Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-25 00:00:00

Згідно з поданим позовом в останньому заявлено вимогу про визначення додаткового строку, достатнього для подання ним заяви про прийняття спадщини. Позов обґрунтований тим, що позивач на підставі заповіту від 12.10.2018 р. є спадкоємцем майна померлого [INFO] батька, яке складається з житлового будинку та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , на підставі заповіту, посвідченого державним нотаріусом Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Писарєвою Н.С. від 12.10.2018 р. Батько позивача був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] . В травні 2020 року у батька позивач стався інсульт, стан його здоров`я погіршився та позивач забрав його для подальшого лікування та реабілітації до м. Дніпра за місцем свого проживання за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] помер [INFO] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] зареєстроване Індустріальним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) 28.08.2020 року, актовий запис № 905). На початку травня 2021 р. позивач виїхав за місцем постійного проживання та реєстрації батька [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , з метою вирішення питання з речами батька, які залишилися після його смерті, та 04.05.2021 р. серед документів батька позивачем було знайдено заповіт на його ім`я ( [PERSON] ) від 12.10.2018 р., відповідно до якого спадкодавець [PERSON] заповідав спадкоємцеві [PERSON] належний житловий будинок та земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] . Також серед документів батька позивач знайшов договір купівлі-продажу житлового будинку та договір купівлі-продажу земельної ділянки від 12.10.2018 р., на підставі яких у батька й виникло право власності на вказане нерухоме майно. Як зазначається позивачем при зверненні до суду, з огляду на зазначені вище обставини своєчасно отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті свого батька у встановлений законодавством строк позивач не міг з поважних причин, а саме: - він, як спадкоємець, не знав про наявність спадкового майна та зазначеного вище заповіту на його ім`я, іншого майна, ніж зазначене у заповіті, після смерті батька не залишилося, тому позивач вважав, що у нього не має необхідності звертатися до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті батька, а випадково дізнавшись про зазначений вище заповіт та спадкове майно, позивач одразу звернувся з відповідною заявою про прийняття спадщини до нотаріуса; - умови діючих в державі карантинних обмежень в період часу з 16.03.2020 року до теперішнього часу у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) не дозволяли позивачу вільно пересуватися населеними пунктами та відвідати місце постійного проживання мого батька (Запорізька область. Приморський район, м. Приморськ), шо знаходиться на значній відстані від місця проживання позивача (м. Дніпро); -позивач юридично не був обізнаний щодо строку та порядку прийняття спадщини; -позивач не був повідомлений нотаріусом, який склав та засвідчив заповіт батька, про його наявність після смерті батька, факт якої було зареєстровано у відповідному державному реєстрі. 5 травня 2021 р. позивач звернувся до найближчого за місцезнаходженням нотаріуса - до приватного нотаріуса Приморського районного нотаріального округу Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Подольської І.М. з відповідною заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 5 травня 2021 р. приватним нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії: в оформленні спадщини на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , та земельну ділянку, площею - 0,0688 га, оскільки пропущений строк для подання заяви про прийняття спадщини. Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали повністю. Відповідач позов не визнав. У відзиві на позовну заяву (а.с. 54-56) відповідач зазначив, що позивач мав направити заяву про прийняття спадщини поштою у відповідності до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверд. наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. №296/5, відтак, він мав можливість звернутися із заявою, втім, вчасно це не зробив, ним не обґрунтовано поважність причин неподання заяви про прийняття спадщини, відтак, на переконання відповідача, вказані причини пропуску шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини є неповажними. Представник відповідача не скористався правом брати участь у судових засіданнях. Як встановлено судом на підставі доказів, наданих у порядку ст.ст. 76-80 ЦПК України, позивач народився [INFO] та є сином [PERSON] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження (а.с. 8). [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 17.08.2010 р. по день смерті (а.с. 9), що підтверджується відповідною довідкою адміністратора відділу «ЦНАП». [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть (а.с. 10). 12.10.2018 р. [PERSON] був складений заповіт, який був посвідчений державним нотаріусом Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Писарєвою Н.С. (а.с. 11, 16, 17), згідно з яким [PERSON] належний йому житловий будинок та земельну ділянку [ADDRESS] заповідав гр. [PERSON] , [INFO] . Постановою приватного нотаріуса Приморського районного нотаріального округу Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Подольської І.М. від 05.05.2021 р. (а.с. 23) відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки ним пропущений строк для подання заяви про прийняття спадщини. Позивач, допитаний судом, як свідок, дав показання, відповідно до яких мав добрі відносини із батьком, вони мешкали за різними адресами, втім, коли батько захворів на інсульт, позивач забрав його до себе у м. Дніпро, лікував, але його батько помер та позивач поховав його. За життя батька останній ніколи не казав про заповіт, а позивач ніколи не запитував про це, тому позивач не був обізнаний про наявність заповіту. Батько хворів з 2015 р., інколи приїжджав до сина, за місцем проживання батька позивач ніколи не мешкав, втім, у квітні 2020 р. позивач забрав його до себе, батько вже поган розмовляв та погано рухався. Батько позивач помер та позивач поховав його. Допитані судом свідки гр.гр. [PERSON] та [PERSON] дали майже аналогічні показання, свідчив суду про те, що померлий батько позивача останні роки хворів, в останній рік його життя позивач забрав його до себе та доглядав, згодом поховав. Коли була можливість та скасовані карантинні обмеження, позивач поїхав за місцем проживання батька, та знайшов серед його речей заповіт, наявність якого для [PERSON] була несподіванкою. Процесуальні дії у справі: -ухвалою суду від 21.10.2021 р. задоволено клопотання позивача про виклик свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Правовідносини виникли із захисту права власності позивача, як спадкоємця за заповітом, після смерті його батька [PERSON] , померлого [INFO] . Суд, дослідив докази, надані у порядку ст.ст. 76 - 80, ч.1 ст. 81 ЦПК України в межах заявлених суду позовних вимог, дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю, виходячи з наступного. Згідно зі статтею 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповіт є одностороннім правочином, оскільки залежить виключно від волі заповідача. Заповіт лише спрямовується на виникнення у спадкоємця прав та обов`язків, але до моменту смерті не створює їх у нього. Розпорядження, яке міститься у заповіті, набирає чинності лише у разі смерті заповідача. Призначення спадкоємцем є правом заповідача, визначеним частиною першою статті 1235 ЦК України. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини суд визнав поважними. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Як встановлено судом, встановлення додаткового строку для прийняття спадщини необхідно позивачеві, оскільки останній після смерті свого батька, будучи його єдиним спадкоємцем за заповітом, пропустив строк для прийняття спадщини, та, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач вказував, що він не знав про існування вищевказаного заповіту за життя батька, останні 5 років батько хворів (інсульт), погано розмовляв та мало рухався, про існування заповіту позивач дізнався випадково, коли після смерті батька та скасування встановлених обмежень, пов`язаних з поширенням коронавірусної хвороби, зміг відвідати будинок батька в іншому місті (м. Приморськ Запорізької області), в якому він раніше проживав, з метою розібрати/забрати речі померлого та серед яких знайшов заповіт останнього, тому не звертався до нотаріуса з відповідною заявою протягом визначеного законом строку. При вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини у такому випадку потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Аналогічні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17, від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17. З вказаними висновками погодився Верховний Суд у постановах від 12 вересня 2018 року у справі № 484/3221/17 (провадження № 61-22510св18), від 10 січня 2019 року у справі № 263/1221/17 (провадження № 61-18261св18), від 25 березня 2020 року у справі № 642/2539/18-ц (провадження № 61-5609св19). Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до свого внутрішнього переконання суд оцінює всі наведені спадкоємцем фактичні обставини справи в сукупності та визначає, чи є та чи інша причина пропуску строку поважною, адже закон не наводить чіткого переліку причин пропуску такого строку, які слід вважати поважними: вочевидь, що позивач не був обізнаний про наявність заповіту та не міг звернутися із заявою про прийняття спадщини у встановлені законом строки, тому строк для прийняття спадщини пропущено позивачем з поважних причин. Вказане відповідачем у відзиві на позовну заяву не спростовано. З огляду на вищенаведене, вочевидь порушення прав позивача, тому позов підлягає задоволенню. Щодо заперечення відповідача, що позивач мав направити заяву про прийняття спадщини поштою у відповідності до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверд. наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. №296/5, то вчинення зазначеного не є обов`язком спадкоємця. Передбачаючи можливість заведення спадкової справи за заявою спадкоємця, направленою поштою, створені додаткові можливості для подання такої заяви. Втім, не зважаючи на це, законом передбачена реалізація прав спадкоємця за умови пропущення строку шляхом звернення до суду із позовною заявою про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, яка позивачем дотримана. Щодо посилання позивача на те, що позивач юридично не був обізнаний щодо строку та порядку прийняття спадщини та не був повідомлений нотаріусом, який склав та засвідчив заповіт батька, про його наявність після смерті батька, факт якої було зареєстровано у відповідному державному реєстрі, то вони не є слушними: поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій, а юридична необізнаність з цього питання та неповідомлення нотаріусом про наявність заповіту такими причинами не являються. Окрім того, на нотаріуса за умови відсутності інших спадкоємців та їх не звернення у зв`язку з відкриттям спадщини, не покладений обов`язок повідомлення про відкриття спадщини: відповідно до статті 63 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме. Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі. Згідно з пунктом 1.2 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна. Таким чином, виходячи з вищенаведеного, лише, отримавши повідомлення про про відкриття спадщини, нотаріус вчиняє дії з повідомлення інших спадкоємців. Такі випадки в даній справі не встановлені: інших спадкоємців померлого [PERSON] не має.

Outcome: approved