overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-04 00:00:00

Звернувшись 21.12.2020 року до суду з позовом, [PERSON] просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] , посилаючись на те, що 29 вересня 1990 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб. Неповнолітніх дітей не мають. З травня 1994 року сімейно-шлюбні відносини та ведення спільного господарства між сторонами припинені через відмінність поглядів на сімейне життя та обов`язки. Їх шлюб носить формальний характер, примирення між ними за глибоким переконанням позивача неможливе та буде суперечити інтересу подружжя. Спорів щодо поділу спільного майна сторони не мають. Після розірвання шлюбу позивач просить залишити їй прізвище « [PERSON] ». Позивач [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце судового засідання, у судове засідання не з`явилася. Надала суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без її участі. Відповідач [PERSON] , який про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, у судове засідання не з`явився. Від нього надійшла заява, в якій він проти позовних вимог не заперечує та просить розглянути справу без його участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на таке. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Судом встановлено, що 29 вересня 1990 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований Новосвітлівською селищною радою Краснодонського району Луганської області, поновлений актовий запис про шлюб №13 від 30.05.2018 року складений Бахмутським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Харків) шлюб зареєстровано між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 13. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] (а.с.11). На день розгляду справи шлюбні відносини між сторонами протягом тривалого часу з 1994 року припинені через відмінність поглядів на сімейне життя та обов`язки. Спору про майно, що перебуває у спільній власності подружжя, між сторонами немає. За таких обставин, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому позовні вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. На підставі ст.ст. 104, 105, 110, 112 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-28 00:00:00

Звернувшись 23 серпня 2016 року до суду з даним позовом, позивач просить розірвати шлюб, зареєстрований між ним і відповідачем 26 лютого 2015 року у Центральному відділі державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 298, посилаючись на те, що від шлюбу мають малолітню дочку [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, втрату почуття поваги та любові один до одного. Вважає, що подальше збереження шлюбу є неможливим. Сторони у судове засідання не з'явилися, надали заяви, в яких просили справу розглянути в їх відсутність. Суд, дослідивши всі обставини у справі та перевіривши їх доказами, приходить до висновку про задоволення позову за наступних підстав: Відповідно до статті 51 Конституції України, а також статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Статтею 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Згідно зі статтею 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають суттєве значення. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 26 лютого 2015 року. Шлюб зареєстрований у Центральному відділі державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 298. Мають малолітню дочку [PERSON], [INFO]. Наразі шлюбні відносини між сторонами припинені, проживають окремо, примиритися не бажають. Отже, виходячи з взаємовідносин між сторонами, дійсних причин позову про розірвання шлюбу, приймаючи до уваги всі обставини життя сторін, їх категоричне небажання зберегти шлюб, суд вважає, що їх подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, тому шлюб між сторонами слід розірвати. Оскільки відповідач у своїй заяві відповідно до ст. 113 СК України не просила змінити її прізвище на дошлюбне, прізвище дружині після розірвання шлюбу слід залишити Решетнікова.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-24 00:00:00

