Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-13 00:00:00

І. Виклад позиції позивача та відповідача. 1. Представник позивача звернувся до Прилуцького міськрайонного суду з цивільним позовом до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог [PERSON] про захист честі, гідності, ділової репутації, зобов`язання спростувати недостовірну інформацію. Заявлені вимоги мотивовані тим, що [INFO] року та [INFO] року на інтернет-ресурсі (веб-сайті) Національного антикорупційного поталу «Антикор» /https://antikor.com.ua/ було поширено статті, які містять недостовірну інформацію та безпідставні звинувачення позивача в причетності до неправомірних дій, чим порушуються його немайнові права. 2. Представник відповідача подав відзив на позов. Узагальнені мотиви заперечення щодо позову зводяться до того, що [PERSON] не є належним відповідачем, а висвітлена інформація в статтях є оціночним судженням, що не підлягають спростуванню. 3. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] в судове засідання не з`явилась ІІ. Заяви ( клопотання) учасників справи. 5. 25.05.2020 року представник відповідача заявив клопотання про відкладення підготовчого судового засідання /а.с.131/. 6. 15.06.2020 року представником відповідача подано відзивна позовну заяву /а.с.142/. 7. 02.07.2020 року представником позивача надано відповідь на відзив. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. 8. Ухвалою суду від 06.05.2020 року відкрито провадження в справі за правилами загального позовного провадження /а.с.125/. 9. Протокольною ухвалою суду від 02.07.2020 до участі в справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, залучено [PERSON] 10. Ухвалою суду від 14.07.2020 року призначено справу до судового розгляду. ІV. Фактичні обставини справи, встановлені судом. 11. [INFO] року на інтернет-ресурсі (веб-сайті) Національного антикорупційного поталу «Антикор» /https://antikor.com.ua/ під авторством [PERSON] було опубліковано статтю на російській мові під назвою « [INFO] ». [INFO] року на інтернет-ресурсі (веб-сайті) Національного антикорупційного поталу «Антикор» /https://antikor.com.ua/ під авторством [PERSON] було опубліковано статтю на російській мові під назвою « [INFO]». Зміст вище вказаних статей на думку представника позивача містять недостовірну інформацію та безпідставні звинувачення в причетності [PERSON] до неправомірних дій та протиправній поведінці. 12. Згідно довідки ДП «Центр компетенції адресного простору мережі Інтернет» від 07.04.2020 року реєстрантом доменного імені antikor.com .ua є Teka -Group Foundation, а [PERSON] може мати відношення до створення та функціонування відповідного веб-сайту та є його ймовірним власником /а.с.62/. V. Оцінка Суду. 13. Відповідно до ч.4 ст.32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. 14. Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. 15. Згідно із статтями 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації. При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. 16. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. 17. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. 18. У пункті 6.5. постанови Великої Палати Верховного Суду 12.11.2019 року у справі № 904/4494/18 (провадження № 12-110гс19) зроблено висновок, що «належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайту, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайту - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайту, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Дані про власника веб-сайту можуть бути витребувані відповідно до положень процесуального законодавства в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет. 19. З огляду на зміст зазначеної постанови Верховного Суду, суд вважає, що правовідносини у вказаній справі є подібними до справи, що розглядається, враховуючи предмет і підстави позову, характер спірних правовідносин, а тому застосування правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у даній постанові, до правовідносин у справі, що розглядається, є коректним, і зазначені висновки є релевантними. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження». У разі, якщо питання про залучення усіх належних відповідачів у справі про захист честі та гідності фізичної особи судом першої інстанції не вирішено суд відмовляє у позові з цих підстав. При цьому достовірність поширеної інформації, спростування якої є предметом позову, судом не перевіряється. Аналогічний правовий висновок висловив Верховний Суд у постановах від 30.09.2019 року (справа № 742/1159/18) та від 18.12.2019 року (справа № 742/286/17). Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. 20. Враховуючи відсутність в матеріалах справи беззаперечних доказів на підтвердження того, що саме [PERSON] є власником веб-сайту - https://antikor.com.ua/, та не заявлення представником позивача клопотань про заміну відповідача чи залучення співвідповідачів, суд з даних підстав вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову.

Outcome: dismissed