Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-21 00:00:00

З заяви [PERSON] вбачається, що вона раніше проживала у Луганській області, село Родакове Словяносербського району. Заявниця з 01 вересня 2011 року була прийнята на роботу до приватного підприємця [PERSON] оператором комп'ютерного набору, з яким був укладений трудовий договір №184 та був зареєстрований у Слов'яносербському РЦЗ Луганської області. У зв'язку з народженням [INFO] сина, вона пішла у відпустку по догляду за дитиною. У зв'язку з прямою загрозою життю, позивачка з 07.11.2014 року переїхала до Великобагачанського району Полтавської області і взята на облік як особа, яка переміщується з тимчасово окупованої території України, де і проживає на сьогодні. З 14 грудня 2016 року позивачка має право приступити до виконання своїх обов'язків на роботі, але місце роботи позивачки знаходиться у Луганській області на тимчасово окупованій території, тому змоги приступити до виконання своїх обов'язків на роботі позивачка не має. Позивачка, як вказує, в телефонному режимі спілкувалася з бухгалтером підприємства, яка повідомила їй про те, що підприємство ліквідоване з 01.01.2016 року. З метою нового працевлаштування та отримання допомоги по безробіттю до працевлаштування, вона звернулася до Великобагачанського районного центру зайнятості для постановки на облік як безробітної, але її було відмовлено, оскільки відповідно до пункту 3 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2013 року №198 громадяни України, які звільнилися з роботи (припинили інший вид зайнятості) та переселилися з тимчасово окупованої території, за відсутності документів, що підтверджують факт звільнення (припинення зайнятості), періоди трудової діяльності та страхового стажу, реєструються, отримують соціальні послуги та матеріальне забезпечення на випадок безробіття за даними Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування. Відповідно до роздруківки про індивідуальні відомості про застраховану особу [PERSON], відрахування роботодавцем сплачувалися по лютий 2014 року, після цього відрахування припинилися. Позивачка фактично звільнена з роботи, але не має належним чином оформлених документів, які підтверджують факт звільнення. У зв'язку з вимушеним, терміновим переселенням [PERSON] з тимчасово окупованої території та неможливістю підтвердити факт припинення трудових відносин позивачка змушена звернутися до суду (а.с.а.с.1-2). В судовому засіданні заявниця [PERSON] та її представник адвокат Ситник О.В. заяву підтримали в повному обсязі, в своїх поясненнях посилалася на обставини, що викладені в заяві і просила її задовольнити. Заінтересовані особи [PERSON] та представник Великобагачанського районного центру зайнятості в судове засідання не з'явилися, вони були належним чином повідомлені про день і час розгляду справи, при цьому, [PERSON] повідомлявся шляхом поміщення оголошення на сайті Великобагачанського районного суду, оскільки поштова кореспонденція за адресою його проживання не направляється (а.с.а.с.16,17,21,22,23,24,25,33); від Великобагачанського районного Центру зайнятості надійшло клопотання про розгляд справи №525/1261/16-ц без участі повноважного представника. Суд, заслухавши пояснення заявника [PERSON], пояснення та міркування її представника адвоката Ситник О.В., вивчивши матеріали справи і давши їм належну оцінку приходить до висновку, що заява [PERSON], заінтересовані особи [PERSON] та Великобагачанський районний центр зайнятості про підтвердження факту припинення трудових відносин підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.1 ст.179 ЦПК України). За нормою ст.234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного провадження, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно копії трудової книжки [PERSON], народження [INFO] (а.с.6) вбачається, що вона 01.09.2011 року була прийнята приватним підприємцем [PERSON] на роботу на посаду оператора комп'ютерного набору по трудовому договору №184 від 01.09.2011 року, який був зареєстрований Слов'яносербським РЦЗ (а.с.3). Згідно копії Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження та свідоцтва про народження, вбачається, що [INFO] народився [PERSON], який є сином позивачки [PERSON] (а.с.а.с. 4-5). Згідно довідки від 07.11.2014 року №1065000093 про взяття на облік особи яка переміщується з тимчасово окупованої території або району проведення антитерористичної операції вбачається, що [PERSON], [INFO], яка проживала в с. Родакове Словяносербського району Луганської області перемістилася з тимчасово окупованої території (району проведення антитерористичної операції) в [ADDRESS] (а.с.7). Згідно листа Великобагачанського районного центру зайнятості №560 від 10.10.2016 року, який наданий [PERSON] вбачається, що позивачці [PERSON] відмовлено в наданні статусу безробітного в зв'язку з тим, що у відповідності з Порядком реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, що шукають роботу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2013 року №198 (із змінами і доповненнями) нею не надано документи, що підтверджують факт звільнення (а.с. 8). Згідно трудового договору між працівником [PERSON] і фізичною особою-приватним підприємцем [PERSON] від 01.09.2011 року, що зареєстрований Слов'яносербським районним центром зайнятості, реєстровий №184 вбачається, що дійсно [PERSON] та [PERSON] перебували в трудових відносинах (а.с.9). Відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу, наданих Великобагачанським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Полтавської області на працівника [PERSON] вбачається, що приватний підприємець [PERSON] сплачував страхові внески за [PERSON] по лютий 2014 року включно, після цього відповідні страхові внески щодо даного працівника не сплачувалися (а.с.10). З витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що 11.03.2006 року внесений запис про проведення державної реєстрації фізичної особи-підприємця [PERSON], а 19.01.2016 року відбулася державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця [PERSON] за його рішенням (а.с.а.с.12-13). Згідно ст.7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України. Перереєстрація безробітних, яких у подальшому було зареєстровано як внутрішньо переміщені особи, здійснюється державною службою зайнятості за місцем перебування фактичного проживання особи у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Також, Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Відповідно до ст.21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати робітникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. В ст.24-1 КЗпП України вказано, що у разі укладення трудового договору між працівником і фізичною особою фізична особа або за нотаріальним дорученням уповноважена нею особа повинна у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи зареєструвати укладений у письмовій формі трудовий договір у державній службі зайнятості за місцем свого проживання у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері трудових відносин, соціального захисту населення. Згідно п.4 ст.36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є, зокрема, розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40,41). Згідно зі ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства. Згідно з Наказом Міністерства праці та соціальної політики України №260 від 08.06.2001 року «Про затвердження форми трудового договору між працівником і фізичною особою» та Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 27.06.2001 року за №554/5745, в редакції, що діяла на момент укладання трудового договору від 07.07.2010 року, Державний центр зайнятості є органом, на який покладено функції реєстрації (зняття з реєстрації) трудових договорів, які укладаються із фізичними особами-роботодавцями та найманими працівниками, а також підтвердження записів, внесених фізичними особами-роботодавцями до трудових книжок працівників. Зняття з реєстрації у центрі зайнятості трудового договору можливо за умови звернення до нього обох сторін трудових відносин. У разі виникнення трудового спору між сторонами трудових відносин: фізичною особою - роботодавцем та найманим працівником, а також у разі відсутності однієї зі сторін у центрі зайнятості, підставою для зняття трудового договору з реєстрації є рішення суду, яке набрало законної сили, про припинення дії трудового договору. Вiдповiдно до пункту 2.20-1 Iнструкцiї про порядок ведения трудових книжок працiвникiв, затвердженої наказом Мiнпрацi, Мiнюсту i Мiнсоцзахисту вiд 29.07.93р. №58, зареєстрованої в Мiнiстерствi юстицiї України 17.08.1993р. за №110, трудовi книжки працiвникiв, якi працюють на умовах трудового договору у фiзичних осiб, суб'єктів пiдприємницької дiяльностi без створення юридичноi особи з правом найму, та фiзичних осiб, якi використовують найману працю, повязану з наданням послуг (кухарi, няньки, водiї тобто), зберiгаються безпосередньо у працiвникiв. Фiзичнi особи-роботодавцi, які роблять записи до трудових книжок працiвникiв про прийняття на роботу та звiльнення з роботи, вiдповiдно до укладених трудових договорiв, що зареєстрованi в установленому порядку в державнiй службi зайнятостi. У внесенi фiзичною особою до трудових книжок записi пiдтверджуються пiдписом посадової особи центру зайнятостi, який зареєстрував трудовий договiр, i засвiдчуються печаткою центру зайнятостi. У разi виникнення трудового спору мiж сторонами трудових вiдносин-фiзичною особою-роботодавцем та найманим працiвником, а також у разi вiдсутностi однiєї зi сторiн в центрi зайнятостi, пiдставою для зняття трудового договору з реєстрації в державнiй службi зайнятостi є рiшення суду, яке набрало чинностi, щодо припинення дiї договору. Відповідно до п.3 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2013 року №198, громадяни України, які звільнилися з роботи (припинили інший вид зайнятості) та переселилися з тимчасово окупованої території, за відсутності документів, що підтверджують факт звільнення (припинення зайнятості), періоди трудової діяльності та страхового стажу, реєструються, отримують соціальні послуги та матеріальне забезпечення на випадок безробіття за даними Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування. Отже, системний аналіз наданих заявником у справі доказів свідчить про те що, фактично між Приватним підприємцем [PERSON] та [PERSON] з 01.03.2014 року припинені трудові відносини відповідно до ст. 40 КЗпП України в зв'язку з ліквідацією. При цьому, встановлення даного факту необхідне заявнику для постановки на відповідний облік по безробіттю з метою подальшого працевлаштування. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту припинення трудових відносин з фізичною особою-підприємцем [PERSON], що передбачено ч.2 ст.256 та ст.259 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved