимог позивача [PERSON], в частині визнання судом незаконним відмову відповідача [PERSON] у надані дозволу на виїзд доньки [PERSON] за межі України, суд вважає їх такими, що не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не зазначено, у який спосіб, потрібно задовольнити ці вимоги, а зазначені дії відповідача свідчать про його особисте волевиявлення з цього приводу. Аналізуючи досліджені у судовому засіданні обставини та докази у справі в їх сукупності, з метою захисту насамперед прав та інтересів дитини, суд вважає необхідним надати дозвіл на виїзд з України до Російської Федерації та до Туреччини (Турецької Республіки) неповнолітньому громадянину України [PERSON], [INFO], уродженці м. Горлівки Донецької області, разом з матір'ю [PERSON], [INFO], за відсутності згоди та супроводу з боку батька [PERSON], [INFO], звертаючи увагу на той факт, що зазначений позивачкою начальний строк виїзду 15.03.2014 року, вже сплинув, суд вважає за можливе змінити зазначену позивачкою дату на дату винесення рішення судом, тобто на період часу з 28.03.2014 року по 15.09.2014 року включно. Враховуючи вище викладене позов [PERSON] до [PERSON], «про оспорювання відмови в наданні дозволу на виїзд дитини за кордон», третя особа Орган опіки та піклування Горлівської міської ради, підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial