Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-03 00:00:00

Згідно договору б/н від 02.04.2015 року ПрАТ «САД» взяло у ТОВ «ЗОРЯ-2014» в оренду автомобіль КрАЗ 6230С4, державний реєстраційний номер [NUMBER], терміном до 31.12.2015 року. \\а.с.11, 12\\ Наказом Приватного акціонерного товариства «САД» (далі - ПрАТ «САД») від 07.05.2015 року № С/К-0507-1 [PERSON] прийнятий на роботу на посаду водія автотранспортних засобів. \\а.с. 8\\ Цього ж дня наказом ПрАТ «САД» ЗН № 0507-1 А за [PERSON] у зв'язку із виробничою необхідністю закріплено автомобіль КРАЗ, державний реєстраційний номер [NUMBER], призначено його відповідальним за технічний стан та експлуатацію вказаного транспортного засобу. /а.с. 9/ Відповідно до протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу від 14.05.2015 року № 00044-00841-15 ТОВ «Сумський обласний діагностичний центр безпеки дорожнього руху» визнано технічно справним автомобіль КРАЗ 6230С4. \\а.с. 14\\ Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 20.04.2016 року по справі № 583/629/16-к, провадження № 1-кп/583/66/16 [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України у зв'язку з передачею його на поруки колективу ПрАТ «САД», кримінальне провадження № 12015200060000659 від 13.08.2015 року стосовно [PERSON] закрито. \\а.с. 17\\ 28.09.2016 року рішенням Богодухівського районного суду Харківської області по справі № 613/618/16-ц, провадження № 2/613/351/14, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 08.11.2016 року, стягнуто з ПрАТ «САД» на корить [PERSON] у відшкодування матеріальної шкоди 124913,74 грн. та 20000,00 грн. моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 12.08.2015 року за участю належного йому автомобіля Cherry Tiggo, державний номерний знак [NUMBER], та автомобіля КРАЗ 6230С4, державний реєстраційний номер [NUMBER], під керування водія [PERSON] \\а.с. 18-21\\ Згідно платіжного доручення від 01.12.2016 року № 4156 ПрАТ «САД» сплачено на корить [PERSON] завдану матеріальну і моральну шкоду в повному обсязі. \\а.с. 24\\ 06.01.2017 року між ПрАТ «САД» та відповідачем укладено договір, згідно умов якого останній зобов'язаний у строк до кінця жовтня 2017 року повернути ПрАТ «САД» сплачені ним збитки на користь [PERSON] в сумі 144913,74 грн. \\а.с. 25\\ На виконання умов вказаного договору [PERSON] сплачено на користь ПрАТ «САД» кошти в загальній сумі 10000,00 грн., що підтверджується прибутковими касовими ордерами від 22.02.2017 року № 738 та від 09.03.2017 року № 973. \\а.с. 26, 27\\ Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 3 ст. 61. ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно вимог ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. В п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року № 4, зазначено, що відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. За приписами п. 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року № 4 цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням), а також при мимовільному проявленні шкідливих властивостей об'єктів, що використовуються в цій діяльності (наприклад, у випадку завдання шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). В інших випадках шкода відшкодовується на загальних підставах, передбачених статтею 1166 ЦК України, особою, яка її завдала (наприклад, коли пасажир, відчиняючи двері автомобіля, що не рухався, спричинив тілесні ушкодження особі, яка проходила поруч). Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року № 4 не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК України. Фізична чи юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану її працівником при виконанні трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) чи цивільно-правового договору, має право зворотної вимоги (регресу) до такого працівника - фактичного завдавача шкоди - у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (частина перша статті 1191 ЦК України. В п. 11 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року № 4, зазначено, що за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред'явлена безпосередньо до винної особи, оскільки за змістом статті 1191 ЦК України особа, яка відповідає за шкоду, завдану з вини іншої особи, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи, якщо за законом межі відповідальності останньої та особи, яка за неї відповідає, однакові. З винної особи за регресною вимогою стягується розмір визначеного відшкодування за зобов'язанням з відшкодування шкоди, а якщо законом встановлено межі відшкодування або межі відповідальності винної особи, то витрати з такої особи стягуються у цих межах. Дослідивши приведені вище докази, суд встановив, що позивач на законних підставах має право зворотної вимоги до відповідача у розмірі збитків, виплачених ПрАТ «САД» на корить [PERSON], завданих йому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася з вини водія [PERSON] Таким чином, вирішуючи спір в межах позовних вимог, суд прийшов до висновку, що вони, в силу приписів ст. 61 ЦПК України, підтверджені наданими позивачем та його представником доказами дослідженими в судовому засіданні і оціненими в сукупності, ґрунтуються на приписах закону, а тому підлягають задоволенню. Будь-яких протиріч у доказах судом не встановлено. Доказів, які б спростовували висновки суду, сторони не надали. Питання про судові витрати вирішити відповідно до приписів ст. 88 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved