Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-28 00:00:00

Звертаючись до суду позивач на підставі вимог ст.ст.203, 209, 220 ч.2, 316, 317, 319, 328, 334 ЦК України 2004 року, заявляє позовні вимоги, а саме: - визнати дійсним договір купівлі - продажу № У-02-170-Н від 17.02.1996 року житлового будинку [ADDRESS] , укладений між [PERSON] , як продавцем, та [PERSON] і [PERSON] , як покупцями та зареєстрований на Харківській Універсальній Біржі; - визнати за [PERSON] , [INFO] РНОКПП: [NUMBER] , право власності на житловий будинку [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . В обґрунтування заявленого змісту позовних вимог, позивач вказав: 17 лютого 1996 року на Харківській універсальній біржі був укладений договір купівлі-продажу № У-02-170-Н, за яким [PERSON] , що є продавцем продає, а [PERSON] та [PERSON] , що є покупцями, покупають житловий будинок індивідуального житлового фонду, загальна площа - 53,2 кв.м., житлова площа - 26,2 кв. м., місцезнаходження: [ADDRESS] . Договір підписаний та зареєстрований на Харківській універсальній біржі 17.02.1996 р. о 12-00 під № У-02-170- Н, завірений управляючим біржі - [PERSON] (копія договору додається). Вказаний договір фактично був виконаний сторонами в повному обсязі, претензій один до одного сторони не мали. На підставі вказаного договору, 20.03.1996 року у Харківському міському бюро технічної інвентаризації було зареєстровано право особистої власності на житловий будинок по [ADDRESS] за [PERSON] - /2 частина, та за [PERSON] -1/2 частина, реєстраційний № 4218. [PERSON] та [PERSON] , що є позивачеві дідусем та бабусею, здійснювали своє право власності у повному обсязі, постійно проживали та були зареєстровані в цьому будинку, піклувалась цим майном, здійснювали оплату за комунальні послуги. [INFO] 2008 року помер мій дід, [PERSON] . Єдиним його спадкоємцем була дружина - моя бабуся, [PERSON] , яка прийняла спадщину в порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України, як така, що постійно мешкала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. [INFO] померла [PERSON] . При житті [PERSON] склала заповіт, яким зробила розпорядження про те, що все її майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, вона заповідає [PERSON] , [INFO] . Заповіт посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Мороз Г. І. 02.07.2014 року та зареєстрований в реєстрі за №1850. 22 січня 2019 року позивач звернувся до Другої державної нотаріальної контори с заявою на прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] . У склад спадкового майна входить вищевказаний будинок. Однак, позивачу було відмовлено в оформленні спадкових прав. Тому позивач заявляє вказані позовні вимоги. Відповідач та третя особа відзиву суду щодо заявлених позовних вимог не надали. Позивач на позовні наполягав, що вказав в заяві наданої суду. На підставі наданих доказів, судом були встановленні наступні факти та обставини: 17 лютого 1996 року на Харківській універсальній біржі був укладений договір купівлі-продажу № У-02-170-Н, за яким [PERSON] , що є продавцем продає, а [PERSON] та [PERSON] , що є покупцями, покупають житловий будинок індивідуального житлового фонду, загальна площа - 53,2 кв.м., житлова площа - 26,2 кв. м., місцезнаходження: [ADDRESS] . Договір підписаний та зареєстрований на Харківській універсальній біржі 17.02.1996 р. о 12-00 під № У-02-170- Н, завірений управляючим біржі - [PERSON] . На підставі вказаного договору, 20.03.1996 року у Харківському міському бюро технічної інвентаризації було зареєстровано право особистої власності на житловий будинок по [ADDRESS] за [PERSON] - 1/2 частина, та за [PERSON] -1/2 частина, реєстраційний № 4218. Реєстрація вказаного договору здійснювалась на підставі ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», відповідно до якої, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. [PERSON] та [PERSON] , що є позивачу дідусем та бабусею, здійснювали своє право власності у повному обсязі, постійно проживали та були зареєстровані в цьому будинку, піклувалась цим майном, здійснювали оплату за комунальні послуги. [INFO] помер [PERSON] , що свідчить свідоцтво про смерть. Єдиним його спадкоємцем була дружина бабуся позивача, [PERSON] , що постійно мешкала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини згідно копія свідоцтва про шлюб та копія домової книги. [INFO] померла [PERSON] , згідно копії свідоцтво про смерть. При житті [PERSON] склала заповіт, яким зробила розпорядження про те, що все її майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, вона заповідає [PERSON] , [INFO] . Заповіт посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Мороз Г. І. 02.07.2014 року та зареєстрований в реєстрі за №1850. 22 січня 2019 року позивач звернувся до Другої державної нотаріальної контори с заявою на прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] . У склад спадкового майна входить вищевказаний будинок. Листом Другої державної нотаріальної контори ГУЮ у Харківській області від 25.01.2019 року № 02-14/125 повідомлено наступне: «...Згідно ст. 227 Цивільного кодексу Української PCP, який діяв на день посвідчення договору «Форма договору купівлі-продажу житлового будинку» - договір купівлі-продажу житлового будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією зі сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 30 цього кодексу). Виходячи з вищевикладеного, виходячи з положень ст. 19 Конституції України та враховуючи відсутність правових підстав для оформлення Ваших спадкових справ з огляду, зокрема недійсності вищевказаного договору, Друга державна нотаріальна контора не має можливості оформити Ваші спадкові права після померлої бабусі - [PERSON] шляхом видачі на Ваше ім`я відповідного свідоцтва, а тому, з метою недопущення порушення або недотримання ваших спадкових прав, пропонує Вам розглянути питання щодо Вашого звернення до суду за місцем відкриття спадщини та за місцезнаходженням належного спадкового нерухомого майна.» Дослідивши та оцінивши в сукупності докази матеріалів справи, суд дійшов наступному: На підставі ст.ст. 317, 319 ЦК України власнику належить право володіння, користування та розпорядження належним йому майном. Власник володіє, користується та розпоряджається належним йому майном на власний розсуд. Відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу» членами товарної біржі є прийняті до її складу згідно із статутом біржі вітчизняні та іноземні юридичні і фізичні особи. Член товарної біржі має право здійснювати біржові операції на біржі. Біржовою операцією визнається угода, якщо вона являє собою купівлю-продаж товарів, допущених до обігу на товарній біржі, якщо її учасники члени біржі, якщо вона зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч.9 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України 2004 року до договорів, що були укладені до 1 січня 2004 року і продовжують діяти після набрання чинності Цивільним кодексом України, застосовуються правила цього Кодексу щодо підстав, порядку і наслідків зміни або розірвання договорів окремих видів незалежно від дати їх укладення. Згідно зі ст. 224 ЦК УРСР 1963 року, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцю, а покупець зобов`язується прийняти майно та сплатити за нього визначену грошову суму. Відповідно до ст.225 ЦК УРСР 1963 року право продажу майна належить власнику. Як вбачається зі ст. 47 ЦК УРСР, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Аналогічне положення містить ч.2 ст.220 ЦК України в редакції 2004 року, а саме якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Частина друга ст.47 ЦК УРСР в редакції 1963року і частина друга ст.220 ЦК України застосовується до правовідносин у разі, коли сторони уклали правочин, зміст якого відповідав волі сторін, і лише форма його укладання не відповідала встановленим законом вимогам. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. У відповідності до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР та п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978р. № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними», якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення, виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурору вправі визнати угоду дійсною. Укладений позивачкою на Харківській товарній біржі договір від 30 травня 1997 року відповідає порядку укладення договорів на товарних біржах, тобто вимогам ст. 15 Закону «Про товарну біржу». Таким чином, до відносин щодо купівлі-продажу зазначеного вище нерухомого майна застосовуються норми ЦК, що діяли на час укладення угоди, а саме ЦК УРСР в редакції 1963 року. Отже сторони договору досягай згоди по всім його істотним умовам, договір в повному обсязі відповідав волі сторін. З боку [PERSON] та [PERSON] виконані всі умови договору купівлі - продажу, передана продавцю необхідна грошова суму у повному розмірі за житловий будинок, у зв`язку з чим отримала від продавця ключі та переїхали проживати у будинок, тобто угода була направлена на реальне настання правових наслідків, обумовлених нею, у зв`язку з чим наявні підстави для визнання договору від 17 лютого 1996 року дійсним. Окрім того, вказаний будинок є постійним місцем проживання [PERSON] та [PERSON] , в якому вони зареєстровані та проживали до часу смерті, що підтверджується копією домової книги. [INFO] помер [PERSON] . Єдиним його спадкоємцем була дружина - [PERSON] , яка прийняла спадщину в порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України, як така, що постійно мешкала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. [INFO] померла [PERSON] , яка при житті склала заповіт, яким зробила розпорядження про те, що все її майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, вона заповіла [PERSON] , [INFO] . Заповіт посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Мороз Г. І. 02.07.2014 року та зареєстрований в реєстрі за №1850. Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Отже, сукупність досліджених доказів, встановлених фактів та обставини, свідчить про обґрунтованість вимог, а тому вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved