Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-05 00:00:00

Звернувшись до суду з позовом до АТ «Українська залізниця», [PERSON] просить стягнути з відповідача на його користь нараховану, але не виплачену йому заробітну плату за період з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року в сумі 25832,02 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач послалася на те, що він з 12 липня 2016 року по 17 липня 2017 року працював на посаді слюсаря з ремонту рухомого складу виробничого підрозділу «Дебальцівське пасажирське локомотивне депо» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». На теперішній час Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» на підставі постанови КМУ від 31.10.2018 № 938 перейменоване в Акціонерне товариство «Українська залізниця». З березня 2017 року роботодавець припинив виплачувати йому заробітну плату, хоча і продовжував її нараховувати. Станом на 17 липня 2017 року розмір нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року становить 32398,70 грн (за вирахуванням податків та інших обов`язкових платежів до виплати належить 25832,02 грн), що підтверджується довідкою, виданою за місцем роботи. Однак ця довідка не засвідчена печаткою відповідача, оскільки, як йому сказали, усі печатки із структурних підрозділів відповідача, що залишились на території непідконтрольній органам державної влади України, були ним вилучені. Отримати від відповідача належним чином засвідчену довідку про розмір нарахованої, але не виплаченої йому заробітної плати за період з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року він не може. Первинні документи для нарахування заробітної плати знаходяться у регіональній філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» (вул. Привокзальна м. Лиман Донецької області), куди вони були здані ним особисто в жовтні 2017 року. Добровільно сплатити заборгованість по заробітній платі відповідач відмовляється. Відповідач надав відзив на позовну заяву [PERSON] (а. с. 87-92), в якому позов не визнав у повному обсязі, пославшись на те, що за період з 01.03.2017 по 15.03.2017 позивачу нарахована заробітна плата, з урахуванням обов`язкових утримань податків на доходи та інших зборів, у сумі 2340,57 грн, яка отримана 27.07.2017 у касі м. Лиман. Станом на день звільнення позивача заборгованість з виплати заробітної плати відсутня. З 16.03.2017 у зв`язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» та виробничих підрозділів підпорядкованих дирекції, викликаних припиненням переміщенням вантажу через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської області шляхами залізничного та автомобільного сполучення, відповідно до Рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15.03.2017 «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національній безпеці України» введеного в дію Указом Президента України від 15.03.2017 №62/2017 нарахування заробітної плати було припинено. Наслідком вищевказаного рішення є відсутність зв`язку з виробничими підрозділами структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця», а також передачі з непідконтрольної території первинних документів. Частиною 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність України» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарський операцій є первинні документи. У зв`язку із відсутністю первинних документів в структурному підрозділі «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця» нарахування заробітної плати здійснити не можливо. З 16 березня 2017 року до Дирекції не надходили первинні документи від підприємства, на якому працював позивач, для нарахування заробітної плати. Тобто на підконтрольній Україні території інформація відсутня, а не втрачена, первинна документація (табеля обліку робочого часу або графіки роботи за період, копії або оригінали внутрішніх наказів, розпоряджень та інше за період з березня по липень 2017 року) для нарахування заробітної плати. На підставі дії форс - мажорних обставин АТ «Укрзалізниця» не здійснювала нарахування заробітної плати (за період з 16.03.2017 по 17.07.2017) та господарської діяльності, а тому у відношенні позивача трудового порушення не скоєно. Для підтвердження суми заборгованості заробітної плати позивачем надана довідка, яка не містить номеру та дати, є довільної форми та не містить посилань на бухгалтерські документи, відсутня печатка підприємства, підписана не працівниками АТ «Укрзалізниця», відповідачу їх походження не відоме. Сам по собі факт звільнення позивача не може бути підставою для задоволення позовних вимог, оскільки відповідно до ч.1 ст. 94 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникові за виконану роботу, а не за факт перебування у трудових правовідносинах. Позивач відповідь на відзив не подав. Заочним рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 07.12.2020 позовні вимоги [PERSON] до АТ «Укрзалізниця» про стягнення нархованої але не виплаченої заробітної плати задоволені в повному обсязі (а.с. 30-33). Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 19.02.2021 заочне рішення № 233/4812/20 від 07.12.2020 в цивільній справі за позовом [PERSON] до АТ «Укрзалізниця» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати скасовано, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін, встановлені строки на подання заяв по суті (а.с. 72-73). Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 05.04.2021 відзив АТ «Укрзалізниця» на позовну заяву [PERSON] залишено без руху, відповідачу надано строк на усунення недоліків (а.с.119). Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 19.04.2021 продовжено АТ «Укрзалізниця» строк на подання відзиву на позовну заяву [PERSON] . Відзив АТ «Укрзалізниця» прийнято до розгляду (а.с.132). Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 19.04.2021 витребувано докази у цій справі (а.с. 134-136). Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 15.06.2021 витребувано докази у цій справі (а.с. 162-163). Позивач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив справу розглянути у його відсутність. Представниця відповідача [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, у відзиві на позовну заяву просила розгляд справи проводити у її відсутність. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Судом установлено, що [PERSON] з 12 липня 2016 року по 17 липня 2017 року перебував у трудових правовідносинах з виробничим підрозділом «Дебальцівське пасажирське локомотивне депо» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», де працював слюсарем з ремонту рухомого складу. Наказом від 10.07.2017 №3127/ДН-ос звільнений за п.1 ст. 41 КЗпП України у зв`язку із скороченням штату. Вказані обставини підтверджуються трудовою книжкою позивача серії [NUMBER] від 25 травня 1988 року (а.с.4-8), копією наказу (розпорядження) № 3127/ДН-ОС від 10.07.2017 р. про припинення трудового договору (контракту) (а.с.156). Відповідно до постанови Кабінету міністрів України № 938 від 31.10.2018 Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» змінило назву на Акціонерне товариство «Українська залізниця». Статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч. 1 ст. 113 КЗпП України час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Згідно з ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку. Частиною 1 статті 83 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Статтею 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму. Відповідно до частини 2 ст. 30 Закону України від 24.03.1995 № 108/95-ВР «Про оплату праці» роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку. Згідно з ст. 8 Закону України від 16.07.1999 № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. Відповідно до статті 110 КЗпП України при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати. Вказана норма права кореспондується із ч. 1 ст. 30 ЗУ «Про оплату праці», а другою частиною цієї статті встановлено обов`язок роботодавця забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку. Ухвалами Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 19.04.2021 та 15.06.2021 у АТ «Українська залізниця» витребувано докази про розмір нарахованої, але не виплаченої заробітної плати позивача за періоди з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року, документи щодо остаточного розрахунку з [PERSON] , рішення робочої комісії з їх опрацювання або їх копії. Відповідачем на виконання вказаних ухвал суду надано копії табуляграм (а.с. 201-203), відповідно до яких позивачу у період з березня 2017 року по липень 2017 року заробітну плату було нараховано з урахуванням часу простою та компенсаційних виплат: -в березні 2017 року в розмірі 4967,67 грн, що після утриманням з цієї суми обов`язкових податків та зборів складає 3950,21 грн; -за квітень 2017 року в розмірі 3098,19 грн, що після утриманням з цієї суми обов`язкових податків та зборів складає 2463,63 грн; -за травень 2017 року в розмірі 3240,87 грн, що після утриманням з цієї суми обов`язкових податків та зборів складає 2577,08 грн; -за червень 2017 року в розмірі 3240,87 грн, що після утриманням з цієї суми обов`язкових податків та зборів складає 2577,08 грн; -за липень 2017 року заробітну плату було нараховано в розмірі 17851,10 грн, яка складається, в тому числі, з компенсації за невикористану відпустку за 37 днів в сумі 8850,03 грн, вихідної допомоги при скороченні в сумі 6913,64 грн, що після утриманням з цієї суми обов`язкових податків та зборів складає 14264,02 грн. У сумі розмір нарахованої заробітної плати за період з березня 2017 року по липень 2017 року складає 32398,70 грн. Вказані обставини відповідають довідці, яка надана позивачем (а.с.9), а також відомостям щодо явки та неявки позивача на роботу, які містяться в табелях обліку використання робочого часу за березень, квітень, травень, червень, липень 2017 року, копії яких надані відповідачем (а.с. 192-194). Крім того, відповідачем суду надано копію довідки від 24.12.2020 за № 1496/2, копію відомостей на виплату грошей № 5 від 28.07.2017 (а.с. 93,96-97), з яких вбачається, що за першу половину березня 2017 року позивачу було нараховано заробітну плату в розмірі 2943,44 грн, яку після вирахування обов`язкових податків та зборів отримано позивачем 28 липня 2017 року в розмірі 2350,57 грн. Також відповідачем надано копію повідомлення позивача про скорочення від 10.05.2017, копію наказу (розпорядження) № 3127/ДН-ОС від 10.07.2017 про припинення трудового договору (контракту) з [PERSON] , табельний номер [NUMBER] , яким звільнено працівника з 17.07.2017 на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України та вирішено згідно із ст. 44 КЗпП України надати працівнику вихідну допомогу у розмірі одного середнього заробітку, компенсацію за 37 днів відпустки, копію довідки-розрахунку невикористаних днів відпустки, за які надається компенсація під час звільнення, копію довідки, згідно з якою депонована заробітна плата відсутня, копії довідки про використання квитків для особистих потреб, копію особової картки працівника, копії наказів виробничого підрозділу «Дебальцевське пасажирське локомотивне депо» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» № 123/в-т від 15.02.2017, копії наказів «Про встановлення простою» від 17.03.2017 № 236/ДНД, від 20.03.2017 № 131/ТЧ-14, копію наказу від 06.03.2017 № 116/ТЧ-14 про встановлення додаткових вихідних днів у березні 2017 року», довідку-розрахунок оплати середньої зарплати. Враховуючи те, що наказом від 17.03.2017 № 236/ДНД з 20 березня 2017 року встановлено простій для всіх працівників виробничих підрозділів дирекції (а.с.207), а відповідно до ч. 1 ст. 113, ч. 1 ст. 44, ч. 1 ст. 83 КЗпП України час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу) та при припиненні трудового договору з підстави, зазначеної пунктом 1 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку, грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, суд дійшов висновку про те, що надані позивачем докази щодо заборгованості по заробітній платі, а саме довідка про розмір заборгованості із заробітної плати (а.с.9), відповідають обставинам справи. Посилання відповідача про неможливість розрахунку заборгованості по заробітній платі через відсутність у роботодавця оригіналів первинних документів щодо розміру виконаної роботи та розміру заборгованості не спростовує висновків суду, оскільки обов`язок вести облік відпрацьованого часу та розміру заробітної плати покладено лише на роботодавця, обставини, які зумовлюють відсутність первинної документації, не звільняють роботодавця від обов`язку сплачувати заробітну плату працівнику, право на яку гарантоване Конституцією України. Вказаний висновок відповідає позиції, викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 березня 2018 року у справі № 243/5469/17, відповідно до якого відомості щодо виплати заробітної плати не обмежуються лише первинною документацією роботодавця. Отже відсутність у відповідача первинної документації не є підставою для не нарахування та не виплати позивачу заробітної плати. Наявність форс-мажорних обставин, що спричинили невиплату заробітної плати та відсутність оригіналів первинних документів не спростовує висновків суду, оскільки право на заробітну плату гарантоване статтею 43 Конституції України та відсутність вини відповідача у невиконанні своїх обов`язків щодо виплати заробітної плати не звільняє його від виконання такого обов`язку в наступному, а може лише бути підставою для звільнення роботодавця від відповідальності, передбаченої трудовим законодавством за вказане порушення трудових прав. Відповідно до абз. 5 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Позивач, здійснюючи розрахунок заборгованості по заробітній платі не врахував вищезазначені положення та вказав суму заборгованості по заробітній платі після утримання обов`язкових податків та зборів, а також не врахував сплачену заробітну плату за першу половину березня 2017 року, нараховану в розмірі 2943,44 грн, та яку після вирахування обов`язкових податків та зборів позивач отримав в розмірі 2340,57 грн. Розглядаючи питання про розмір заборгованості по заробітній платі відповідача перед позивачем, суд дійшов висновку про те, що відповідачем АТ «Українська залізниця» не спростовано заборгованість по заробітній платі в розмірі 29455,26 грн (32398,70 грн - 2943,44 грн). Разом з тим, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог в частині заборгованості по заробітній платі за першу половину березня 2017 року в розмірі 2943,44 грн з підстав, що наведені вище. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про необхідність частково задовольнити позовні вимоги та стягнути з АТ «Українська залізниця» на користь позивача заборгованість по заробітній платі за період з березня 2017 року по липень 2017 року у розмірі 29455,26 грн з подальшим утриманням з цієї суми обов`язкових податків та зборів. З огляду на наведене, суд уважає, що позов належить задовольнити частково. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 430 ЦПК України, необхідно допустити негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. У зв`язку з тим, що відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідача за ч.6 ст.141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір на користь спеціального фонду Державного бюджету України в розмірі 840,80 грн, виходячи з такого: Відповідно до пп.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду фізичною особою або фізичною особою-підприємцем позовної заяви майнового характеру судовий збір справляється в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. З 01 січня 2020 року прожитковий мінімум на одну працездатну особу встановлено Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» в розрахунку на місяць у розмірі 2102,00 грн. Отже, при поданні позову судовий збір в частині стягнення заборгованості по заробітній платі складав 840,80 грн (2102,00 грн х 0,4), тому з відповідача в доход держави належить стягнути судовий збір в сумі 840,80 грн.

Outcome: partial