Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-19 00:00:00

Звертаючись до суду позивачка зазначила, що вона у 2002 році винаймала житло у нині покійної [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] була самотньою і приблизно вже через рік вони жили разом, як одна сім'я, мали спільний сімейний бюджет, спільно вели господарство, вона допомагала їй по господарству, тримала в порядку подвір'я та огород, готувала їжу, купувала продукти харчування, ліки та речі необхідні для господарства, сплачувала комунальні послуги пов'язані з користуванням будинком та речі необхідні для господарства. Останнім часом, десь рік до своєї смерті [PERSON] впала та зламала шийку стегна і була прикута до ліжка та не могла самостійно пересуватися, піклуватися про себе і вона нею опікувалася, лікувала та доглядала. [INFO] року [PERSON] померла, про що Баглійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області складено відповідний актовий запис № 54. Нікого з рідні у неї не було, позивач її поховала за свої кошти, влаштувала поминки. Після її смерті залишилося спадкове майно, яке складається з житлового будинку за вище зазначеною адресою. В червні 2015 року позивач звернулася до державного нотаріуса Першої дніпродзержинської державної нотаріальної контри з заявою про видачу їй свідоцтва про право власності на вище зазначений будинок в порядку спадкування за законом, як спадкоємиці 4-ї черги, але постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 24 липня 2015 року їй відмовлено у видачі свідоцтва у зв'язку із не підтвердженням факту проживання однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини та запропоновано звернутись до суду для підтвердження вище зазначеного факту. Тому вона вимушена звернутися до суду з питанням про встановлення факту проживання однією сім'єю не менш п'яти років до часу відкриття спадщини з [PERSON] Встановлення цього факту необхідно їй для прийняття спадщини після померлої. Після смерті [PERSON] вона продовжує жити в будинку, сплачує комунальні послуги, пов'язані за користування ним, підтримує його в належному технічному стані, обробляє земельну ділянку, такі дії свідчать про фактичне прийняття нею спадкового майна. На підставі зазначеного позивачка просила: встановити факт проживання однією сім'єю понад п'ять років [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], яка померла [INFO] року, актовий запис № 54.; визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на будинок [ADDRESS], який складається з: житлового будинку А-1 загальною площею 62,8 кв.м., житловою площею 26,3 кв.м. у складі: 1.1 - коридор площею 7,4 кв.м., 1.2 - кладова площею 1,7 кв.м., 1.3 - кухня площею 10,9 кв. м., 1.4 - кімната площею 14,4 кв.м., 2.1 - коридор площею 7,7 кв. м., 2.2 - кухня площею 8,8 кв.м., 2.3 - кімната площею 11,9 кв.м., а-1 - навіс, ганок, господарські будівлі та споруди: Б-1 літня кухня, В-1 вбиральня, № 3, № 6 - огорожа, № 4 - водопровід, № 5 - хвіртка, який розташований на земельній ділянці площею 600 кв.м., після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року, актовий запис № 54. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі, обґрунтувавши їх доказами, викладеними в позовній заяві та пояснила, що раніше вона проживала у с. Адамівка Криничанського району, у 2002 році переїхала жити до м. Кам'янське, її чоловік залишився жити у с. Адамівка. З 2002 року вона почала винаймати житло у покійної - [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] була самотньою і приблизно вже через рік вони жили разом, як одна родина, мали спільний сімейний бюджет, спільно вели господарство, вона допомагала [PERSON] по господарству. [INFO] року [PERSON] померла. Нікого з рідні у неї не було, вона її поховала за свої кошти, влаштувала поминки. Після смерті [PERSON] вона продовжує жити в будинку, сплачує комунальні послуги, пов'язані за користування ним, підтримує його в належному технічному стані, обробляє земельну ділянку. Представник відповідача у судове засідання не з'явився. Через канцелярію Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська надав суду заперечення проти позовної заяви, в якій просив справу розглянути відповідно до чинного законодавства без участі представника департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно міської ради. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно із ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом досліджені всі докази надані сторонами, клопотань про витребування та дослідження інших доказів до суду не надходило. Вислухавши доводи позивача, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, оцінивши кожний доказ окремо, а також докази в їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, при цьому приймає до уваги такі обставини. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] померла [INFO] року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] виданого Баглійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області за актовим записом № 54 від 17.01.2015 року (ар.с.7); Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19.07.1995 року виданого державним нотаріусом 2-ї дніпродзержинської державної нотаріальної контори Федорянка Т.П., 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] належить [PERSON] (ар.с.15). Отже в судовому засіданні немає можливості підтвердити наявність права власності [PERSON] на іншу 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS]. Окрім цього позивачкою надано суду лише документ 1995 року, який до того ж підтверджує право власності померлої лише на 1/2 частину спірного будинку. На теперішній час невідомо чи належав спадкодавцю на праві власності зазначений будинок саме на час її смерті ( [INFO]). Інших доказів, які б підтверджували факт належності померлій на праві власності будинку на момент її смерті, позивачем не було надано суду. Відповідно до вимог ЦПК України, позивач сам повинен довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, суд самостійно у цивільному судочинстві не має права збирати докази. Також у судовому засіданні було встановлено, що Постановою Державного нотаріуса Першої дніпродзержинської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Новікової Л.В. від 24.07.2015 року [PERSON] у вчинені нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], після померлої [INFO] року [PERSON], відмовлено у зв'язку із не підтвердженням факту проживання однією сім'єю не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини (ар.с.14). Відповідно до акту виданого 01.08.2016 року головою вуличного комітету Туровською Р.І., [PERSON] проживала разом з покійною [PERSON] за адресою [ADDRESS] з 2002 року (ар.с.13). Разом з цим даним актом ніяким чином не підтверджується той факт, що позивач та [PERSON] проживали саме однією сім'єю, мали спільний бюджет та вели сумісно господарство. Відповідно до ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Частиною 1 ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верхового суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. До числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. У судовому засіданні позивачкою не було доведено, які саме взаємні права та обов'язкивона мала зі спадкодавцем, якими доказами це підтверджується. Окрім цього, копією паспорту позивачки [PERSON] підтверджений той факт, що [PERSON] 13.04.1985 року зареєструвала шлюб з [PERSON], [INFO], відмітка про розірвання шлюбу у паспорті позивачки відсутня (ар.с.5). В листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 зазначено, що заяви про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини в порядку окремого провадження підлягають задоволенню судом, якщо у паспорті спадкоємця відсутня відмітка про місце реєстрації особи. Відповідно до копії паспорту позивачки [PERSON] (оригінал якого також було досліджено у судовому засіданні), вона має постійне місце реєстрації за адресою: [ADDRESS] (ар.с.5). Позивач звернулася до суду з позовом до департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно міської ради, а відповідно до Постанови Пленуму Верхового суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», відповідачами у таких справах є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. В листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 також зазначено, що за відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Окрім цього відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 зазначено, що помилковою є практика тих судів, які в порушення засад диспозитивності цивільного судочинства (ст. 11 ЦПК) залишають без руху позовні заяви, у яких, на думку суду неправильно визначено відповідача (наприклад, виконком місцевої ради, нотаріальна контора, бюро технічної інвентаризації (БТІ), територіальні органи Міністерства юстиції України), і надають додатковий строк позивачеві для усунення недоліків. У разі пред'явлення позову до неналежного відповідача суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (ст. 33 ЦПК). Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача, суд повинен відмовляти у задоволенні позову. Разом з цим, відповідно до свого Положення, Департамент комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам'янської міської ради (далі - департамент) є виконавчим органом Кам'янської міської ради, а отже є неналежним відповідачем по даній справі. Відповідно до вимог ст. 33 ЦПК України, ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити саме від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотання позивач повинен обґрунтовувати необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є належним відповідачем. Встановлення неналежності первісного відповідача без з'ясування особи, яка повинна відповідати за позовом, не дає можливості провести заміну. Подання позивачем такого клопотання означає, що він не лише згоден, а й просить про заміну неналежного відповідача належним З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права притягати належного відповідача як співвідповідача. Якщо суд вважає, що відповідач визначений неправильно і якщо позивач відповідного клопотання про заміну неналежного відповідача на належного не подає, суд повинен розглядати справу далі і відмовляти у задоволенні позову. Відповідного клопотання про заміну неналежного відповідача від позивача не надійшло. На підставі викладеного, суд, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача задовленню не підлягають. Оскільки відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи тільки в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів, суд вважає, що у межах заявлених позивачем вимог позовна заява задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed