Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-07 00:00:00

Звернувшись до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області позивачка [PERSON] просить визнати відповідача [PERSON], такою особою, що втратила право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS], посилаючись на те, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 01 квітня 1999 року житлове приміщення - [ADDRESS] належить позивачці. 24 серпня 1989 року вона з відповідачем розірвала шлюб, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу. 01 квітня 2000 року позивачка як власник будинку зареєструвала за вищевказаною адресою свого колишнього чоловіка [PERSON]. За зазначеною адресою з червня 2013 року проживає тільки позивачка - [PERSON]. З червня 2013 року відповідач [PERSON] не став проживати за адресою: [ADDRESS], в зв'язку з тим, що виїхав до Росії. З червня 2013 року і по теперішній час, відповідач в місті не з'являвся, та з місця реєстрації не знявся. Особистих речей [PERSON] в будинку немає. Наявність зареєстрованої у належному будинку особи, а саме: [PERSON], тягне за собою порушення права позивача як власника, на вільне володіння та розпорядження своїм майном. Крім того позивачка вимушена переплачувати кошти за комунальні послуги, незважаючи на те, що [PERSON] тривалий час не проживає за місцем реєстрації. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та наполягала на їх задоволенні з підстав, наведених в позовній заяві і не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] про час,дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином за правилами ст.ст.74-76 ЦПК України. У судове засідання не з'явився, про причину неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не надав, тому суд, згідно ст. 224 ЦПК України вирішує справу на підставі наявних у ній доказів (постановляє заочне рішення) , про що також не заперечувала позивач. Дослідивши всі обставини справи, та перевіривши їх доказами, заслухавши кожного окремо свідків ([PERSON], [PERSON].) суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 01 квітня 1999 року, за реєстраційним номером АВА № 245367 (а.с.14), доданих до нього договорів дарування від 21 вересня 1998 року ААН № 393148 та від 27 серпня 1998 року ААМ № 691944 (а.с.15,16), домової книги - житлове приміщення - [ADDRESS] належить позивачці [PERSON]. За зазначеною адресою зареєстрований з 01 квітня 2000 року, відповідач [PERSON]. За поясненнями позивача та допитаних в судовому засідання свідків відповідач [PERSON], який раніше проживав із позивачкою [PERSON], за адресою [ADDRESS] не мешкає більше року, в місті Костянтинівка не з'являється, та з місця реєстрації не знявся. Господарських зв'язків з будинком позивача відповідач не підтримує і не залишив там своїх речей. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним( нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати,дарувати,заповідати, здавати в оренду, обмінювати,закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 383 Цивільного кодексу України власник житлового будинку , квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст. 386 Цивільного кодексу України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою,може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій,які можуть порушити його право , або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника втрачає право користування житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON], слід задовольнити, а саме відповідача [PERSON] варто визнати такою особою, що втратила право користування житловим приміщенням у буд. [ADDRESS]., оскільки є достатні підстави на підтвердження факту відсутності відповідача у домі позивача більше року без будь-яких поважних причин і судом не встановлено про існування будь-яких домовленостей між сторонами з приводу користування житлом. На підставі ст. 150 ЖК України, ст.ст. 383, 386, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved