Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-15 00:00:00

Звертаючись до суду, в обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 01.12.2014 року [PERSON] було вирішено Кредитним комітетом, надати кредит у розмірі 3150 грн. 00 коп. на заміну сантехніки на дванадцять календарних місяців, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами із розрахунку 42,3 річних (3,52 на місяць), що було скріплене Кредитним договором № 9050/2010-К від 01.12.2014 року. За умовами кредитного договору № 9050/2010-К від 01.12.2014 року [PERSON] зобовязалася щомісячно сплачувати основний платіж та відсотки рівними частками у розмірі 373,54 грн. за користування кредитом. Але відповідач несвоєчасно сплачував за користування кредитними коштами, у звязку з чим виникла заборгованість. Також 01.12.2014 року з [PERSON] було підписано договір поруки № 9050-П від 01.12.2014 року, за якими поручитель зобовязалася нести відповідальність перед кредитором у повному обсязі витрат за Кредитним договором № 9050/2010-К від 01.12.2014 року. Відповідачам неодноразово надсилалися листи за місцем мешкання, та проводилися телефонні розмови з вимогою про повернення боргу, але відповіді на листи позивач не отримав та дій, які б свідчили про бажання боржників виплатити борг у добровільному порядку не побачив. За умовами Кредитного договору № 9050/2010-К від 01.12.2014 року (п.п. 3.6-3.7) у випадку несвоєчасного повернення чергового платежу по кредиту боржник виплачує підвищений відсоток, що становить 151,80 % річних, та нараховується з дня виникнення прострочення по платежу за кожен день. Станом на 15.06.2016 року основна сума боргу складає 831,19 грн. Відсоток за користування кредитними коштами, з урахуванням підвищеного відсотку за несвоєчасне повернення суми кредиту складає 2770,89 грн. На підставі викладеного позивач просив стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача основну суму боргу за кредитним договором № 9050/2010-К від 01.12.2014 року у розмірі 831,19 грн.; несплачені проценти за користування кредитом у розмірі 2770,89 грн. та судові витрати. Представник позивача у судове засідання не з'явився, просив розглянути справу без його участі, на позові наполягав у повному обсязі, не заперечував проти розгляду справи у заочному порядку. Відповідачі в судове засідання не з'явилися. Заяви про слухання справи за їх відсутністю не надали. Про причини неявки суд не повідомили. Про час і місце слухання справи повідомлені належним чином - у відповідності до вимог ст.74 ч.5, ч.8 ст.76 ЦПК України, судовим викликом за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання. Відповідно до ст. 224 ЦПК судом прийнято рішення про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечував. Ухвалою суду прийнято рішення про розгляд справи у заочному порядку. Враховуючи вищенаведене і прийняття судом ухвали про заочний розгляд справи, справа підлягає розгляду в порядку ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи на підставі доказів, наданих сторонами. В судовому засіданні досліджені всі докази, надані сторонами. Клопотання про витребування і дослідження інших доказів до суду не надходило. Суд постановляє рішення на підставі доказів, наданих сторонами і досліджених під час судового засідання. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана, довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідачі не надали заперечень за позовом, тому обставини, на які посилається позивач за текстом позовної заяви суд вважає доведеними. Дослідивши наявні у справі письмові докази та оцінивши їх в сукупності суд приходить до наступних висновків. У судовому засіданні встановлено, що між Кредитною спілкою «Християнська Фортеця» та відповідачем-1 [PERSON] було укладено договір № 9050/2010-К від 01.12.2014 року (ар.с.4-5), згідно з яким позивач надав відповідачу 01.12.2014 року кредит у розмірі 3150 грн. 00 коп. на заміну сантехніки на дванадцять календарних місяців, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштів із розрахунку 42,30% річних (3,52 на місяць). Факт отримання коштів [PERSON] підтверджується копією видаткового касового ордеру 142 від 01.12.2014р. (ар.с.9). За умовами кредитного договору № 9050/2010-К від 01.12.2014 року [PERSON] зобовязалася щомісячно сплачувати основний платіж та відсотки рівними частками у розмірі 373,54 грн. за користування кредитом. Але відповідач несвоєчасно сплачував за користування кредитними коштами, у звязку з чим виникла заборгованість. 01.12.2014 року з відповідачем-2 [PERSON] було укладено договір поруки № 9050-П від 01.12.2014 року, згідно якого поручитель зобовязалася нести відповідальність перед кредитором у повному обсязі витрат за Кредитним договором № 9050/2010-К від 01.12.2014 року (ар.с.6). Відповідачам неодноразово надсилалися листи, за місцем мешкання, та проводилися телефонні розмови з вимогою про повернення боргу, але відповіді на листи не отримали, та дій, які б свідчили про бажання боржників виплатити борг у добровільному порядку не побачили. Згідно розрахунку (ар.с.10), станом на 15.06.2016 року основна сума боргу по кредиту складає 831,19 грн., відсоток за користування кредитними коштами, з урахуванням підвищеного відсотку за несвоєчасне повернення суми кредиту складає 2770,89 грн. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтею 1054 ЦК України встановлено, що «за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти». Частина 1 ст. 509 ЦК України зазначає, що «зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку». Згідно зі ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання, або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Відповідно до п.п. 3.6, 3.7 Кредитного договору № 9050/2010-К від 01.12.2014 року у випадку несвоєчасного повернення чергового платежу по кредиту, боржник виплачує підвищений відсоток, що становить 151,80% річних, та нараховується з дня виникнення прострочення по платежу за кожен день. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Стаття. 610 ЦК України зазначає, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідач-1, порушуючи виконання умов Договору кредиту в односторонньому порядку, всупереч ст. 526, 530, 629 ЦК України, припинив повертати основну суму кредиту та сплачувати відсотки за користування кредитом. Тим самим Відповідач-1 порушив норми ст. 1054 ЦК України, згідно з якою позичальник зобовязаний повернути кредит та сплатити відсотки, та ст. 1049 ЦК України, відповідно до якої позичальник зобовязаний повернути позику в строк та в порядку, встановленому договором. Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Цією ж статтею ЦК передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідач-1 не виконує (неналежно виконує) обовязки щодо своєчасного повернення основної суми заборгованості по кредиту та сплати відсотків за користування Кредитом. Згідно договору поруки № 9050-П від 01.12.2014 року Відповідач-2 [PERSON] зобов'язався відповідати перед Позивачем в повному обсязі за своєчасне виконання Відповідачем-1 усіх його зобовязань за Договором кредиту. Статтею 554 ЦК України встановлено, що у випадку порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором солідарно, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Відповідно до положень ст. 553 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Статтею 543 ЦК України встановлено, що у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Заперечень проти позову відповідачами не надано, тому доводи позивача щодо невиконання відповідачами зобов'язань за кредитним договором, а також розміру прострочених платежів нічим не спростовуються і ці обставини слід вважати доведеними. За таких обставин позов заявлено обґрунтовано та у відповідності до вимог чинного законодавства, тому він підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача. Згідно з п.35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

Outcome: approved