Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-27 00:00:00

Згідно з позовною заявою, 28 вересня 2011 року ПАТ «Платинум банк» уклало з [PERSON] кредитний договір № 2470/1954SFPRP7 на суму 4433 грн. 11 коп. Позивач стверджує, що 19 червня 2012 року ПАТ «Платинум банк» уклало договір факторингу № 20120619-Г, за яким право вимоги за цим кредитним договором перейшло до ТОВ «ФК «Бізнесфінас». ТОВ «ФК «Бізнесфінас» на підставі договору факторингу № 3 від 15 жовтня 2012 року передало право вимоги за кредитним даним договором ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів». 8 травня 2015 року ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» на підставі договору факторингу № 1/15-ФКю відступило право вимоги за наведеним кредитним договором ТОВ «Кредекс фінанс». ТОВ «Кредекс фінанс» просило суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 2470/1954SFPRP7, яка станом на 6 липня 2015 року становить 3067 грн. 20 коп.; з них 2726 грн. 60 коп. тіло кредиту, 340 грн. 60 коп. пеня. В судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференції, представник позивача підтримав позов повністю і пояснив, що всі документи, надані суду, ТОВ «Кредекс фінанс» одержало в копіях, двох первинних договорів факторингу позивачу взагалі надано не було. Відповідачка в судове засідання також не зявилась. Суд вважає, що в позові належить відмовити з таких підстав. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі (ч. 1 ст. 11 ЦПК України). Згідно з вимогами ч.ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України позивач зобовязаний подати докази на підтвердження своїх вимог. Позивач не надав визначених ст. 57 ЦПК України доказів на підтвердження укладення наведених договорів факторингу та кредитного договору. Письмові пояснення позивача відповідно до вимог частини 2 цієї статті доказами не є. Згідно з ч. 2 ст. 64 ЦПК України докази подаються, як правило, в оригіналі. Надана суду фотокопія кредитного договору № 2470/1954SFPRP7 від 28 вересня 2011 року посвідчена підписом представника позивача [PERSON], однак належність підпису цій особі підтверджено не печаткою юридичної особи, а печаткою юридичного відділу ТОВ «Кредекс фінанс» (а.с. 96, 97). На підставі наданої суду довіреності [PERSON] уповноважено посвідчувати копії лише документів ТОВ «Кредекс фінанс» (а.с. 27). Відповідно, копія договору, стороною якого не було ТОВ «Кредекс фінанс», не може бути посвідчена [PERSON] Представник позивача [PERSON] визнав, що оригіналу цього договору він не бачив. Представник позивача не просив суд витребувати оригінал кредитного договору. За клопотанням позивача суд витребував з ПАТ «Платинум банк» копію договору факторингу від № 20120619-Г від 26 вересня 2012 року, однак банк листом від 28 січня 2016 року № 11001/1105 повідомив суд, що договору з таким номером від цієї дати не існує. Але позовні вимоги обґрунтовуються укладенням договору саме з таким номером. Оскільки позивачем не надано документів, які підтверджують укладення кредитного договору та першого договору факторингу, а подальші договори факторингу є похідними від них, позовні вимоги не доведено. Крім того, позивач не зазначає обставин, на підставі яких ґрунтуються його вимоги до відповідачки. Так, згідно з ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобовязаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. В позовній заяві відсутні відомості про направлення таких повідомлень відповідачці після укладення кожного з трьох договорів факторингу. Таким чином, позивач не набув права вимоги з [PERSON] Оскільки доказування не може ґрунтуватись на припущеннях,

Outcome: dismissed