Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-26 00:00:00

Згідно позовної заяви, 27.05.2006 року позивачка зареєструвала шлюб з відповідачем у відділі реєстрації актів цивільного стану Нетішинського міського управління юстиції Хмельницького області, актовий запис №93. Від шлюбу в них є син [PERSON] Себастіан [INFO]. Вказує, що подружні стосунки з відповідачем не склалися через різні погляди на сімейне життя та обов'язки., відповідач не турбується про добробут сімї, постійно зловживає спиртними напоями та неодноразово вчиняв над нею фізичну розправу, у звязку з чим між ними постійно виникали непорозуміння, сварки та конфлікти, свідком яких неодноразово була їхня спільна дитина. Як наслідок, сторони припинили подружні стосунки, не ведуть спільне господарство. Позивачка переконана, що подальше спільне сімейне життя, збереження шлюбу та примирення між ними неможливе, суперечитиме їх інтересам, тому просить шлюб розірвати. Представник позивачки [PERSON] надав до суду заяву про розгляд справи у відсутності позивачки та її представника, зазначив, що позовні вимоги підтримує та просить суд їх задоволити. Як вбачається із його заяви від 26.12.2017 року, він та позивачка не заперечують проти ухвалення заочного рішення. Відповідач до судових засідань неодноразово не зявлявся. Згідно з вимогами ст.280 ЦПК України 27.12.2017 року судом ухвалено заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про шлюб серії І-БВ №026241, сторони по справі зареєстрували шлюб 27.05.2006 року в відділі реєстрації актів цивільного стану Нетішинського міського управління юстиції Хмельницького області, актовий запис №93. Від шлюбу останні мають сина [PERSON] Себастіана, [INFO]. Судом також встановлено, що відповідач у справі - [PERSON] Марек, [INFO], є уродженцем [INFO], що також підтверджується вищевказаним свідоцтвом про шлюб. Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України №2709-ІV від 23.06.2005 «Про міжнародне приватне право» у випадках, передбачених законом, учасники (учасник) правовідносин можуть самостійно здійснювати вибір права, що підлягає застосуванню до змісту правових відносин. На підставі ст. 58 вказаного Закону шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу.Статтею 60 зазначеного Закону визначено, що правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний звязок іншим чином. Відповідно до ст. 63 Закону припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Відповідно до ст.28 Конвенції про допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993 року по справах про розірвання шлюбу застосовується законодавство Договірної Сторони, громадянами якої є подружжя на момент подачі заяви. Якщо один з подружжя є громадянином однієї Договірної Сторони, а другий іншої Договірної Сторони, застосовується законодавство Договірної сторони, установа якої розглядає справу про розірвання шлюбу. Відповідно до п. а) ч.1 ст.51 Конвенції кожна з Договірних Сторін на умовах, передбачених цією Конвенцією, визнає та виконує наступні рішення, винесені на території інших Договірних сторін: рішення установ юстиції по цивільних і сімейних справах, включаючи затверджені судом мирові угоди по таких справах і нотаріальні акти у відношенні грошових зобовязань. В силу вимог ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст.109 Сімейного кодексу України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Стаття 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року передбачає, що чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, оскільки встановлено факт припинення між ними сімейних стосунків, відсутність взаємоповаги та взаєморозуміння, тому їхній шлюб є формальністю, яку зберігати не доцільно. Таким чином, суд вважає, що сім'я сторін розпалася остаточно, відновити її вже неможливо і тому шлюб необхідно розірвати.

Outcome: approved