Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-10 00:00:00

Звернувшись до суду та уточнивши під час розгляду спору по суті свої позовні вимоги, позивач просить поділити майно, що було придбано нею та відповідачем у період перебування їх у шлюбі та являється спільним сумісним майном подружжя. Обєктом майна, що підлягає поділу, позивач зазначає рухоме майно, яке складається із побутової техніки, меблів та легкового автомобіля [NUMBER], 2008 року випуску. Просила розділити вказане спірне майно між сторонами спору, виділивши їй пральну машину «LG» вартістю 8000.00 грн., холодильник «LG» вартістю 8000.00 грн., пилосос вартістю 5000.00 грн., плиту газову «Гефест» вартістю 1500.00 грн. та диван вартістю 1500.00 грн.. Відповідачу просила виділити телевізор «Samsung» вартістю 7000.00 грн., мікрохвильову піч вартістю 3000.00 грн., спальний гарнітур вартістю 4000.00 грн., кухонну стінку вартістю 4000.00 грн., дитячий спальний гарнітур вартістю 3000.00 грн. та кухонну стінку (яка знаходиться у літній кухні) вартістю 3000.00 грн.. Також просила стягнути з відповідача на свою користь вартість ? частки спільного сумісного майна подружжя, яким є легковий автомобіль [NUMBER], 2008 року випуску в сумі 46315.00 грн., зважаючи, що відповідач у 2013 році продав останній. В судовому засіданні представники позивача позов підтримали за викладених у ньому обставин та просили його задовольнити. Представник відповідача позов визнала частково та суду показала, що відповідач не погоджується з вартістю зазначеного у позовній заяві майна, що підлягає розподілу. Разом з тим, зазначила, що перелік майна є обєктивним, за виключенням холодильника «LG», який дійсно був придбаний сторонами спору під час перебування у шлюбі, але часто мав технічні несправності і після останньої поломки був залишений у сервісному центрі і звідти не забирався. Також не погодилася з позицією позивача щодо включення до переліку майна пральної машини, оскільки остання хоча і була придбана в період шлюбу, разом з тим, більшість її вартості була сплачена відповідачем самостійно після розірвання шлюбу шляхом погашення кредиту, за який власне і було придбане це майно. Це ж саме стосується і легкового автомобіля, який був проданий за згодою позивача, а виручені кошти були спрямовані на погашення позики у доларах США, які були позичені у близьких сторін спору на дострокове погашення кредиту на придбання цього майна. Зазначила, що позивач залишила відповідача у вересні 2012 року. Позивач [PERSON], будучи допитаною у судовому засіданні в якості свідка, суду показала, що вони з відповідачем перебували з 1993 року у шлюбі, який був розірваний 07.07.2013 року. Під час перебування у шлюбі ними було придбано на умовах кредиту легковий автомобіль «ВАЗ-21099», який відповідач продав без її згоди 31.08.2013 року за 6000 доларів США. Після розірвання шлюбу вони домовилися, що все майно перейде їх дитині. Разом з тим, відповідач відмовився це зробити та у телефонному режимі повідомив їй, що кошти за автомобіль він повертати їй не буде. Також уточнила, що холодильник «LG», фізичну наявність якого заперечує відповідач, є в наявності і знаходиться у будинку, де проживає відповідач з їх дитиною і про що їй відомо від останньої. Інших доказів такої обставини вона не має. В акті опису майна, який був складений депутатом, вказаний холодильник не значиться, оскільки був відсутній на час проведення опису. Питання продажу автомобіля з відповідачем вона обговорювала під час перебування їх у шлюбі та спільного проживання щоб повернути позику і тоді вони намагалися його продати, але не було покупця. Згоди останньому на його (автомобіля) продаж після того, як вона залишила відповідача, вона йому не давала. Уточнила, що відповідача залишила ще під час перебування у шлюбі, а саме у вересні 2012 року і з того часу вони припинили шлюбні відносини та разом не проживають. Суд, заслухавши сторони і їх представників, свідка та дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне позов задовольнити частково, виходячи із наступного. В судовому засіданні встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони спору з 07.08.1993 року перебували в шлюбі, який між ними розірвано рішенням Рокитнянського районного суду Київської області 18.06.2013 року, хоча фактично сторони припинили шлюбні стосунки та не проживають разом з вересня 2012 року і що підтверджується вказаним судовим рішенням та наданими у судовому засіданні поясненнями позивача та представника відповідача. За час спільного проживання у шлюбі [PERSON] та [PERSON] придбали за спільні кошти у спільну сумісну власність зазначене у позовній заяві майно, а саме телевізор «Samsung» моделі «LE-37S81B», мікрохвильову піч «LG» моделі «MB-4027C», плиту газову «Гефест», пилосос марки «BOSCH» моделі «BSG 61800», пральну машину «LG» моделі F1273ND5, холодильник «LG», набір меблів для спальні, набір меблів для кухні у будинок, набір меблів для кухні у приміщення літньої кухні, диван, набір меблів для дитячої кімнати та легковий автомобіль марки «ВАЗ 21099», 2008 року випуску. Питання придбання сторонами вказаного переліку майна у період шлюбу не є спірним, а тому дана обставина не підлягає додатковому доказуванню відповідно до положень ст. 61 ЦПК України. На разі, є спірним питання щодо фізичної наявності на час вирішення спору судом холодильника «LG», який підлягає розподілу на вимогу позивача, питання включення до переліку майна, що підлягає розподілу, пральної машини «LG» та вартості більшості з вказаного переліку майна і що було предметом призначених у справі судових експертиз. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Аналогічні положення містяться у 15 та 16 статтях ЦК України, за якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За вимогами ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень статті 11 вказаного Кодексу суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказів. Відповідно до статті 60 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов»язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині подання ними доказів, заяви клопотань та призначення у справі судових експертиз. З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу на підставі наданих сторонами спору доказів. Відповідно до ч. 1\~ ст. 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Тобто підставою набуття подружжям права спільної сумісної власності на майно є лише одна обставина: набуття (придбання, виготовлення, спорудження) майна за час шлюбу, крім випадків, встановлених законом або договором. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка за змістом ч.1 ст. 57 СК України\~є майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України\~у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За викладених встановлених обставин спору та названих правових підстав суд приходить до висновку, що частки сторін спору у спільному сумісному майні подружжя, яке підлягає розподілу є рівними, а тому за кожним з них має бути визнано право власності на ? частину вказаного майна. При цьому суд виходить з того, що майном, яке підлягає реальному розподілу в натурі між сторонами спору є: телевізор «Samsung» моделі «LE-37S81B», мікрохвильова піч «LG» моделі «MB-4027C», плита газова «Гефест», пилосос марки «BOSCH» моделі «BSG 61800», пральна машина «LG» моделі F1273ND5, набір меблів для спальні, два набори набір меблів для кухні, диван та набір меблів для дитячої кімнати. Відповідно до ч.1 ст. 71 СК України\~майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Відповідно до пунктів 22-25\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляд справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Оскільки сторони не змогли досягти домовленості щодо вартості спільного сумісного майна подружжя, за клопотанням останніх у справі було призначено дві товарознавчі експертизи. Так, відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи № 8281 від 25.08.2015 року залишкова вартість спільного майна подружжя становить: телевізор «Samsung» моделі «LE-37S81B» - 4250.00 грн., мікрохвильова піч «LG» моделі «MB-4027C» - 817.00 грн., пилосос марки «BOSCH» моделі «BSG 61800» - 1305.00 грн., набір меблів для спальні - 3651.00 грн., набір меблів для кухні у будинку - 3287.00 грн., набір меблів для кухні у приміщенні літньої кухні - 792.00 грн., набір меблів для дитячої кімнати -3000.00 грн.. На визначену позивачем вартість іншого спільного сумісного майна, а саме плити газової «Гефест» в сумі 1500.00 грн. та дивана в сумі 1500.00 грн. сторона відповідача погодилася. Зважаючи на заперечення відповідача проти заявленої позивачем вартості машини пральної «LG» моделі F1273ND5 в сумі 8000.00 грн., та, зважаючи, що жодна із сторін не надала жодного належного та допустимого доказу залишкової вартості такого майна на час вирішення спору судом, суд вважає за можливе з метою розподілу цього майна, що вартість останнього має обраховуватися з огляду на наявний у справі доказ вартості придбання сторонами спору останнього в сумі 4082.50 грн. (договір купівлі продажу № БЦ-20825 від 01.07.2012 року та видаткова накладна № БЦ-20825 від 01.07.2012 року). Оскільки сторони спору не дійшли добровільної згоди про порядок поділу спільного сумісного майна подружжя, суд вважає за необхідне та можливе його розподіл провести із врахуванням інтересів сторін та реальної можливості розподілу такого з огляду на його цільове призначення. При цьому суд вважає за необхідне виділити: у власність позивача телевізор «Samsung» моделі «LE-37S81B» вартістю 4250.00 грн., мікрохвильову піч «LG» моделі «MB-4027C» вартістю 817.00 грн., плиту газову «Гефест» вартістю 1500.00 грн., пилосос марки «BOSCH» моделі «BSG 61800» вартістю 1305.00 грн., пральну машину «LG» моделі F1273ND5 вартістю 4082.50 грн., а всього на загальну суму 11954.50 грн.; у власність відповідача набір меблів для спальні вартістю 3651.00 грн., набір меблів для кухні у будинку вартістю 3287.00 грн., набір меблів для кухні у приміщенні літньої кухні вартістю 792.00 грн., диван вартістю 1500.00 грн., набір меблів для дитячої кімнати вартістю 3000.00 грн., а всього на загальну суму 12230.00 грн.. Виділяючи відповідачу зазначене майно, суд при цьому виходить із встановленої у судовому засіданні обставини, що вказане майно до цього часу знаходиться у житловому будинку, в якому проживає відповідач, використовується там за його (майна) цільовим призначенням та придбавалося, і що є логічним, саме для облаштування цього будинку та наявних біля нього господарських споруд (набір меблів для літньої кухні), виходячи із розміру та функціональності приміщень останнього (будинку та господарських споруд). З приводу розподілу легкового автомобіля [NUMBER], 2008 року випуску суд приходить до наступного висновку. Пленум Верховного Суду України у своїй\~ Постанові «Про практику застосування судами законодавства при розгляд справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року (п. 30), роз'яснив судам, що у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. В судовому засіданні встановлено, що спірний автомобіль був відчужений відповідачем після фактичного припинення сторонами спору шлюбних відносин, а саме у січні 2013 року, та без згоди позивача в розмірі 3700 доларів США. Вказану обставину у судовому засіданні сторони підтвердив свідок [PERSON], який приймав безпосередню участь у цьому процесі (відшукував покупця, був присутнім під час передачі останнім відповідачу коштів за проданий автомобіль) і проти чого по суті не заперечували у судовому засіданні сторони спору. На обєктивність такої обставини вказують також дані наявної у матеріалах справи довідки Центру з надання послуг, повязаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування Богуславського, Миронівського та Рокитнянського районів № 299 від 10.03.2015 року в тім, що зареєстрований на імя відповідача 30.05.2008 року автомобіль [NUMBER] 2008 року випуску був знятий з обліку для реалізації 30.01.2013 року. Відповідно до наявного у справі висновку судової автотоварознавчої експертизи № 12 від 02.03.2016 року середньоринкова вартість автомобіля [NUMBER] 2008 року випуску, визначена без огляду на підставі даних ухвали суду складає 92630.00 грн., що становить на час винесення рішення відповідно до офіційного курсу НБУ України 3677.25 доларів США. З огляду на вказану суму вартості автомобіля у доларах США вбачається, що заявлена позивачем вартість спірного майна є співрозмірною з вартістю цього майна на час його відчуження відповідачем та обєктивно відображає цю обставину спору. Оскільки відповідач за час перебування у шлюбі, але після