Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-21 00:00:00

Звернувшись до суду з позовом та уточнивши заявлені позовні вимоги (а.с.32), [PERSON] просить стягнути з КДНВП «Кварсит» заборгованість по заробітній платі у розмірі 11540,00 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04.10.2016 року по 22.06.2017 року у розмірі 34100,40 грн., посилаючись на те, що у період з 25 вересня 2013 року по 03 жовтня 2016 року він перебував у трудових правовідносинах з КДНВП «Кварсит», де працював охоронником. Звільнений 03.10.2016 року за власним бажанням. В порушення вимог трудового законодавства, відповідач при звільненні та до теперішнього часу не виплатив йому заборгованість із заробітної плати у розмірі 11540,00 грн. Оскільки відповідач повинен був здійснити з ним повний розрахунок у день звільнення, але не зробив цього до теперішнього часу, він повинен у відповідності до ст. 117 КЗпП України виплатити йому середній заробіток за весь час затримки розрахунку, а саме за період з 04.10.2016 року по 22.06.2017 року у розмірі 34100,40 грн. Позивач [PERSON] у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав повністю з підстав, наведених у позовній заяві, просив позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнав у повному обсязі, пояснивши, що затримка виплати належних позивачеві при звільненні сум відбулась не з вини підприємства, а у звязку з обставинами непереборної сили, що засвідчено Донецької торгово-промисловою палатою, а тому вважав, що підстав для задоволення позову немає. Крім того, вважає, що позивачем пропущено тримісячний строк для звернення до суду із вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Дослідивши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] перебував у трудових правовідносинах з Костянтинівським державним науково-виробничим підприємством «Кварсит» з 25 вересня 2013 року, де працював охоронником у відділі охорони. Наказом № 33к від 03.10.2016 року був звільнений на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. Дані обставини встановлені на підставі копії трудової книжки [PERSON] (а.с.3-4). На день звільнення [PERSON] належала до сплати від КДНВП «Кварсит» заборгованість по заробітній платі за період квітень-жовтень 2015 року у розмірі 11540,00 грн., яка до теперішнього часу відповідачем позивачу не виплачена. Зазначені обставини підтверджуються довідкою КДНВП «Кварсит» № 3-30 від 12.06.2017 року (а.с.26). Статтею 43 Конституції України гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч.1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до ч.1\~ст. 115 КЗпП України,\~заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Частиною 3 ст. 15 [PERSON] України «Про оплату праці» передбачено, що оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобовязань щодо оплати праці. Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений в цій статті строк виплатити не оспорювань ним суму. За таких обставин, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь [PERSON] заборгованість з заробітної плати за період з квітня 2015 року по жовтень 2015 року у розмірі 11540,00 грн. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власника або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таким чином, Закон покладає на підприємство, установу, організацію обовязок провести із звільненим працівником повний розрахунок виплатити всі суми, що належать йому; при невиконанні такого обовязку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Відповідно до довідки КДНВП «Кварсит» № 3-31 від 12 червня 2017 року, середньоденна заробітна плата позивача, обчислена у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, становить 188,40 грн. (а.с.25). Нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд провадить шляхом множення середньоденного заробітку, який дорівнює 188,40 грн. на число робочих днів затримки розрахунку - 180 дні (за винятком святкових та неробочих днів) за період з 04 жовтня 2016 року по 22 червня 2017 року (по день ухвалення судового рішення). Таким чином, розмір середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні [PERSON] складе: 188,40 грн. х 180 днів = 33912,00 грн. За таких обставин, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь [PERSON] середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 04 жовтня 2016 року по 22 червня 2017 року у розмірі 33912,00 грн. Одночасно, суд не приймає до уваги доводи представника відповідача про те, що невиплата заробітної плати позивачу сталася внаслідок обставин непереборної сили, а тому відповідач звільняється від обовязку щодо виплати заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, та вважає їх безпідставними з огляду на таке. Відповідно до статті 617 ЦК України, особа, якам порушила зобовязання звільняється від відповідальності за порушення зобовязання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Відповідно до\~статті 10 [PERSON] України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 2 вересня 2014 року\~настання обставин непереборної сили (форс-мажору) може бути підтверджено лише Сертифікатом Торгово-промислової палати України. Відповідно до статті 14-1 [PERSON] України «Про торгово-промислової палати в Україні», торгово - промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини. Форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за заявою зацікавленої особи, по кожному окремому договору, контракту, угоді тощо, а також по податкових та інших зобовязаннях/обовязках, виконання яких настало згідно із законодавчим чи іншим нормативним актом або може настати найближчим часом і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин. [PERSON] України «Про торгово-промислові палати в Україні» та Регламент ТПП свідчить про те, що сертифікат засвідчує певні форс-мажорні обставини, які звільняють від відповідності за чітко визначеними зобовязаннями та на які вказано заявником. Наданий відповідачем лист торгово-промислової палати від 27 травня 2014 року № 100-28/12-12/03 (а.с.37-38) із посиланням про настання для відповідача форс-мажорних обставин у другому кварталі 2014 року за контрактом № 147/13 від 10.10.2013 року, не є належним доказом настання для позивача обставин непереборної сили за трудовим договором із [PERSON] у відповідності до вимог\~статті 10 [PERSON] України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Суд також не приймає до уваги доводи представника відповідача про те, що позивачем пропущено тримісячний строк на звернення до суду із вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та вважає їх безпідставними з огляду на таке. Пленум ВСУ в п. 25 постанови № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» розяснив, що не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Розрахунок із позивачем на час розгляду відповідачем не проведений, а тому строк, передбачений ст. 233 КЗпП України позивачем не пропущено. За таких обставин, позов слід задовольнити частково. У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд присуджує стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 640,00 грн., а також на рахунок спеціального фонду Державного бюджету України - у розмірі 960,00 грн.

Outcome: partial