Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-26 00:00:00

Звернувшись до суду з позовом, [PERSON] в інтересах [PERSON] просить стягнути з відповідача [PERSON] «ВІСТЕК» на користь [PERSON] моральну шкоду, завдану трудовим каліцтвом при виконанні трудових обовязків внаслідок виробничої травми в розмірі 10\~000,00 грн., посилаючись на те, що з 09.09.2004 року по 25.05.2009 року [PERSON] перебував у трудових правовідносинах з [PERSON] «ВІСТЕК». 26 січня 2007 року під час роботи на підприємстві [PERSON] отримав трудове каліцтво. Висновком МСЕК позивачу встановлено 20% стійкої втрати професійної працездатності. В звязку з отриманим трудовим каліцтвом йому спричинена моральна шкода, яка полягає в тому, що в нього погіршився стан здоровя, порушена нормальна життєдіяльність, оскільки він втратив 20 % своєї працездатності. У звязку з травмою, [PERSON] не має можливості вести повноцінне особисте та суспільне життя, частково порушені його відносин з оточуючими людьми, друзями та знайомими, порушились його плани на подальше життя, через що в нього зявилось почуття тривоги перед майбутнім. Вважає, що відповідно до вимог ст.237-1 КЗпП України, відповідач, як роботодавець, повинен нести відповідальність за спричинену йому моральну шкоду, яку він оцінює у 10 000,00 грн. Представник позивача [PERSON], позивач [PERSON] у судовому засіданні предявлені позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, просили їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] «ВІСТЕК» за довіреністю [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнав, пояснивши, що підприємство не вважає себе винним у заподіянні позивачу моральної шкоди, та просив застосувати позовну давність три місяці - на підставі ст. 233 КЗпП України. За таких підстав просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі Вислухавши пояснення сторін, дослідивши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав: Відповідно до ч. 4 Закону України «Про охорону праці», державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоровя працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Судом встановлено, що [PERSON] з 09.09.2004 року по 25.05.2009 року перебував у трудових правовідносинах з [PERSON] «ВІСТЕК». Згідно акту про нещасний випадок, повязаний з виробництвом, форми Н-1 від 29.01.2007 року № 1, під час виконання 26 січня 2007 року трудового обовязку на підприємстві відповідача з [PERSON] стався нещасний випадок, в результаті якого він отримав травму травматичну ампутацію II пальця правої кисті на рівні нігтьової фаланги, III пальця правої кісті на рівні н/3 середньої фаланги. Висновком МСЕК від 05.06.2007 року йому вперше та безстроково встановлено 20 % втрати професійної працездатності в зв'язку з трудовим каліцтвом. З пояснень представника позивача [PERSON], позивача [PERSON], вбачається, що внаслідок ушкодження здоровя [PERSON] у звязку з виконанням трудових обовязків втратив 20 % своєї працездатності, що призвело до погіршення стану здоровя, порушення нормальної життєдіяльність, оскільки він втратив 20 % своєї працездатності та частково втратив можливість повноцінно тримати предмети, виконувати буденні вправи пошкодженою кінцівкою, через що не може виконувати буденні вправи), у звязку з травмою він відчуває фізичний біль, тому йому періодично приходиться проходити лікування, на що він змушений витрачати немалі кошти, немає можливості вести повноцінне особисте та суспільне життя, частково порушені його відносини з оточуючими людьми, через що в нього зявилось почуття тривоги перед майбутнім Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» - моральна шкода може складатися, зокрема, у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного способу життя, при настанні інших негативних наслідків. Як зазначив Конституційний Суд України у своєму рішенні від 8.10.2008р. № 20-рп/2008, потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання мають право на підставі ст.237-1 КЗпП України на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Факт заподіяння [PERSON] моральної шкоди підтверджується наданими позивачем та дослідженими у судовому засіданні доказами: копією довідки МСЕК від 05.06.2007 року про встановлення ступеню втрати професійної працездатності, копією Акту № від 29.01.2007 року розслідування нещасного випадку, який стався 26.01.2007 року, з якого вбачається, що нещасний випадок з [PERSON] пов'язаний з виробництвом, копією виписки з амбулаторної медичної картки позивача про незадовільний стан його здоровя. Зазначені докази свідчать про те, що ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням позивачем трудових обов'язків, заподіює йому моральні та фізичні страждання, обмежує його можливості вести активний спосіб життя, у зв'язку з чим лікарями йому встановлені відповідні обмеження, тому суд вважає доведеним факт заподіяння позивачеві [PERSON] моральної шкоди. Розглядаючи та вирішуючи питання про розмір відшкодування [PERSON] моральної шкоди, суд враховує ступінь втрати позивачем професійної працездатності 20 %, встановлений висновком МСЕК від 05.06.2007 року у звязку з травмою, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках та можливій подальшій професійній діяльності, неможливість відновити втрачене здоров'я, порушення загальновизнаних життєвих зв'язків позивача та, виходячи із засад розумності, виваженості й справедливості, приходить до висновку про часткове задоволення позову в розмірі 7000,00 гривень. Проте, суд не бере до уваги доводи представника відповідача стосовно спливу позовної давності на підставі ст. 233 КзпП України щодо відшкодування моральної шкоди позивачу, оскільки відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Outcome: partial