Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

Звернувшись до суду з позовом, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» просить стягнути з [PERSON] суму заборгованості за кредитним договором № 50256060 від 22 жовтня 2010 року у розмірі 29558,84 грн., а також судові витрати, посилаючись на те, що 20 червня 2012 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (первісний кредитор) та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено Договір відступлення права вимоги № 26/12-ФНКю. Відповідно до умов зазначеного договору первісний кредитор відступив позивачу право вимоги від [PERSON] коштів (включаючи проценти, комісії, штрафні санкції та інші платежі), право на одержання яких належить первісному кредитору на підставі кредитного договору № 50256060 від 22.10.2010 року, а позивач набув право вимоги грошових коштів від відповідача. Відповідно до виписки з реєстру боржників від 20.06.2012 року позивач набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 29558,84 грн., в тому числі: 8067,97 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 0,72 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4858,45 грн. - заборгованість по комісії за управління кредитом; 16631,70 грн. -пеня за порушення графіку погашення заборгованості. Після відступлення первісним кредитором права грошової вимоги позивачу, у відповідності до ст. ст. 512,513,514,516 ЦК України, відповідачу було відправлено лист повідомлення про відступлення права грошової вимоги. У зв'язку з істотним порушенням відповідачем умов кредитного договору, позивачем, який набув права грошової вимоги, на адресу відповідача направлено повідомлення про зміну умов кредитного договору та вимогу про погашення загальної суми боргу. Згідно ч.1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Згідно п. 7 Кредитного договору, підписанням Кредитного договору, позичальник засвідчив (підтвердив) прийняття загальних умов ТОВ «ФК ФЦР» з наданням фізичним особам кредитів (надалі - Загальні умови). Відповідно до п. 17 Загальних умов кредитодавець має право в будь-якому разі вимагати, в тому числі в судовому порядку, дострокового виконання всіх зобов'язань позичальника за кредитним договором , якщо прострочення грошових зобов'язань позичальника становить більше ніж один місяць від моменту настання терміну сплати обов'язкового платежу за кредитом. Згідно із ч.2 ст. 1050, ч.2 ст. 1054 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок повернути кредит частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів. Інформація про кількість днів прострочення в кількості 783 днів зазначена у виписці з реєстру боржників та підтверджує той факт, що строк прострочення виконання зобов'язань за кредитним договором складає більше одного місяця. Всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свої зобов'язання по сплаті заборгованості за кредитним договором. Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання. Крім того, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором (ст. 612 ЦК України). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед позивачем за кредитним договором № 50256060 від 22.10.2010 р. в розмірі 29558,84 грн., з яких 8067,97 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 0,72 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4858,45 грн. - заборгованість по комісії за управління кредитом; 16631,70 грн. -пеня за порушення графіку погашення заборгованості. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться. [PERSON], пред'явивши зустрічний позов та уточнивши заявлені позовні вимоги (а.с.213-214), просить визнати кредитний договір № 50256060 від 22 жовтня 2010 року недійсним; стягнути солідарно з ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ТОВ «»Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на її користь матеріальні збитки у розмірі 5379,00 грн. та моральні збитки у розмірі 3000,00 грн., посилаючись на те, що 22.10.2010 року між нею та ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» був укладений кредитний договір № 5025606. При укладенні спірного договору, кредитодавцем повністю проігноровані вимоги ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», та інші нормативно-правові акти, зокрема, щодо повідомлення позичальника у письмовій формі про кредитні умови, тощо. Крім того, відповідно до ч.2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотній дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Також у договорі не прописані умови відповідальності кредитодавця ні за виконання чи неналежне виконання умов договору, це є істотними умовами (ст. 628 ЦК України), через що договір не відповідає п. 9 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» Відповідно до вказаного пункту Закону, договір повинен містити права та обов'язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору. Всупереч цьому, договір містить лише відповідальність позичальника. Таким чином, кредитодавець вводить позичальника в оману, а у договорі містить відсутність істотної умови. У в п. 8 договору кредитодавець хоче відмінити право надане Законом по захисту персональної інформації клієнта. Відповідно до ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» звертатись без згоди споживача за інформацією про його фінансовий стан до третіх осіб, які пов'язані зі споживачем родинними, особистими, діловими, професійними або іншими стосунками у соціальному бутті споживача, тому такі умови кредитного договору є недійсними. Встановивши у договорі плату за управління кредитом, кредитодавець не надав позичальнику даних про те, які саме послуги він надає позичальнику. Вказана плата суперечить чинному законодавству, яка забороняє стягувати додаткову плату. Встановлення плати за дії, які кредитодавець здійснює у процесі кредитування, у даному випадку - надання кредитних ресурсів, є підприємницькою діяльністю, яка вводить в обману, відповідно до ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів». При таких обставинах, умови кредитного договору, по яким позичальник повинен заплатити кредитодавцю крім процентів за використання кредиту, ще і додаткову плату за надання кредиту, плату за управління кредитом, є несправедливими умовами договору і відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» повинні були визнані недійсними. Відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Відповідно до ч.2 ст. 230 ЦК України сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практики забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Суб'єкти господарювання, їх працівники несуть відповідальність за нечесну підприємницьку практики згідно із законодавством. Абзац 3 пункту 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» вказує на те, що умови договору, що обмежують права споживача порівняно з положеннями, передбаченими законодавством, визнаються недійсними. Якщо внаслідок застосування умов такого договору споживачеві завдано збитків, вони мають бути відшкодовані винною особою в повному обсязі. Відповідно до ч.2 п.2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткій, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Відповідно до ч.1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Від так, кредитний договір (надання інформації перед укладанням його, та наступним його виконанням) підпадає під поняття договору, відповідно якому надається банківська послуга на отримання іншою стороною матеріальних благ, оскільки укладається між фізичною особою з споживчою метою з одного боку, та юридичною особою, яка надає подібні послуги у публічному порядку у ході здійснення нею підприємницької діяльності, з іншою сторони. Відповідно до п.17 ч.1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Постановою правління НБУ від 10.05.2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» Національний Банк України встановив правила у сфері банківських послуг, які регулюють порядок надання банками споживачу повної, необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про сукупну вартість споживчого кредиту (кредиту на поточні потреби, кредиту в інвестиційну діяльність, іпотечного кредиту), з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням та погашенням кредиту ( у тому числі наданого у формі кредитної лінії, овердрафту за картковим рахунком тощо) і мають бути оплачені споживачем згідно з вимогами законодавства України та/ або кредитного договору про надання споживчого кредиту. Представник первісного позивача ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» в судове засідання не з'явилась, надавши суду заяву про повне підтримання позовних вимог ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та про розгляд справи у його відсутність, а також надав суду заперечення проти зустрічної позовної заяви [PERSON], в яких зазначив, що в п. 10 кредитного договору № 50256060 від 22.10.2010 року зазначено, що підписанням цього договору [PERSON] засвідчує, що вона повідомлена кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови передбачені статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та її змістом, а також про всі інші умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України. Крім того, в тексті кредитного договору, додатку до нього та в тексті загальних умов вказано на всі умови, які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України. В договорі з додатками та в загальних умовах прописані всі права та обов'язки сторін, зокрема в п.9-21 загальних умов з надання кредитів, зміст договору повністю відповідає ст. 628 ЦК України. П. 8 кредитного договору не відміняє права позичальника, надане Законом України «Про захист персональних даних», а є підтвердженням того, що [PERSON] в письмовій формі надала дозвіл кредитодавцеві використовувати відомості про неї, що передбачено п. 1 ст. 11 Закону України «Про захист персональних даних», тому не суперечить чинному законодавству. Крім того, плата за управління кредитом входить до сукупної вартості кредиту та передбачена п. 4 кредитного договору, що не суперечить чинному законодавству, та є додатковою. [PERSON] обґрунтовує зустрічну позовну заяву посилаючись на ч.1 ст. 230 ЦК України: якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення ( ч.1 ст.229 ЦК України) такий правочин визнається судом недійсним. Обман як процес, спрямований на реалізацію волі майбутнього контрагента як результат проявився у настанні таких правових наслідків, які за звичайних умов не могли б настати. Але в зустрічній позовній заяві [PERSON] не зазначає, що вона мала на увазі, не вказує, які саме наслідки в даному випадку настали. [PERSON] була ознайомлена належним чином з положеннями кредитного договору та загальними умовами ТОВ «ФК» «ЦФР» з надання фізичним особам кредитів, про що свідчить її підпис на даному документі. Посилаючись на ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів»: підприємницька діяльність є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору, [PERSON] знову ж таки не приводить обґрунтування фактів щодо приховування чи замовчування даних або їхнє перекручення. Також не мали місце обставини, що не відповідають дійсності, волі позичальника перебувати у відносинах, погоджених правочином, чи невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями кредитодавця. Також, в зустрічній позовні заяві [PERSON] посилається на положення ч.2 ст. 230 ЦК України, а саме: сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням правочину. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. В зустрічній позовній заяві відсутній факт заподіяння [PERSON] моральних чи фізичних страждань, що є невід'ємною складовою поняття немайнової шкоди, або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі [PERSON] оцінює заподіяну їй шкоду та з чого вона при цьому виходить. Така позиція [PERSON] дає підстави вважати, що думка останньої щодо зобов'язання відшкодувати їй збитки та моральну шкоду є помилковою. Підстави визнання кредитного договору недійсним є не обґрунтованими. Просив позов ТОВ «ФК» ЄАПБ» до [PERSON] задовольнити у повному обсязі, у задоволенні зустрічного позову відмовити. Представник первісного відповідача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» не визнав в повному обсязі, підтримав зустрічну позовну заяву [PERSON] з наведених у ній підстав, просив відмовити у задоволенні первісного позову, зустрічну позовну заяву задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача за зустрічною позовною заявою ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень», про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, в судове засідання не з'явився, надав суду письмові заперечення проти зустрічного позову, в яких зазначив, що в зустрічній позовній заяві [PERSON] вказує на те, що ТОВ «ФК «ЦФР» нав'язало їй укласти договори карткового рахунку та страхування, проте нічим це не підтверджує. Кредитний договір № 50256060 від 22 жовтня 2010 року не містить жодного положення, згідно з яким [PERSON] зобов'язана під час укладання договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем. Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Таким чином, сторони є вільними при укладенні договорів та при виборі контрагентів і примусити [PERSON] укласти той чи інший договір ТОВ «ФК «ЦФР» не може. Окрім того, обставини укладення [PERSON] карткового рахунку та договору страхування жодним чином не впливають на чинність кредитного договору. Згідно п.10 кредитного договору, підписанням цього договору [PERSON] засвідчила (підтвердила) факт свого ознайомлення з усіма умовами, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України. Відповідне повідомлення здійснене саме у письмовій формі. І такий письмовий доказ зазначеного факту є достатнім. Адже закон містить вимогу повідомити споживача про певні умови, але не містить вимоги підписання споживачем саме такого документа, у якому такі умови були би повністю викладені. У цьому контексті, крім іншого, відрізняються між собою поняття «Умови, про які кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача перед укладенням кредитного договору ( ч.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»), з однієї сторони, та поняття «Істотні умови договору» ( ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів»), з іншої сторони. Закон України «Про захист прав споживачів» ( п.3 ч.3 ст. 18): несправедливими є умови договору про встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця. Саме у кредитних відносинах ця норма закону має застосовуватися у співвідношенні із спеціальною нормою, закріпленою ч.1 ст. 1056 ЦК України: кредитодавець має право відмовитися від надання позичальникові передбаченого договором кредиту частково або в повному обсязі у разі порушення процедури визнання позичальника банкрутом або за наявності інших обставин, які явно свідчать про те, що наданий позичальникові кредит своєчасно не буде повернений. Але, головне, що у даному випадку ТОВ «ФК «ЦФР» вже надав [PERSON] послугу у повному обсязі - надав кредит у розмірі та на умовах, встановлених укладеним обома сторонами кредитним договором. А оскільки зазначену послугу вже надано, то її надання, відповідно вже нічиїм розсудом не може бути «обумовлено». Таким чином, кредитний договір № 50256060 від 22 жовтня 2010 року повністю відповідає принципам справедливості, добросовісності та розумності встановленим у статті 3 ЦК України. Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» ( п.9 ч.1 ст. 6): договір про надання фінансових послуг, якщо інше не передбачено законом, повинен містити умови про відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору. Згідно з п. 7 кредитного договору, підписання цього договору [PERSON] засвідчила (підтвердила) прийняття в якості невід'ємних умов кредитного договору, загальних умов з надання кредитів, затверджених наказом директора ТОВ «ФК «ЦФР». У даному випадку йде мова про відсилочні умови (норми), тобто про звичайну для правових актів (як для нормативно-правових, так і для індивідуально-правових) конструкцію, коли певні умови (норми), що вже закріплені в інших правових актах, застосовуються до регульованих відносин через їх відповідну імплементацію. При цьому, прийняття [PERSON] загальних умов з надання кредитів в якості умов кредитного договору не передбачає обов'язкового письмового оформлення факту передання [PERSON] такого документа, в якому були б викладені зазначені загальні умови. Умови про відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору закріплені п. 14.3 та п. 23 зазначених загальних умов з надання кредитів. Згідно з п. 8 кредитного договору [PERSON] надала кредитодавцеві дозвіл використовувати (надати іншим особам), відповідно до чинного законодавства України, інформацію про позичальника, пов'язану з укладенням, виконанням (невиконанням), припиненням цього договору. Кредитодавець, зокрема, має право передати відомості про позичальника до Бюро кредитних історій, яке займається збиранням, обробленням, зберіганням, захистом і використанням інформації відповідно до чинного законодавства України про формування і ведення кредитних історій. За кредитним договором фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти ( ч.1 ст. 1054 ЦК України). Ніяких інших послуг, крім надання кредитів, ТОВ «ФК «ЦФР» на підставі кредитних договорів не надає. Звідси, процентами за кредитним договором є плата позичальника за кредитним договором ( ст. 903 ЦК України) або, іншими словами, ціна кредитного договору ( ч.1 ст. 632 ЦК України). Склад, розмір, база нарахування, порядок внесення плати за кредитом (процентів), її окремих частин та інші можливі умови про ціну кредитного договору встановлюються за домовленістю сторін ( ч.1 ст. 632, ч.2 ст.6 ЦК України). Згідно з п. 6 кредитного договору ТОВ «ФК «ЦФР»: до складу плати за кредитом входить плата за річною процентною ставкою, плата за надання кредиту та плата за управління кредитом; плата за кредитом нараховується з моменту надання кредиту; плата за управління кредитом входить до складу щомісячного платежу відповідно до графіку платежів; плата за надання кредиту справляється за рахунок наданого кредиту, відразу після його надання. Іншими словами, «плата за управління кредитом» є видом плати (процентів) за кредитним договором ТОВ «ФК «ЦФР» ( як би такі проценти не називалися). Таким чином, виходячи з викладених заперечень, відсутні які б то не було правові підстави для визнання несправедливим та/або недійсним хоча б одного із тих положень кредитного договору № 50256060 від 22 жовтня 2010 року, яких стосуються викладені у зустрічній позовній заяві обставини. Отже, правових підстав для визнання недійсним кредитного договору № 50256060 від 22 жовтня 2010 року немає - на відміну від того, про що зазначає [PERSON] Виходячи із викладеного вище, відповідний кредитний договір ні в чому не суперечить ані ЦК України, ані іншим актам цивільного законодавства. З огляду на викладене, у цій цивільній справ позовна вимоги про визнання кредитного договору недійсним ґрунтується на неналежній підставі (неналежних підставах), а тому зазначена вимога є необґрунтованою. Стосовно майнових збитків [PERSON] жодним чином не було доведено вчинення ТОВ «ФК «ЦФР» протиправних діянь, наявність майнових збитків та причинно-наслідковий зв'язок між ними. Стосовно моральної шкоди, згідно з п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується; при недотримання позивачем зазначених вимог настають наслідки, передбачені для подання позовної заяви, що не відповідає вимогам закону. ТОВ «ФК «ЦФР» є небанківською установою, а відтак державний нагляд (контроль) стосовно нього здійснює не Національний Банк України, а Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг. Відповідно, нормативно-правові акти НБУ, в тому числі постанова № 168 від 10.05.2007 року, не мають поширюватися у своїй дії щодо ТОВ «ФК «ЦФР». Таким чином, позиція [PERSON] про відшкодування ТОВ «ЦФР» майнових збитків та моральної шкоди взагалі не доводиться викладенням яких би то не було обставин. На підставі викладеного, просив відмовити у задоволенні зустрічного позову у повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення та доводи представника [PERSON] - [PERSON], повно, всебічно та об'єктивно з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх дослідженими доказами, вважає, що позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» підлягають частковому задоволенню, зустрічні позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають з наступних підстав. Вирішуючи первісний позов ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» суд дістає наступних висновків. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.1054 ЦК України - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Судом встановлено, що 22 жовтня 2010 року ТОВ «Фінансова компанія «Центр Фінансових рішень» та [PERSON] уклали кредитний договір № 50256060, згідно якого кредитодавець зобов'язується надати кредит позичальнику в розмірі та на умовах, визначених цим договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та внести плату на кредитом (а.с.12-13, 14-16). Згідно п. 4 кредитного договору сума та валюта кредиту становить 8965,06 грн., процентна ставка - 0,01% річних; строк на який надається кредит - 24 місяці, повернення кредиту внесення плати за ним - щомісячно, за графіком платежів; плата за надання кредиту - 400,00 грн.; плата за управління кредитом - 5,00% від суми кредиту, що становить 448,25 грн. Згідно п. 7 кредитного договору загальні умови з надання кредитів затверджуються наказом директора ТОВ «ФК «ЦФР». Підписанням цього договору позичальник засвідчив (підтвердив) прийняття загальних умов з надання кредитів - в якості невід'ємних умов цього договору. Згідно п. 14.3 Загальних умов ТОВ «ФК «ЦФР» з надання фізичним особам кредитів за повне або часткове прострочення повернення кредиту та/або внесення плати за кредитом позичальник зобов'язаний сплатити кредитодавцю пеню у розмірі 1% від суми прострочення за кожний день прострочення. Зобов'язання сплатити пеню виникає у позичальника на п'ятий календарний день, що настає за пропущеним граничним терміном щомісячного платежу, але, якщо станом на граничний термін щомісячного платежу уже наявне прострочення позичальника, яке не усунене станом на зазначений термін, то пеня нараховується з наступного дня, що настає за граничним терміном щомісячного платежу. Сплата пені не звільняє позичальника від виконання зобов'язань, за порушення яких встановлена пеня, і так само не звільняє позичальника від зобов'язання відшкодувати кредитодавцю збитки, заподіяні невиконанням або неналежним виконанням своїх зобов'язань за кредитним договором, у повному обсязі понад суму пені. [PERSON] належним чином свої зобов'язання за кредитним договором № 50256060 від 22 жовтня 2010 року не виконала (а.с.19,20, 21,22-36). 20 червня 2012 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «Фінансова компанія «Центр Фінансових рішень» уклали договір відступлення прав вимоги № 26/12-ФНКю, відповідно до якого первісний кредитор (ТОВ «Фінансова компанія «Центр Фінансових рішень») відступає новому кредитору (ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів») право вимоги заборгованості до боржників - позичальників первісному кредитору на умовах, передбачених договором відступлення прав вимоги (а.с.5-7). Відповідно до виписки з реєстру боржників від 20.06.2012 року первісний кредитор відступає новому кредитору право вимоги заборгованостей до боржників - позичальників первісному кредитору на умовах, передбачених Договором відступлення прав вимоги № 26/12-ФНКю від 20 червня 2012 року, в тому числі до [PERSON] за кредитним договором № 50256060 від 22 жовтня 2010 року за сумою заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 8067,97 грн., сумою заборгованості за відсотками - 0,72 грн., за сумою заборгованості за платою за управління кредитом - 4858,45 грн., за сумою заборгованості за пенею - 16631,70 грн., а всього на суму 29558,84 грн. Кількість днів прострочення складає 783. (а.с.8) Повідомленнями від 26.06.2012 року № 000461094, від 26 червня 2012 року № 000461094-1 [PERSON] було повідомлено про зміну умов Кредитного договору № 50256060 від 22.10.2010 р., а саме про зміну кредитора у зобов'язанні (а.с.9,10,11) За таких обставин, суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором № 50256060 від 22 жовтня 2010 року в загальному розмірі 12927,14 грн., з яких 8067,97 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 0,72 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4858,45 грн. - заборгованість по комісії за управління кредитом. Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача [PERSON] пені у розмірі 16631,70 грн. задоволенню не підлягають у зв'язку із пропуском первісним позивачем строку спеціальної позовної давності. Так, з розрахунку заборгованості (а.с.20) вбачається, що пеня у розмірі 16631,70 грн. нарахована за період з 28 грудня 2010 року по 14 березня 2012 року. Позивач звернувся до суду з позовом 02 квітня 2013 року, тобто з пропуском спеціального строку позовної давності, який, згідно до ч.2 ст. 258 ЦК України, встановлений в один рік. Тож первісний позов слід задовольнити частково. Вирішуючи зустрічний позов [PERSON] про визнання кредитного договору недійсним суд дістає наступних висновків. Згідно з діючим законодавством правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом. Як на підставу заявлених позовних вимог [PERSON] посилається на ст. 230 ЦК України, якою регулюються правові наслідки правочину, який вчинено під впливом обману. Проте, стороною позивачів за зустрічною позовною заявою у судовому засіданні не доведені: наявність умислу в діях кредитодавця, істотність значення обставин, щодо яких [PERSON] введено в обману, і сам факт обману при укладенні оспорюваного кредитного договору. Статтею 1054 ЦК України визначено поняття кредитного договору. Відповідно до вказаної норми за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Таким чином істотними умовами кредитного договору, що визначені законом, є предмет, сума, строк повернення та розмір процентів. Відповідно до умов укладеного сторонами кредитного договору кредит надався [PERSON] на споживчі потреби без будь-яких обмежень (пункт 4.4 кредитного договору). Також з тексту оспорюваного правочину вбачається, що при його укладанні сторони визначили порядок та строки щомісячних платежів по поверненню кредиту до яких входить як повернення кредиту, так і сплата відсотків за користування ним, плата на надання кредиту, плата за управління кредитом, порядок їх нарахування ( пункти 4.2-4.8 кредитного договору, графік погашення (а.с.12-13). Таким чином доводи [PERSON] про недосягнення згоди по всім істотним умовам кредитного договору є безпідставними та такими, що суперечать нормам матеріального права та встановленим обставинам справи. Також, оспорюючи кредитний договір, [PERSON] вказує на порушення кредитодавцем вимог ст.ст. 11, 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Проте, з такими доводами погодитися не можна, оскільки детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням реальної процентної ставки, абсолютного значення подорожчання кредиту, виду, предмету та вартості супутніх послуг та інших фінансових зобов'язань вказані у графіку погашення заборгованості, який є додатком до кредитного договору від 22 жовтня 2010 року № 50256060 та з яким було ознайомлено [PERSON], про що свідчить її підпис (а.с.13). В цьому графіку вказані нараховані комісії та проценти, щомісячні суми погашення кредиту, а отже і абсолютне здорожчання кредиту. Крім того, з тексту кредитного договору ( п.10) вбачається, що підписанням цього договору [PERSON] засвідчує (підтверджує), що вона повідомлена кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, передбачені статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів», та її змістом, а також про всі інші умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до чинного законодавства України. Також суд не погоджується з доводами [PERSON] щодо несправедливості умов кредитного договору, оскільки немає підстав вважати, що положення оспорюваного договору дійсно є несправедливими, а їх оцінка надана [PERSON], є суто суб'єктивною та випливає з її особистої зацікавленості як сторони договору у зменшенні своїх грошових зобов'язань. Встановлені фактичні обставини у справі, які підтверджуються матеріалами справи, не містять належних доказів, що підтверджували б те, що кредитний договір не відповідає вимогам ч.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Доводи [PERSON] щодо порушення кредитодавцем її прав, наданих Законом по захисту персональної інформації також не заслуговують на увагу, оскільки згідно з п. 8 кредитного договору [PERSON] надала кредитодавцеві дозвіл використовувати (надати іншим особам), відповідно до чинного законодавства України, інформацію про позичальника, пов'язану з укладенням, виконанням (невиконанням), припиненням цього договору. Кредитодавець, зокрема, має право передати відомості про позичальника до Бюро кредитних історій, яке займається збиранням, обробленням, зберіганням, захистом і використанням інформації відповідно до чинного законодавства України про формування і ведення кредитних історій. У зв'язку з відсутністю підстав для визнання кредитного договору № 50256060 від 22 жовтня 2010 року недійсним суд також не находить підстав для стягнення з відповідачів по зустрічній позовній заяві матеріальних збитків у розмірі 5379,00 грн. та моральних збитків у розмірі 3000,00 грн. За таких обставин, у задоволенні зустрічної позовної заяви [PERSON] слід відмовити у повному обсязі. Згідно до ст.. 88 ЦПК України суд пропорційно задоволених вимог присуджує стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» судовий збір у розмірі 229, 40 грн.

Outcome: partial