Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-18 00:00:00

Зміст позовних вимог: У лютому 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до АТ «КБ «Приватбанк» про відшкодування шкоди, на обґрунтування якого зазначив, що 13 червня 2018 року він дізнався, що державним виконавцем Чечелівського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області було винесено постанову ВП № 55498953 від 23.04.2018 року про розшук майна боржника. Постанова винесена при примусовому виконанні виконавчого напису, що вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною № 8988 від 12.09.2017 року. 13.06.2018 року працівниками поліції було затримано та примусово поміщено за допомогою евакуатора до спеціального майданчика транспортний засіб позивача - автомобіль «Mercedes - Bens», 500SE1, д.н.з. [NUMBER] , який належить на праві власності [PERSON] . Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 серпня 2018 року виконавчий напис, що виданий приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною № 8988 від 12.09.2017 року, визнаний таким, що не підлягає виконанню. Рішення набрало законної сили 07.12.2018 року. Позивач вважає, що йому заподіяно збитки, які складаються з послуг евакуатора та плати за зберігання автомобіля на тимчасовому майданчику для розміщення транспортних засобів, які ним фактично були сплачені у розмірі 2500 грн. за послуги евакуатора; у розмірі 6 156, 96 грн. - за зберігання автомобілю на спеціальному майданчику. Також вважає, що йому заподіяна моральна шкода у розмірі 10 000, 00 грн. Просить суд стягнути солідарно з АТ «КБ «Приватбанк» та приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни на його користь суму шкоди у розмірі 8 656, 96 грн. та моральну шкоду в сумі 10 000, 00 грн. Процесуальні дії по справі: Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2019 року було відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. У зв`язку із закінченням строку відрядження судді [PERSON] справа знята з розгляду та передана на повторний автоматизований розподіл. Протоколом повторного автоматизованого розподілу від 22.10.2019 року справа передана судді [PERSON] . Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 жовтня 2019 року справа прийнята в провадженні судді [PERSON] . Рішенням Третьої дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 11.12.2019 року суддю [PERSON] було відсторонено від здійснення правосуддя. Протоколом повторного автоматизованого розподілу від 20.02.2020 року справа передана судді [PERSON] . Рішенням Вищої ради правосуддя від 07 липня 2020 року за № 2049/0/15-20, суддю Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська [PERSON] звільнено з посади судді, у зв`язку з поданням заяви про відставку. Протоколом повторного автоматизованого розподілу від 27.01.2021 року справа передана судді Кондрашову І.А. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 квітня 2021 року справа прийнята в провадження судді Кондрашова І.А. Правова позиція учасників справи: 03.06.2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни була надано відзив на позовну заяву, в якому відповідач посилається на те, що вона цілком законно була залучена до процесу вчинення виконавчого напису лише як третя особа, а не відповідач, тому не може нести будь-якої майнової відповідальності. Вказує, що між вчиненням нею виконавчого напису та настанням негативних наслідків у вигляді збитків, відсутній причинний зв`язок. На думку відповідача вона виконувала суто опосередковані функції, а саме вчинила нотаріальну дію та підтвердила існування заборгованості. Просить відмовити у задоволенні позову. Відповідач правом на подання відзиву не скористався. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. Представник відповідача позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні з підстав необґрунтованості та не доведеності спричинення матеріальної шкоди, протиправних наслідків, вини та причинного зв`язку. Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до таких висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до статті 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р. кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим Законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. В силу положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Фактичні обставини встановлені судом: 12 вересня 2017 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, було вчинено виконавчий напис за реєстровим № 8988 про стягнення з позивача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості у розмірі 162 659, 27 грн. На підставі вказаного виконавчого напису Чечелівським відділом державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області було відкрито виконавче провадження №55498953 та оголошено розшук майна боржника. 13.06.2018 року автомобіль «Мерседес Бенц», 500SEL, з реєстраційним номером [NUMBER] , який належить [PERSON] було примусово вилучено та поміщено на спеціальний майданчик для тимчасового тримання транспортних засобів. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 серпня 2018 року по справі № 204/4112/18 задоволено частково позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Приватбанк» та визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни від 12 вересня 2017 року, зареєстрований в реєстрі за № 8988 про стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» суми в розмірі 162 659, 27 грн. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № б/н від 16.02.2011 року за період з 16 лютого 2011 року по 31 липня 2017 року, яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 7 999, 90 грн., нарахованих відсотків у розмірі 142233, 69 грн., нарахованої пені та комісії у розмірі 4 680, 00 грн., заборгованості по штрафу у розмірі 7 745, 68 грн. Вказане рішення набрало законної сили 07.12.2018 року та є остаточним. Після набрання рішенням законної сили позивач звернувся до державного виконавця Чечелівського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра із заявою про закінчення виконавчого провадження та повернення автомобілю, однак позивачу було роз`яснено, що забрати автомобіль зі спеціального майданчику можливо лише після оплати послуг евакуатора та майданчика. Відповідно до квитанції № 30 від 17.01.2019 року позивач сплатив за послуги зі збереження транспортного засобу «Мерседес» 6156, 96 грн., без урахування комісії банку - 6 096, 00 грн. Згідно квитанції № 430 від 18 січня 2019 року позивач сплатив за евакуацію транспортного засобу 1000,00 грн., а згідно квитанції № 429 від 13 червня 2018 року - 1500, 00 грн. Таким чином, автомобіль «Мерседес Бенц», 500SEL, з реєстраційним номером [NUMBER] , який належить [PERSON] перебував на спеціальному майданчику з тимчасового зберігання транспортних засобів у період з 13.06.2018 року по 18 січня 2019 року, і позивачем понесені збитки за цей період у розмірі 6 096, 00 грн. та 2500, грн. = 8596, 00 грн. Релевантні джерела права: Статтею 19 Конституції України закріплено положення, відповідно до якого правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Згідно ст. 321 ЦК України особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Частина друга ст. 22 ЦК України визначає, що збитками є, зокрема втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Частина перша ст. 1166 ЦКУ передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відшкодуванню підлягає не лише реальна шкода (майно, втрачене або пошкоджене в результаті протиправної поведінки), але й упущена вигода. За загальним правилом відшкодування шкоди здійснюється у повному обсязі особою, яка її заподіяла за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та вина цієї особи. Для відшкодування шкоди необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди, протиправна поведінка заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, вина. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. За змістом положень ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 глави 16 розділу II Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 глави 16 розділу II Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 глави 16 розділу II Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на час виникнення спірних відносин) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. До виконавчих документів належить також виконавчі написи нотаріусів (п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження». Згідно ч. 1 ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом. Згідно ч. 3 ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження» у разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обов`язковою для виконання поліцією. Звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (ч. 1 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження»). Висновки та мотивування суду. Спір виник з приводу того, що транспортний засіб позивача в межах примусового виконання виконавчого напису № 8988 від 12.09.2017 р., що виданий приватним нотаріусом ДМНО Бондар М.І., було вилучено, арештовано та поміщено до спеціального майданчику для тимчасового зберігання транспортних засобів, проте в подальшому виконавчий документ на підставі якого проводились такі виконавчі дії, було скасовано. Позивач вважає, що витрати за евакуацію транспортного засобу та зберігання на майданчику є збитками та повинні бути компенсовані відповідачами. Також позивач ставить питання про відшкодування моральної шкоди. Як встановлено у рішенні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 серпня 2018 року, 16.02.2011 року «між позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір шляхом приєднання до умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Проте, при зверненні ПАТ КБ «ПриватБанк» до приватного нотаріуса для одержання виконавчого напису не були додані оригінали вказаних складових частин кредитного договору, що є порушенням п.2 Переліку документів, а нотаріус всупереч вимогам п. 3.5 глави 16 розділу ІІ Порядку при вчиненні виконавчого напису не перевірив належним чином, чи подано на обґрунтування стягнення необхідний обсяг передбачених Переліком документів. З виконавчого напису №8988 від 12 вересня 2017 року також вбачається, що строк, за який провадиться стягнення, становить шість років п`ять місяців п`ятнадцять днів, а саме з 16.02.2011 року по 31.07.2017 року, хоча згідно з наданими розрахунками заборгованості за договором б/н від 16.02.2011 року, укладеним між ПриватБанком та клієнтом, які були надані нотаріусу і на підставі яких нарахована заборгованість, наведений розрахунок починається з 21 березня 2013 року, і з цього ж дня йому нараховуються проценти на вказану заборгованість. Вказане свідчить про відсутність ознак безспірності». Суд вважає, що при зверненні до приватного нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису стягувач не міг не розуміти, що заборгованість, яку пропонується стягнути з боржника, не має ознак безспірності. Крім цього, з огляду на видання кредиту у 2011 - му році, дана заборгованість у 2017-му році вже мала ознаки простроченої і перейшла до категорії проблемної. Стягувачем не було подано нотаріусу оригінали документів, які є необхідними для одержання виконавчого напису, що спотворило саму суть цієї нотаріальної дії та призвело до незаконної видачі виконавчого напису. Також банк, розуміючи, що Умови та Правила надання банківських послуг не є кредитним договором, і з цього питання є негативна судова практика, не на користь банку, безпідставно нарахував відсотки, пеню боржнику, і це суттєво збільшило заборгованість у порівнянні з тілом кредиту 7 999, 90 грн., що в подальшому зумовило звернення стягнення першочергово не на заробітну плату, пенсію, стипендію боржника, а на більш вартісне рухоме майно. Відтак, автомобіль був вилучений з метою його реалізації та погашення заборгованості в розмірі 162 659, 27 грн., проте виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню, а отже всі дії, які було проведені під час виконавчого провадження є незаконними. Таким чином, настання в даному випадку негативних наслідків для позивача у вигляді шкоди цілком залежало від протиправної поведінки АТ «КБ «Приватбанк», і між цими діями та наслідками вбачається причинний зв`язок. За таких підстав суд вважає справедливим стягнення з відповідача - АТ «КБ «Приватбанк» на користь [PERSON] матеріальної шкоду, що складається із витрат за евакуацію транспортного засобу на майданчик та з майданчика у розмірі 2500, 00 грн. та витрат за зберігання автомобілю на майданчику за період з 13.06.2018 року по 18 січня 2019 року у розмірі 6 096, 00 грн. Комісію банку суд не може включити до складу матеріальних збитків, оскільки фактично понесені витрати за зберігання автомобілю складають лише 6 096, 00 грн. Щодо позовних вимог до приватного нотаріуса ДМНО Бондар І.М., то суд відзначає, що нотаріус не може бути відповідачем у цій категорії справ, оскільки предметом позову є спір про право, зокрема, позивач вимагає відшкодування шкоди, за заподіяння якої нотаріус не може відповідати, бо підтверджує лише існування певних фактів, а отже своїми діями не може порушувати права позивача. За таких підстав суд вважає можливим відмовити у задоволенні позову до неналежного відповідача та ухвалити рішення по суті позовних вимог щодо належного відповідача - АТ «КБ «Приватбанк». Щодо позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного. За положеннями ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи. Згідно з п. п. 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Позивачем не доведено в чому полягає моральна шкода, з яких міркувань він виходив, коли визначав саме такий її розмір, які зміни в організації його життя відбулись та які зусилля він додатково змушений був докладати для повернення автомобілю з майданчика для тимчасового зберігання транспортних засобів. Будь-яких належних та допустимих доказів заподіяння позивачу моральної шкоди, суду не надано. Таким чином, суд вважає, що позивачем не доведено факт заподіяння йому моральної шкоди, тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про стягнення з АТ «КБ «Приватбанк» на користь [PERSON] шкоди у розмірі 8 596 грн., яка складається з вартості зберігання автомобілю на майданчику в розмірі 6 096, 00 грн. та витрат на евакуацію транспортного засобу в розмірі 2500, 00 грн. В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Судові витраті. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, зокрема, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідача належить стягнути судовий збір у розмірі 353, 46 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial