Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-16 00:00:00

Згідно заяви, з [PERSON] заявниця перебуває в зареєстрованому шлюбі з 23 лютого 2008 року, шлюб зареєстрований Бабушкінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 69. Сторони мають спільну неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Між сторонами з 2013 року припинені фактичні шлюбні відносини через різні погляди подружжя на взаємовідносини в сім'ї, виховання дитини, матеріальне забезпечення сім'ї. Заявниця прийшла до переконання, що подальше збереження сім'ї стало неможливим, просить розірвати шлюб між сторонами. Заявниця [PERSON] в судовому засіданні підтримала в повному обсязі вимоги за заявою та фактичні обставини на яких вони ґрунтуються. Заінтересована особа [PERSON], який відбуває кримінальне покарання в Криворізькій виправній колонії № 80, був належним чином та завчасно сповіщений про час та місце розгляду справи. Через адміністрацію виправної установи надав суду письмові пояснення, за якими не заперечує проти розірвання шлюбу з [PERSON], підтверджує факт припинення фактичних шлюбних відносин та не бажає надання строку на примирення. На підставі досліджених письмових доказів судом встановлені наступні фактичні обставини: Згідно свідоцтва про шлюб, 08 лютого 2008 року заявниця [PERSON] та заінтересована особа [PERSON] уклали шлюб. Укладення шлюбу зареєстроване Бабушкінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровській області, актовий запис № 69. З копій свідоцтв про народження вбачається, що сторони мають спільну дитину - [PERSON], [INFO]. Сторони фактично припинили шлюбні відносини, шлюб розпався, відновлення шлюбних відносин сторони не бажають. Вирішуючи позовні вимоги щодо розірвання шлюбу суд враховує наступне: Згідно ст. 111 Сімейного кодексу України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 10 своєї постанови № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Передбачене ч. 1 ст. 111 СК вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей. Якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті. Ухвалою суду від 23 червня 2015 року згідно вимог ст. 111 Сімейного кодексу, ч. 2 ст. 191 ЦПК України сторонам був призначений строк для примирення до 23 липня 2015 року і провадження у справі на цей час було зупинене. Згідно пояснень сторін, протягом зазначеного строку сторони не примирилися і заявниця наполягає на розірвання шлюбу судом. Оскільки судом вжито заходів до примирення подружжя, які результатів не дали, можливості для примирення подружжя на думку суду вичерпані, вимоги про розірвання шлюбу підлягають вирішенню по суті. Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. За ч. 1 ст. 110 цього ж Кодексу, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Як зазначено в ч. 2 ст. 112 цього ж Кодексу, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі вищенаведених фактичних обставин, судом встановлено, що подальше збереження шлюбу суперечить інтересам заявниці, що мають істотне значення, і вимоги про розірвання шлюбу на підставі ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110, ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України підлягають задоволенню. З заінтересованої особи на користь заявниці підлягають стягненню судові витрати з оплати судового збору у розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved