Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-29 00:00:00

І. виклад позиції позивача. 28.02.2019 року Виконавчий комітет Чорноморської міської ради Одеської області, діючого в інтересах [PERSON] , [INFO] (далі позивач) звернувся з позовною заявою до [PERSON] (далі відповідач), третя особа - Служба у справах дітей Виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] мала доньку [PERSON] [INFO] , при реєстрації записано зі слів матері. Від 26.05.2017 року [PERSON] та [PERSON] звернулись з заявою про визнання батьківства та отримали повторне свідоцтво про народження на ім`я [PERSON] , [INFO] . Від [INFO] [PERSON] померла. Утриманням та вихованням малолітньої дитини [PERSON] займається її рідна тітка [PERSON] .. Відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується здоров`ям доньки, її фізичним та духовним розвитком, не відвідує доньку, ні разу не привітав з днем народження та іншими святами. Надав нотаріально посвідчену заяву про те, що він відмовляється від батьківських прав по відношенню до малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Усі ці фактори свідчать про ухилення батька від виконання батьківських обов`язків, у зв`язку з чим позивач змушений звертатись до суду з даним позовом, а тому просить суд наступне: - Позбавити [PERSON] ( [INFO] , громадянин Республіки Іран) батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] ; - Стягнути з [PERSON] ( [INFO] , громадянин республіки Ірак) аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку(доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28.02.2019 року дня подачі заяви і до повноліття дитини до [INFO] на користь закладу або осіб, де буде виховуватись дитина; - Передати малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] Виконавчому комітету Чорноморської міської ради Одеської області як органу опіки та піклування для вирішення питання про форму її подальшого влаштування; - судові витрати покласти на відповідача. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. У підготовче судове засідання сторони не з`явилися, надіслали заяви про розгляд справи без їх участі, в своїх заявах просили проводити підготовче судове засідання без їх участі, ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні, оскільки відповідач визнав позовні вимоги (а.с. 12, 38). Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, надав висновок, та просив розглянути праву без його участі (а.с. 27-28, 37). ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою судді від 13.05.2019 року було відкрито провадження по справі та призначено до розгляду (а.с. 19). Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК), у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. В даних конкретних правовідносинах Суд знаходить достатні підстави для ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні відповідно до вимог статті 200 ЦПК. ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст правовідносин. У підготовчому судовому засіданні встановлено, згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 20.06.2014 року, [INFO] народилася [PERSON] , батьками записано [PERSON] та [PERSON] . (а.с. 7). Відповідно повторної копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 26.05.2017 року, [INFO] народилася [PERSON] , батьками записано [PERSON] та [PERSON] . (а.с. 8). Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 04.08.2018 року, від 03.08.2018 року померла [PERSON] . (а.с. 9). Згідно до листа № 3242/47-25 від 17.05.2017 року надано відомості щодо народження дитини [PERSON] відомості про батька записані відповідно ч.1 ст. 135 СК України (а.с. 10). Відповідно до листа № 5704/47-25 від 28.08.2017року, наданого Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану від 26.05.2017 року [PERSON] та [PERSON] звернулись з заявою про визнання батьківства та отримали повторне свідоцтво про народження на ім`я [PERSON] , [INFO] (а.с.11). Крім того, відповідно до нотаріально посвідченої зави від 11.01.2019 року зареєстрованої в реєстрі за № 8 відповідач, відмовився від батьківських прав по відношенню до малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] (а.с. 12). Згідно до висновку виконавчого комітету Чорноморської міської ради як органу опіки та піклування №1-17-367 від 22.05.2019 року, про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо доньки [PERSON] , [INFO] (а.с. 27-28). V. Оцінка Суду. За змістом ч. 4 статті 200 ЦПК України, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Так, ч. 4 статті 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, ЦПК допускає ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні і в правовідносинах, що виникли між сторонами відповідач позов визнала, таке визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тобто в даному випадку наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в підготовчому судовому засіданні. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно з ч. 5, 6 ст. 19 Сімейного кодексу України (надалі - СК України), орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Статтею 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Зокрема, відповідно до статті 164 СК батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (пункт 2 частини першої). Тому, для Суду є беззаперечним те, що втручання у право відповідачів має законні підстави, які є чинними протягом періоду, який розглядається. Так само, Суд знаходить, що втручання у право відповідачів спрямоване на захист «прав і свобод» неповнолітньої дитини [PERSON] . Тобто, в даному випадку при втручанні у право відповідачів вимоги статті 29 Декларації щодо законності та мети втручання дотримані. Судом за обставинами справи встановлено, що відповідачі систематично ухиляються від участі у вихованні дитини, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти, що свідчить про ухилення відповідачами від виконання своїх батьківських обов`язків і виходячи із положень статей 164-167 СК є підставою для позбавлення батьківських прав. Проте, в цій ситуації Суду залишається дослідити найважливіше і найскладніше питання наскільки позбавлення батьківських прав буде відповідати інтересам дитини і чи не має в даному випадку підстав для попередження відповідачів щодо зміни свого відношення до виховання дитини без позбавлення батьківських прав (пункт 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»). Отже, згідно з пунктом 1 статті 3 Конвенції дитина наділяється правом на те, щоб її найкращі інтереси оцінювалися і бралися до уваги в якості першочергового міркування при прийнятті в її відношенні будь-яких дій або рішень як в державній, так і в приватній сфері. Більш того, в ньому втілений один з фундаментальних принципів Конвенції. Європейський Суд в своїй прецедентній практиці виробив дві умови, які необхідно враховувати при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (наприклад див. пункт 100 рішення у справі «Мамчур проти України»). Навіть при судовому розгляді відповідачі жодним чином не продемонстрували Суду свого бажання в поновленні сімейних стосунків з дитино і в такій ситуації на думку Суду без бажання відповідачів держава позбавлена можливості посприяти їм у виконанні своїх батьківських обов`язків і відновленні або зміцненні здатності сім`ї. Дії відповідачів по ухиленню від виховання дітей є систематичними і їм раніш наголошувалось на необхідності зміни свого ставлення до виховання дітей. Також, важливим для Суду є те, що при позбавленні батьківських прав відповідачів, відносини, які склались між ними і дітьми не зміняться в бік розлучення їх з дітьми. Так само, позбавлення батьківських прав змінить ситуацію в бік поліпшення піклування про неповнолітньої дитини, що як наслідок буде сприяти захисту інших прав дітей. Як підсумок, аналізу елементів, які впливають на визначення «якнайкращих інтересів дитини» Суд зауважує, що в даних правовідносинах позбавлення батьківських прав буде сприяти інтересам дитину і в подальшому зможе гарантувати повну та ефективну реалізацію її прав. Суд повторює, що важливим в даній ситуації є те, що позбавлення батьківських прав не виключає можливість побачення матері й батька з дітьми. Окремо Суд наголошує, що застосовуваний захід не є виключно безстроковим і відповідачі мають право у випадку зміни своєї поведінки на поновлення батьківських прав в порядку передбаченому СК (стаття 169). В даних правовідносинах Судом були створені передумови для дотримання процедури вирішення питання про втручання в право відповідачів в їх сімейне життя та при визначенні «якнайкращих інтересів дитини». Отже, зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, Суд розцінює як ухилення від виховання дитини відповідачем, свідомого нехтування ним своїми обов`язками і не бажанням виконувати їх, що є підставою для позбавлення батьківських прав. Таким чином, в даній конкретній ситуації існують виключні обставини, за яких відповідач можуть бути позбавлений батьківських прав, що не суперечить статті 9 Конвенції і в такому випадку Судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включала в себе оцінку і знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення в даному випадку стосовно даної особи. Виходячи з вищевикладеного, Суд розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю. Застосування статті 166 СК. Згідно із частиною другою статті 166 СК особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавленням батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Статтею 180 СК передбачений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями ч. 3 ст. 181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову (ч. 1 ст. 191 СК України). У зв`язку із чим, відповідно до статті 182 СК, Суд знаходить підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітньої дитини. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно платіжного доручення № 25 від 25.02.2019 року позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1 921,00 грн. (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна гривня 00 копійок), що підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача.

Outcome: approved