Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-24 00:00:00

Зміст позовних вимог. 02.10.2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просила визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] , стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 47363,75 грн., стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що протягом 2014-2015 років [PERSON] проживала з [PERSON] однією сім`єю. [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народилася спільна дитина [PERSON] . Після народження дитини сторони стали проживати окремо, дитина [PERSON] проживає з матір`ю [PERSON] . Мати працює на посаді секретаря керівника у ПП «СІБРІ», чим забезпечує утримання своєї дитини. [PERSON] має право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , де для дитини створені належні умови для проживання. Мати забезпечує навчання дитини у дошкільному навчальному закладі, уклала декларацію з лікарем, який надає дитині первинну медичну допомогу. Дитина щеплена по віку. Наведені обставини вказують на доцільність визначення місця проживання дитини з матір`ю. Разом з тим, батько [PERSON] не працює, має шкідливі звички, не піклується про дитину, що унеможливлює визначення місця проживання дитини з батьком. Також в період з 06.07.2018 року по вересень 2020 року [PERSON] допустив заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини [PERSON] , які стягнуто з нього на користь матері [PERSON] наказом Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 10.09.2018 року №537/2995/18. Тому [PERSON] просила стягнути з [PERSON] на її користь пеню за прострочення сплати аліментів станом на 02.10.2020 року в розмірі 47363,75 грн., що дорівнює розміру заборгованості по аліментам на утримання дитини [PERSON] , допущеної ним за період з 06.07.2019 року по вересень 2020 року. За таких обставин [PERSON] звернулася до суду за захистом прав своєї дитини з позовом про визначення місця проживання дитини з матір`ю та стягнення пені за прострочення сплати аліментів у вказаному вище розмірі. [PERSON] просила стягнути з [PERSON] на її користь понесені нею судові витрати на судовий збір 840,80 грн. Зміст відзиву на позов. Відповідач [PERSON] подав відзив на позов, в якому позовні вимоги визнав частково. Просив задовольнити позовні вимоги в частині визначення місця проживання дитини [PERSON] з матір`ю [PERSON] . Стверджував, що за їх взаємною домовленістю місце проживання дитини було визначено з матір`ю. [PERSON] не заперечував проти зміни реєстрації місця проживання дитини, проте мати не зверталася до нього з відповідним проханням. Разом з тим [PERSON] просив відмовити в задоволенні позовних вимог про стягнення з нього пені за прострочення сплати аліментів. [PERSON] стверджував, що ніколи не проживав з [PERSON] однією сім`єю, проте добровільно визнав себе батьком дитини [PERSON] . Так, саме [PERSON] забрав дитину з пологового будинку, в той час як її мати [PERSON] зникла. Через місяць бабуся [PERSON] зі сторони матері [PERSON] забрала дитину до себе. [PERSON] стверджував, що [PERSON] дитину, постійно її відвідував, приймав участь в утриманні дитини. Так, наказом Крюківського районного суду м. Кременчука від 10.09.2018 року №537/2995/18 з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 06.07.2018 року до досягнення дитиною повноліття. [PERSON] не має постійного місця роботи, має лише тимчасові невеличкі заробітки, проте добровільно виконував судовий наказ, щомісячно сплачував [PERSON] на утримання дитини більше ніж ј частину свого фактичного доходу, що підтверджується відповідними квитанціями. [PERSON] звернулася до виконавчої служби із заявою про примусове виконання судового наказу лише у серпні 2020 року. Після чого державний виконавець ухвалив постанову від 14.08.2020 року про відкриття виконавчого провадження, а також нарахував заборгованість по сплаті аліментів, починаючи з 06.07.2018 року. В серпні 2020 року [PERSON] отримав постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження та розрахунок заборгованості по сплаті аліментів. незважаючи на те, що [PERSON] не має постійного місця роботи, а відповідно і джерела доходу, державний виконавець нарахував заборгованість по сплаті аліментів не з фактично отриманого ним доходу, не 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, а з розрахунку ј частини середнього доходу в даній місцевості, з врахуванням фактично сплачених ним коштів. [PERSON] стверджував про відсутність його вини у несплаті аліментів в розмірі, нарахованому державним виконавцем, оскільки він не отримує доходу, що дорівнює середньому заробітку в даній місцевості, в той же час добровільно сплачував на утримання дитини ј частину свого фактичного доходу. Також і сама [PERSON] не зверталася протягом майже 2 років до державної виконавчої служби за примусовим виконанням судового наказу про стягнення аліментів, що потягло за собою виникнення заборгованості в розмірі 47363,75 грн., яку [PERSON] не може погасити. Рух справи. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13.10.2020 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини, стягнення пені за прострочення сплати аліментів відкрито провадження за правилами загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено підготовче засідання. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 28.10.2020 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини, стягнення пені за прострочення сплати аліментів залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Полтавської області як орган опіки та піклування. В подальшому Виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Полтавської області змінив назву на Виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області . Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 17.03.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позиція учасників справи в судовому засіданні. Позивач [PERSON] не з`явилася в судове засідання, хоча повідомлялася належним чином про місце і час розгляду справи. Представник позивача [PERSON] - адвокат Фєдосєєв Д.О. підтримав позов в повному обсязі, просив його задовольнити з наведених в ньому підстав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча повідомлявся належним чином про місце і час розгляду справи. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Сенніков А.Б. визнав позовні вимоги в частині визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] з матір`ю [PERSON] . Проте заперечував проти задоволення позову в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] пені за прострочення сплати аліментів, оскільки така заборгованість виникла не з вини відповідача. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області Таценюк С.П. в судовому засіданні 29.04.2021 року висловила позицію органу опіки та піклування про доцільність визначення місця проживання дитини [PERSON] з матір`ю [PERSON] . Щодо позовних вимог про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] пені за прострочення сплати аліментів - покладались на розсуд суду. Представник третьої особи не з`явилася в судове засідання 25.05.2021 року, хоча повідомлялася належним чином про місце і час розгляду справи. Подала заяву про розгляд справи без її участі. Позиція суду першої інстанції. Суд, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно дослідивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 05.01.2016 року Кременчуцьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького МУЮ у Полтавській області, актовий запис №9. З матеріалів справи та пояснень представників сторін вбачається, що малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , за домовленістю батьків фактично проживає з матір`ю [PERSON] . Згідно з актом №332 від 31.08.2020 року, спеціалістами служби у справах дітей обстежено умови проживання малолітньої дитини [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Встановлено, що умови проживання дитини задовільні. Санітарно-гігієнічний стан помешкання на належному рівні. Квартира мебльована, наявна побутова техніка. Дитина [PERSON] спить в одному ліжку з мамою. Дитина забезпечена в достатній кількості одягом, іграшками, речами побутового вжитку. В квартирі постійно проживають разом з дитиною [PERSON] також її мати [PERSON] , прабаба [PERSON] , прадід [PERSON] . Стосунки в сім`ї доброзичливі. Директор ПП «Фірма «Сібрі» [PERSON] дав 02.10.2020 року службову характеристику, для [PERSON] про те, що вона працює на посаді секретаря керівника підприємства з серпня 2020 року. Позитивно характеризується. Згідно з довідкою №11 від 01.09.2020 року, виданою директором ПП «Фірма Сібрі», [PERSON] працює на посаді секретаря керівника на вказаному підприємстві з 26.08.2020 року на час видачі довідки, щомісячна заробітна плата становить 5000 грн. Представник відповідача адвокат Сенніков А.Б. пояснив, що Директор ПП «Фірма «Сібрі» [PERSON] є батьком позивача [PERSON] . Дитина [PERSON] відвідує центр розвитку дитини (дошкільний навчальний заклад) №26 Кременчуцької міської ради Полтавської області, що підтверджено довідкою вказаного навчального закладу №01-06-60 від 07.08.2020 року. Рішенням Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області №11 від 06.01.2021 року, затверджено висновок органу опіки та піклування про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] . Відповідач [PERSON] не заперечує щодо визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] , про що свідчить відповідна заява про визнання позовних вимог. З встановлених обставин справи вбачається, що спірні правовідносини є сімейними та врегульовані Сімейним кодексом України. У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із частиною 7 статті 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Частиною першою статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Згідно ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до статті 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно зі статтею 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. За частинами першою, другою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Згідно з абзацом другим принципу 7 Декларації прав дитини найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Так, 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому йдеться визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосується дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Аналіз вищезазначених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків витікає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.12.2020 року у справі №712/11527/17 (провадження №61-18882св19) - https://reyestr.court.gov.ua/Review/93835748, постанові Верховного Суду від 22.10.2020 року у справі №358/37/19 (провадження №61-11911св20) - http://reyestr.court.gov.ua/Review/92458100. Стаття 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (ч.4). Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч.5). Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, затвердженого рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області від 06.01.2021 року №11, доцільно визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] . Враховуючи вищенаведені обставини справи, а також те, що батько - відповідач у справі не заперечує щодо визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю, позивачем у справі, про що заявляв він особисто представникам органу опіки при дослідженні питання про визначення місця проживання дитини, а також повідомив представник відповідача в судовому засіданні, суд погоджується з доводами позивача про те, що визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] з позивачем [PERSON] буде відповідати її інтересам, а тому суд вважає можливим визначити місце проживання малолітньої дитини за місцем проживання матері [PERSON] . Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] пені за прострочення сплати аліментів, суд встановив наступне. Судовим наказом Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 10.08.2018 року у справі №537/2995/18, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 06.07.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. [PERSON] надав суду копії квитанцій на підтвердження факту добровільної оплати ним аліментів на користь [PERSON] для утримання дитини [PERSON] , датовані в період з 13.10.2018 року по 30.10.2020 року. Лише 13.08.2020 року [PERSON] звернулася із письмовою заявою до начальника Крюківського відділу державної виконавчої служби у м. Кременчуці із заявою про примусове виконання судового наказу №537/2995/18, виданого Крюківським районним судом м. Кременчука Полтавської області 11.08.2020 року, про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , (а.с. 57). Постановою державного виконавця Крюківського ВДВС у м. Кременчуці Північно-східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Суми) Басаргіної О.В. від 14.08.2020 року відкрито виконавче провадження ВП№62819734 на виконання судового наказу №537/2995/18, виданого 11.08.2020 року Крюківським районним судом м. Кременчука Полтавської області про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини з усіх доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 06.07.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно з довідкою-розрахунком №66793 від 08.09.2020 року про нараховані та сплачені аліменти за період з 06.07.2018 року по 08.09.2020 року, виданою старшим державним виконавцем Крюківського ВДВС у м. Кременчуці Північно-східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Суми) Донець Я.В., при виконанні виконавчого документа №537/2995/18, вданого 11.08.2020 року Крюківським районним судом м. Кременчука, про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , за період з 06.07.2018 року по 08.09.2020 року заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів становить 47363,75 грн. При проведенні вказаного розрахунку державним виконавцем було враховано всі подані боржником квитанції про сплату аліментів на утримання неповнолітньої дитини за період з 13.10.2018 року по 30.10.2020 року, що визнавалося представником відповідача в судовому засіданні. Згідно з листом начальника Крюківського ВДВС у м. Кременчуці Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Савченко Л. №79191 від 09.11.2020 року, відділ державної виконавчої служби направив [PERSON] копію заяви стягувача про примусове виконання рішення та виконавчого документа. Начальник Крюківського ВДВС у м. Кременчуці Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Савченко Л. звернулася до представника стягувача [PERSON] адвоката Фєдосєєва Д.О. з листом №2373 від 18.01.2021 року, в якому повідомила, що в матеріалах виконавчого провадження відсутні реквізити [PERSON] , на її адресу неодноразово направлялися листи з проханням надати реквізиті в форматі ІВАN, тому суми аліментів перераховуються через поштове відділення, що зменшує суму сплачених аліментів. З цих підстав рекомендували терміново надати банківські реквізити для перерахування аліментів [PERSON] . Зі змісту відзиву на позов відповідача та пояснень в судовому засіданні його представника, вбачається, що лише в серпні 2020 року [PERSON] отримав постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 14.08.2020 року та розрахунок заборгованості з повідомленням необхідності платити аліменти на утримання дитини з врахуванням положень ст.195 СК України, для непрацюючого платника аліментів в розмірі середнього заробітку в даній місцевості. Після чого [PERSON] продовжив платити аліменти в розмірі, запропонованому державним виконавцем з врахуванням ст.195 СК України. Проте фактично [PERSON] не отримує доходу середнього для даної місцевості, тому сплата аліментів у вказаному розмірі є для нього непомірним тягарем. А відповідно [PERSON] не може одночасно сплачувати поточні аліменти та погасити заборгованість по аліментам, яка виникла за період з 06.07.2018 року до відкриття виконавчого провадження. Згідно з частиною першою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо). Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів. Вказаний висновок підтверджується наступним. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України). Згідно зі статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Тлумачення статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України). Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості. У зв`язку з викладеним Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14.12.2020 року у справі №661/905/19, провадження №61-16670 сво 19 уточнив висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29.08.2018 року у справі №572/1689/16-ц (провадження №61-311 св 17), зазначивши, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи, а не у всіх випадках, крім несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками. Положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Суд, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, застосувавши норми матеріального права, дійшов обґрунтованого висновку про те, що до відкриття державним виконавцем виконавчого провадження з метою виконання судового наказу Крюківського районного суду м. Кременчука від 10.09.2018 року, [PERSON] добровільно сплачував на користь [PERSON] аліменти на утримання своєї малолітньої дитини [PERSON] , виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, як безпосередньо зазначено в судовому наказі в розмірі ј частини фактично отриманого ним доходу, оскільки офіційно не працював та не мав постійного стабільного доходу. Так, судом установлено, що після ухвалення судового наказу від 10.09.2018 року, відповідач [PERSON] добровільно сплачував аліменти, а саме починаючи з жовтня 2018 року у розмірі 2250 грн., в листопаді 2018 року - 1000 грн., з грудня по січень 2020 року - по 850 грн. щомісячно, в лютому 2020 року 1000 грн., в березні-квітні 2020 року - по 1020 грн. щомісячно, в травні 2020 року 540 грн., в червні 2020 року 900 грн..ю у вересні 2020 року 2700 грн. Добровільна сплата аліментів до відкриття виконавчого провадження з виконання судового наказу про їх стягнення - свідчить про відсутність у [PERSON] умислу на ухилення від сплати заборгованості по аліментам. Після того як 13.08.2020 року стягувач [PERSON] звернулася до державного виконавця із заявою про примусове виконання судового наказу від 10.09.2018 року, Державний виконавець постановою від 14.08.2020 року відкрив відповідне виконавче провадження, зробив розрахунок заборгованості по сплаті аліментів, які направив боржнику [PERSON] . За таких обставин, суд вважає встановленим, що з серпня 2020 року [PERSON] був повідомлений державним виконавцем про відкриття виконавчого провадження про стягнення аліментів в розмірі з врахуванням положень статті 195 СК України із розрахунку для платника аліментів, який не працює на час виникнення заборгованості, виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Ураховуючи викладені обставини, суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача [PERSON] неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів в період з 06.07.2018 року по 13.08.2020 року, оскільки відсутня вина платника аліментів у виникненні заборгованості, ним не вчинялися дії направлені на ухилення від сплати аліментів. Доводи позивача та її представника про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені) настає у всіх випадках є безпідставними, оскільки у цій категорії справ визначальним є вина платника аліментів у виникненні заборгованості по аліментам. Навіть законодавець в ст.194 СК України окремо виділив положення про стягнення аліментів за минулий час та заборгованості за аліментами, обмеживши їх пресічним строком стягнення не більше як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання. А до набрання чинності Закону № 2475-VIII від 03.07.2018 стягнення аліментів за минулий час та заборгованості за аліментами, обмежувалося пресічним строком три роки. Тому суд не вбачає вини платника аліментів [PERSON] у несплаті аліментів в повному обсязі та виникненні заборгованості до пред`явлення стягувачем [PERSON] виконавчого документа до виконання. Такий висновок суду першої інстанції відповідає правовій позиції Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеній у постанові від 14.12.2020 року у справі №661/905/19, провадження №61-16670 сво 19, при вирішенні спору з аналогічних правовідносин. Проте після відкриття виконавчого провадження постановою державного виконавця від 14.08.2020 року та отримання повідомлення про розмір аліментів, який відповідно до ст.195 СК України підлягає сплаті платникам аліментів, які не працюють на час виникнення заборгованості, [PERSON] був зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання своєї малолітньої дитини у передбаченому законом розмірі. У Постанові Верховного Суду від 15.01.2020 року у справі №334/7702/16 (провадження № 61-42142св18) про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів висловлено правовий висновок про те, що той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника. Суд вважає, що відповідачем не доведено відсутність його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів пілся відкриття виконавчого провадження, тобто за період серпень-вересень 2020 року. Так, відповідач [PERSON] є особою працездатного віку, проте не працює. Суду не подані докази на підтвердження наявності у відповідача тяжкої хвороби, що унеможливлює його працевлаштування, а відповідно і виконання обов`язку сплачувати аліменти на дитину. Як вбачається з розрахунку державного виконавця заборгованості по оплаті [PERSON] на утримання своєї малолітньої дитини [PERSON] , з врахуванням положень ст.195 СК України, за серпень 2020 року допущено заборгованість по аліментам в розмірі 2788,50 грн., за вересень 2020 року допущено заборгованість по аліментам 88,5 грн. Суд першої інстанції, з урахуванням правової позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, розрахував пеню за наступною формулою: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначена шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) зроблено висновок, що «правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1%. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.» Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: P=(A1х1%хQ1)+(A2х1%хQ2)+ (Anх1%хQn), де: P - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів, починаючи з першого дня першого місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2- кількість днів прострочення сплати суми аліментів, починаючи з першого дня першого місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати; An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. За таких обставин, суд вважає за необхідне стягнути неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів, яка виникла з вини платника аліментів після відкриття виконавчого провадження в період 14 серпня -вересень 2020 року станом на момент звернення до суду [PERSON] в жовтні 2020 року в розмірі 1365,03 грн. Розрахунок неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів наступний. За серпень борг по аліментам 2788,50 х 18 днів прострочення сплати у серпні х 1% грн.=501,93 грн. За серпень та вересень борг в цілому 2877 грн. х 30 днів прострочення сплати у вересені х 1% = 863,1 грн. В цілому на момент звернення до суду в жовтні 2020 року неустойка (пеня ) за несвоєчасну сплату аліментів становить 501,93 грн.+863,1 грн. = 1365,03 грн. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення заявлених позовних вимог [PERSON] в частині визначення місця проживання дитини з матір`ю, а також в частині стягнення пені за прострочення сплати аліментів, що виникло з вини платника аліментів після відкриття виконавчого провадження 14.08.2020 року до моменту звернення до суду в жовтні 2020 року, тобто за період прострочення з 14.08.2020 року по 30.09.2020 року в розмірі 1365,03 грн.. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на наведене, враховуючи, що позов задоволено частково, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] судовий збір в розмірі 840,80 грн. за немайнову вимогу про визначення місця проживання дитини. Стягнути з відповідача [PERSON] на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 грн. за майнову вимогу про стягнення пені за прострочення сплати аліментів.

Outcome: partial