Звернувшись 25.12.2013 року до суду , [PERSON] просить стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти на утримання малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON] ,[INFO], у розмірі по 1/6 частині з усіх видів доходу відповідача на кожну дитину, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи із дня подання позовної заяви і до повноліття дочки [PERSON], а потім у розмірі ? частини з усіх видів доходу відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття доньки [PERSON], посилаючись на те, що 16.09.2000 року між сторонами був зареєстрований шлюб, від якого вони мають двох дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Подружні стосунки між ними були припинені з червня 2013 року. З цього часу вони спільним побутом не пов'язані, відповідач абсолютно не опікується ані дітьми, ані потребами родини. Відповідач є працездатним, аліментів нікому не сплачує. Позивачка у судове засідання не з'явилась, надала суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутність та з посиланням на підтримання позовних вимог. Відповідач у судове засідання не з явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, відомостей про причини неявки не надав, тому суд, згідно до ч.4 ст. 169 ЦПК України, вирішує справу на підставі наявних у ній доказів (постановляє заочне рішення). Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Згідно ст.180 Сімейного кодексу України - батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ст.181 Сімейного кодексу України - кошти на утримання дітей /аліменти/ присуджуються за рішенням суду у частці від доходу її батька /матері/. Судом встановлено, що 16 вересня 2000 року між сторонами був укладений шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу Серія [NUMBER] від 16.09.2000р. Від шлюбу сторони мають дітей : [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження Серія [NUMBER] та [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження Серія [NUMBER]. В теперішній час діти проживають разом з позивачкою за адресою: [ADDRESS] та знаходяться наїї утриманні. Відповідач є працездатним, аліментів на інших дітей, непрацездатних батьків, дружину не сплачує, відсутні й інші обставини, які мають суттєве значення для визначення розміру аліментів, тому він в змозі виплачувати 1/3 частину свого доходу щомісячно з урахуванням того, що розмір аліментів на одну дитину не може бути менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повнолітня доньки [PERSON], а потім у розмірі ? частини з усіх видів доходу відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття доньки [PERSON]. Згідно до ст. 367 ЦПК України необхідно допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. На підставі ст.ст. 180, 181 ч.3, 182, 183 ч.2, 191 ч.1 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-02 00:00:00

Звернувшись 27.01.2016 р. до суду з відповідним позовом, [PERSON] просить розірвати шлюб з [PERSON]; стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина у сумі 1/4 усіх видів доходу до повноліття дитини. посилаючись на те, що шлюбні відносини з відповідачем з грудня 2014 року почалися розлагоджуватися, а з вересня 2015 року - зовсім припинилися, через те, що вони не зійшлися характерами, через незабезпечення відповідачем сім'ї матеріально, через суттєві розбіжності між їх поглядами на політичні події в країні. Зазначене робить неможливим їх подальше сумісне проживання, примирення вона виключає. У теперішній час вони з відповідачем проживають окремо, їх спільна дитина - [PERSON], [INFO], проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на дитину не надає. Спору з приводу місця проживання дитини, а також з приводу майна, що перебуває у спільній власності подружжя, між сторонами не має. Позивач у судове засідання не з'явилася, надавши суду заяву про розгляд справи у її відсутність та з посиланням на підтримання позову. Відповідач у судове засідання не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи у його відсутність та з посиланням на визнання позову. Дослідивши докази у справі, суд дістає таких висновків: 24.04.2012 р. виконкомом Марківської сільської ради Костянтинівського району Донецької області зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що складено відповідний актовий запис №01 (копія свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] - на а.с.3). Шлюбні відносини між сторонами припинені. Відповідно до статті 51 Конституції України, статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, примирення виключає, з чого суд дістає висновку про те, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, тому шлюб між сторонами підлягає розірванню, позов в цій частині - задоволенню. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO] (копія свідоцтва про народження Серії [NUMBER] - на а.с.4). Малолітня дитина сторін проживає з позивачкою і знаходиться на її утриманні, відповідач участі в утриманні дитини не приймає. Дана обставина стороною відповідача не спростована. Оскільки відповідач своїх обов'язків по утриманню дитини, передбачених ст.180 Сімейного кодексу України, не виконує, з відповідача на користь позивачки у відповідності до ч.3 ст.181 СК України слід стягнути аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від доходу відповідача, який останнім не заперечується, позов - задовольнити.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-02 00:00:00

Звернувшись в суд з даним позовом, позивачі посилаються на те, що будинок [ADDRESS] належить їм на праві власності. У вказаній квартирі зареєстрований також Відповідач по справі- [PERSON]. Фактично відповідач з моменту реєстрації в 2002 році у вказаному будинку не проживає. Просять суд в зв»язку з тим, що відповідач не проживає на даній житловій площі більше року, визнати його таким, що втратив право на користування житлом. Справу просять розглянути без їх участі. Відповідач, будучи неодноразово повідомленим судом по останньому відомому місцю проживання, про час і місце розгляду справи, в тому числі і через засоби масової інформації, у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд до відома не поклав. Відповідно до ст.. 197 ЦПК України у зв'язку з неявкою сторін. фіксування судового засідання не проводилося. Зі згоди позивачів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Проаналізувавши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з таких підстав. Як видно із досліджених доказів позивачам на праві власності належить будинок [ADDRESS], що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 17 серпня 2004 року та копіями свідоцтв про право на спадщину від 13.11.2012 року та 03.07.2014 року. Крім позивачів у квартирі зареєстрована відповідач по справі- [PERSON], який тривалий час, фактично з 2002 року у вказаному помешканні не проживає. Даний факт підтверджується зокрема Актом від 25.07.2014 року затвердженим сільським головою с. Корнич. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином суд вважає, що відповідач добровільно покинув будинок у якому зареєстрований, ніяких перешкод в проживанні у ньому йому ніхто не чинив, а оскільки він не проживає без поважних причин більше одного року, то в силу цього втратив право на користування вказаним будинком. На підставі наведеного та ст.ст. 321, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-30 00:00:00

Звернувшись в суд з даним позовом, позивачі посилаються на те, що будинок [ADDRESS] належить їм на праві власності. У вказаному будинку зареєстрована Відповідачка по справі- племінниця чоловіка [PERSON]. Фактично відповідачка з моменту реєстрації у вказаному будинку не проживає. Просять суд в зв»язку з тим, що відповідачка не проживає на даній житловій площі більше року, визнати її такою, що втратила право на користування житлом. Справу просять розглянути без їх участі. Відповідач, будучи неодноразово повідомленим судом по останньому відомому місцю проживання, про час і місце розгляду справи, в тому числі і через засоби масової інформації, у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд до відома не поклав. Відповідно до ст.. 197 ЦПК України у зв'язку з неявкою сторін. фіксування судового засідання не проводилося. Зі згоди позивачів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Проаналізувавши матеріали справи суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог виходячи із наступного. Як видно із досліджених доказів позивачам на праві власності належить будинок [ADDRESS], що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Крім позивачів в будинковолодінні зареєстрована відповідачка по справі- [PERSON], яка тривалий час, фактично з 1999 року у вказаному будинку не проживає. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином суд вважає, що відповідач добровільно покинув будинок у якому зареєстрований, ніяких перешкод в проживанні у ньому йому ніхто не чинив, а оскільки він не проживає без поважних причин більше одного року, то в силу цього втратив право на користування вказаним будинком. На підставі наведеного та ст.ст. 321, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-16 00:00:00

Звернувшись в суд з даним позовом, позивачі посилаються на те, що їм належить квартира 54 за адресою м. Коломия, вул. Лисенка, 12. У вказаній квартирі зареєстрований також Відповідач по справі- Никорак [PERSON] відповідач у вказаному будинку не проживає з моменту реєстрації з 2013 року. Просять суд в зв»язку з тим, що відповідач не проживає на даній житловій площі більше шести місяців, визнати його таким, що втратив право на користування житлом. Позивачі в судовому засіданні позовну заяву підтримали в повному обсязі. Відповідач, будучи неодноразово повідомленим судом по останньому відомому місцю проживання, про час і місце розгляду справи, в тому числі і через засоби масової інформації, у судове засідання не зявився, про причини неявки суд до відома не поклав. Зі згоди позивачів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Проаналізувавши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з таких підстав. Як видно із досліджених доказів позивачам на праві власності належить квартира 54 за адресою м. Коломия, вул. Лисенка, 12. Крім позивачів у будинку зареєстрований відповідач по справі- Никорак І.М., який тривалий час, фактично з 2013 року у вказаному помешканні не проживає. Відповідно до ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Свідок [PERSON] пояснив, що він живе по сусідству з позивачами. Вказав, що [PERSON] в квартирі 54 ніколи там не проживав Свідок [PERSON] пояснив, що його сестра є дружиною позивача і вона живе по сусідству з позивачами. Йому відомо, що позивачі прописали відповідача, оскільки йому необхідна була реєстрація для отримання закордонного паспорта. Однак у квартирі [ADDRESS] він ніколи не проживав. Таким чином суд вважає, що відповідач добровільно покинув будинок у якому зареєстрований, ніяких перешкод в проживанні у ньому йому ніхто не чинив, а оскільки він не проживає без поважних причин більше шести місяців, то в силу цього втратив право на користування вказаним будинком. На підставі наведеного та ст.ст. 321, 391, 405 ЦК України, ст..ст. 71, 72 ЖК України

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-01 00:00:00

Звернувшись в суд з даним позовом, позивачі посилаються на те, що квартира [ADDRESS] належить їм в рівних частках на праві власності. У вказаній квартирі зареєстрований також Відповідач по справі- [PERSON]. Фактично відповідач після розірвання шлюбу з [PERSON] в 2011 році у вказаній квартирі не проживає. Просять суд в зв»язку з тим, що відповідач не проживає на даній житловій площі більше шести місяців, визнати його таким, що втратив право на користування житлом. Справу просять розглянути без їх участі. Відповідач, будучи неодноразово повідомленим судом по останньому відомому місцю проживання, про час і місце розгляду справи, в тому числі і через засоби масової інформації, у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд до відома не поклав. Відповідно до ст.. 197 ЦПК України у зв'язку з неявкою сторін фіксування судового засідання не проводилося. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Проаналізувавши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з таких підстав. Як видно із досліджених доказів позивачам на праві власності належить квартира [ADDRESS]. Крім позивачів у квартирі зареєстрований відповідач по справі- [PERSON]., який тривалий час, фактично з 2011 року у вказаному помешканні не проживає. Відповідно до ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином суд вважає, що відповідач добровільно покинув будинок у якому зареєстрований, ніяких перешкод в проживанні у ньому йому ніхто не чинив, а оскільки він не проживає без поважних причин більше шести місяців, то в силу цього втратив право на користування вказаним будинком. На підставі наведеного та ст.ст. 321, 391, 405 ЦК України, ст..ст. 71, 72 ЖК України

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-04 00:00:00

Звернувшись в суд з даним позовом, позивачі посилаються на те, що квартира [ADDRESS] належить їм на праві власності. У вказаній квартирі зареєстрований також Відповідач по справі- колишній чоловік [PERSON]- [PERSON]. Фактично відповідач з 2007 року у вказаній квартирі не проживає. Просять суд в зв»язку з тим, що відповідач не проживає на даній житловій площі більше року, визнати його таким, що втратив право на користування житлом. Справу просять розглянути без їх участі. Відповідач, будучи повідомленим судом по останньому відомому місцю проживання, про час і місце розгляду справи, в тому числі і через засоби масової інформації, у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд до відома не поклав. Відповідно до ст.. 197 ЦПК України у зв'язку з неявкою сторін. фіксування судового засідання не проводилося. Зі згоди позивачів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Проаналізувавши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з таких підстав. Як видно із досліджених доказів позивачам на праві власності належить квартира [ADDRESS], що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 28 жовтня 1999 року та копією договору дарування від 16 квітня 2007 року. Крім позивачів у квартирі зареєстрована відповідач по справі- [PERSON], який тривалий час, фактично з 2007 року у вказаному помешканні не проживає. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином суд вважає, що відповідач добровільно покинув будинок у якому зареєстрований, ніяких перешкод в проживанні у ньому йому ніхто не чинив, а оскільки він не проживає без поважних причин більше одного року, то в силу цього втратив право на користування вказаним будинком. На підставі наведеного та ст.ст. 321, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved