Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-08 00:00:00

Згідно позову, що надійшов до суду 06.10.2011 р. та змінам до нього від 23.01.2012 р. (а.с. 63-65), позивачка зазначила, що з відповідачем, [PERSON], вона уклала 01.03.2002 року шлюб, який було зареєстровано у відділі реєстрації актів громадського стану Вільногірського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 20. У шлюбі з відповідачем народився син, [PERSON], [INFO]. 14.06.2011 року, їхній з відповідачем шлюб був розірваний на підставі рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області у цивільної справі № 2-452/11. Під час знаходження її та відповідача у зареєстрованому шлюбі, 03.08.2007 року вона та відповідач придбали у спільну сумісну власність, згідно договору купівлі-продажу квартири, квартиру [ADDRESS]. При цьому покупцем у вищезазначеному договорі купівлі-продажу спірної квартири, був зазначений особисто відповідач. Спірна квартира складається з трьох житлових кімнат та підсобних приміщень, загальною площею - 58,3 кв.м., розташована на п'ятому поверсі, п'ятиповерхового будинку. У спірній квартирі зареєстровані: відповідач, вона та їхній син [PERSON]. Однак вона у спірній квартирі не проживає, в зв'язку з тим, що у неї на цей час склалася нова сім'я, з якою вона мешкає у [ADDRESS]. В цей час вона бажає, щоб, у зв'язку з розірванням її шлюбу, за нею було визнано право спільної часткової власності на 1/2 частину спірної квартири, яка на цей час згідно закону є її спільною сумісною власністю з відповідачем. Їй відомо, що між відповідачем, та АКІБ «УкрСиббанк», укладений договір іпотеки № 1193183000/11193291000/1119329101/3 від 03.08.2007 року, згідно якого належна їй з відповідачем на праві спільної сумісної власності спірна квартира, була передана відповідачем у іпотеку, для забезпечення зобов'язання відповідача перед банком за кредитними договорами № 11193183000 від 03.08.2007 року, та № 1193183000/11193291000/1119329101 від 03.08.2007 року. Спірний договір був посвідчений приватним нотаріусом Вільногірського міського нотаріального округа, [PERSON]. Наявність зазначеного спірного договору іпотеки заважає їй без звернення у суд, домовитися з відповідачем, щодо добровільного поділу спірної квартири, шляхом оформлення відповідного договору. Вона вважає, що спірний договір іпотеки № 1193183000/11193291000/1119329101/3 від 03.08.2007 року, який порушує її права власника спірного житла, є недійсним, а також за нею повинне бути визнане право спільної часткової власності на 1/2 частину спірної квартири, виходячи з наступного. Відповідно до ч.2 ст. 60 СК України, вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч.1 ст.61 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно ч.3 ст.61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. За змістом ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. В силу ст. 31 ЦК України, правочин вважається дрібним побутовим, якщо він задовольняє побутові потреби особи, відповідає її фізичному, духовному чи соціальному розвитку та стосується предмета, який має невисоку вартість. У свою чергу, виходячи з вартості об'єкту іпотеки (спірної квартири), правочин у вигляді укладення спірного договору іпотеки, не може вважатися дрібним. Таким чином, спірна квартира хоч і була оформлена згідно до договору купівлі-продажу на відповідача, вона в силу закону з часу укладення договору відповідачем, є також її спільною сумісною власністю з відповідачем, який не мав права без її письмової згоди, укладати договір іпотеки, і передавати в іпотеку майно, співвласником якого вона являється. В свою чергу, вона згоди на укладення спірного договору іпотеки не надавала, про що свідчить відсутність її підпису у спірному договорі іпотеки. Відповідно до ч.1 ст.575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. В силу ст.578 ЦК України, майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу лише за згодою усіх співвласників. Згідно ч.2 ст.6 Закону України «Про іпотеку», майно, що є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально посвідченою згодою усіх співвласників. Співвласник нерухомого майна має право передати в іпотеку свою частку в спільному майні без згоди інших співвласників за умови виділення її в натурі та реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості. У їхньому випадку, ніякого виділення відповідачем своєї частки в натурі у праві спільної часткової власності на спірну квартиру не проводилося, і згідно умов спірного договору іпотеки, спірна квартира у цілому була передана в іпотеку банку. Таким чином, присутні усі підстави для визнання спірного договору іпотеки недійсним в судовому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. За змістом ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Згідно ч.2 ст.16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, може бути: визнання правочину недійсним. Її право на визнання за нею права власності на 1/2 частину спірної квартири, ґрунтується на підставі, передбаченій ч.2 ст.372 ЦК України, згідно якої, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом, та ч.1 ст.70 СК України, згідно якої, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Крім того, її вимога відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у пункті 25 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» - у разі коли неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Доказами правомірності її позовних вимог є: свідоцтво про укладення шлюбу між нею та відповідачем, договір купівлі-продажу спірної квартири, спірний договір іпотеки, в якому відсутній її підпис, відсутність її нотаріально посвідченої згоди на укладення спірного договору іпотеки. Вартість позову нею розрахована виходячи із ? частки вартості спірної квартири, вказаної у пункті 4 договору купівлі-продажу квартири від 03.08.2007 року, і складає 1 % від 1/2 оцінки спірної квартири (10851,50 грн.), 108 грн.51 коп. (судовий збір за вимогою про визнання права власності). Також до даної сумі необхідно добавити судовий збір в розмірі 8 грн.50 коп., як за немайновий спір про визнання недійсним договору іпотеки, приймаючи до уваги, що вона не прохає застосувати майнові наслідки недійсності договору іпотеки (пункт 31 постанови Пленуму Верховного Суду України, ви 06.11.2009 року, № 9, «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»). Згідно ч.2 ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч.1 ст.114 ЦПК України, позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Те, що спірна квартира знаходиться в іпотеці, не може бути підставою у відмові в її позові, оскільки згідно ст.23 Закону України «Про іпотеку», у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статусу іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Тобто законодавець не забороняє визнання права власності на предмет іпотеки за третьою особою, яка не була стороною договору іпотеки, при цьому ця особа становиться іпотекодавцем спільно з особою, яка мала статус іпотекодавця на час укладення договору іпотеки.

Outcome: approved