фактичного припинення сторонами шлюбних відносин та спільного проживання у 2013 році відчужив без згоди позивача автомобіль [NUMBER], 2008 року випуску, який був спільною сумісною власністю подружжя, та розпорядився коштами від продажу цього майна на власний розсуд, він має сплатити позивачці 1/2 частину вартості автомобіля, яка з огляду на висновок судової автотоварознавчої експертизи № 12 від 02.03.2016 року становить 46315.00 грн.. Не включаючи до переліку майна, що підлягає розподілу, холодильник «LG», який хоч і був придбаний сторонами спору за спільні кошти під час перебування у шлюбі, суд виходить із встановленої у судовому засіданні обставини фактичної фізичної відсутності такого майна у сторін спору на час розгляду спору судом. Така позиція суду узгоджується із розясненнями п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляд справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року в тім, що до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи. На разі доводи сторони позивача в тім, що останній є наявним у будинку, де проживає відповідач і що їй відомо від третіх осіб, не можуть бути прийняті судом як належний та допустимий доказ такої обставини, зважаючи на пояснення у судовому засіданні самого позивача в тім, що на час проведення опису майна такий холодильник у будинку був відсутній. Зважаючи, що розподіл іншого, окрім легкового автомобіля майна, що підлягає розподілу, не є ідеальним і його частка у грошовому виразі на користь відповідача є більшою від вартості ? його частини на 137.00 грн., вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача як компенсація. Всього таким чином підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в рахунок компенсації вартості спільного сумісного майна подружжя, що підлягає розподілу за даним рішенням суду, 46452.75 грн.. Суд вважає, що такий розподіл між сторонами спору набутого ними спільно в період шлюбу майна буде справедливим, цілком рівнозначним та відповідатиме інтересам сторін. Доводи сторони відповідача у судовому засіданні в тім, що саме за рахунок виручених від реалізації ним легкового автомобіля [NUMBER] 2008 року випуску коштів було відшкодовано позику, яка бралася подружжям для погашення кредитних зобовязань за кредитним договором на придбання спірного автомобіля, і що таким чином вказане майно не підлягає розподілу судом, свого належного підтвердження у судовому засіданні не знайшли. До посилань представника відповідача про те, що вказана обставина мала місце і що підтверджується поясненнями у судовому засіданні свідка [PERSON] суд відноситься критично, оскільки останні на переконання суду не можуть бути належним та допустимим доказом такої обставини. Окрім того, суд критично оцінює покази даного свідка в цій частині, зважаючи, що він є рідним племінником відповідача, перебуває з останнім у доволі хороших стосунках та може мати певну зацікавленість у вирішенні спору на користь відповідача. Також з цього приводу суд бере до уваги не спростовані у судовому засіданні пояснення позивача в тім, що автомобіль було продано відповідачем після припинення ними 27.10.2012 року шлюбних відносин та спільного проживання і жодного розподілу майна з того часу між ними не відбувалося. Доводи представника відповідача в тім, що пральна машина не підлягає розподілу, оскільки була фактично придбана за власні кошти відповідача шляхом погашення останнім кредиту, за який придбане це майно, також не заслуговують на увагу суду, оскільки, як вбачається із встановлених обставин спору і які не заперечувалися у судовому засідання сторонами спору, це майно було придбано у період перебування сторін спору у зареєстрованому шлюбі. Така позиція суду ґрунтується на положеннях ст. 60 СК України. Не беруться до уваги судом і доводи сторони відповідача в тім, що всі виручені від продажу автомобіля кошти були використані для повернення позик, які у свій час були взяті для погашення кредиту, за який по суті був придбаний автомобіль, оскільки така обставина не знайшла свого належного підтвердження у судовому засіданні із отриманих у справі доказів. Позов таким чином підлягає частковому задоволенню. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: partial