Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-01 00:00:00

Згідно ст.ст.141,157,159 Сімейного кодексу України - мати, батько, мають рівні права та обов`язки щодо дитини, той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків з ким проживає дитина, не має право перешкоджати другому з батьків спілкуватися з дитиною, та брати участь у її вихованні. Якщо той з батьків з ким проживає дитина, чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною, та ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення перешкод. Суд визначає способи участі у вихованні дитини /періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку тощо/ з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, інших обставин, що мають суттєве значення. Судом встановлено поясненнями сторін, свідоцтвом про народження дитини, рішенням виконкому Тернівської районної у місті ради від 13.11.2018 р. №424 а.с.9-10, що сторони від фактичних шлюбних відносин мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає окремо від батька по [ADDRESS] . Позивач [PERSON] не згоден з рішенням органу опіки від 13.11.2018 р., який встановив зустрічі позивача з дитиною щотижня у вівторок (16.00-20.00) та неділю (12.00-19.00) а.с.10., та вважає таку участь у вихованні порушенням своїх прав. Крім пояснень позивача, який вказував на перешкоди для батька з боку відповідача у вихованні дитини, відповідач [PERSON] вказує на небажання самого батька спілкуватися з дитиною. Дійсно відповідач [PERSON] надала суду акт сусідів, характеристику з місця навчання дитини а.с.49, 55, якими підтверджується що батько дитини [PERSON] не проявляє інтересу до навчання доньки, батьківські збори не відвідує, відвідував дитину за місцем проживання лише три рази. Але, як вказувалося судом позивач [PERSON] як батько, зобов`язаний брати участь у вихованні дитини, має рівне з матір`ю право на виховання, в тому числі й на особисті зустрічі. Ступінь сумлінності виконання цього обов`язку батьком, за умови якщо батько не позбавлений батьківських прав, не має істотного значення для вирішення спору між батьками відносно способів, та участі у вихованні. Тобто не сумлінне ставлення батька до виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, не може впливати на обмеження його прав по спілкуваню з дитиною. Виходячи з викладеного суд вважає за можливе задовольнити позов частково, визначити способи участі у вихованні дитини відповідно до висновку органу опіки а.с.158-160 - порядок зустрічей батька з донькою [PERSON] кожного першого та третього тижня місяця з 10.00 год. суботи до 10.00 год. неділі, з ночівлею за адресою проживання батька в [ADDRESS] . Заперечення відповідача [PERSON] суд не може прийняти до уваги, як такі, що порушують право дитини на виховання Виходячи з віку дитини /майже 8 років/, суд вважає, що спілкування позивача з дитиною з 10.00 год. суботи до 10.00 год. неділі через тиждень з ночівлею за адресою проживання батька, буде відповідати інтересам дитини, можливості участі у вихованні дитини батька, який проживає окремо, виходячи з рівності прав на виховання. Вказаний порядок зустрічей враховує права матері, яка буде мати більш ніж достатньо часу на виховання доньки, підготовки її до школи, вирішенню побутових потреб кожні другу та четверту суботу та неділю, та всі інші будні дні. При прийнятті такого рішення суд виходить з наступного: - згідно акту обстеження умов проживання батька від 14.09.2018 р. позивач проживає по [ADDRESS] де житлові умови повністю створені для перебування дитини а.с.11. - позивач працює має власний дохід, та сумлінно сплачує аліменти на утримання дитини а.с.14, 130. - виховання дитини погодинно, без проживання з батьком за його адресою, прямо суперечить як правам батька на особисте спілкування, так і правам дитини, для захисту яких і створені відповідні служби у справах дітей. - з час попереднього вирішення спору органом опіки пройшов час майже більш ніж півтора року, дитина значно подорослішала, ходить до школи, та посилання матері на наявність хронічної хвороби дитини на пієлонефрит а.с.51, 66, 67, при рекомендаціях медикаментозного амбулаторного лікування в стадії ремісії, не може обмежувати участь батька у вихованні, та доказів того, що батько не зможе виконувати рекомендації лікарів суду не надано. Згідно Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р., схваленими резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 21.12.1995 р., та ратифікованою Постановою ВР України 27.02.1991 р., як частини національного законодавства, зокрема ст.ст.3, 5, 6,7,9,14,16,27,31 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей: - першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. - відповідальність, права і обов`язки батьків…, опікунів чи інших осіб, що за законом відповідають за дитину, належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення визнаних цією Конвенцією прав і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються. - дитина має… право знати своїх батьків і право на їх піклування. - Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню… - Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. - Держави-учасниці поважають права та обов`язки батьків і у відповідних випадках законних опікунів керувати дитиною в здійсненні її права методом, що відповідає здібностям дитини, які розвиваються. - Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. - Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. -Держави-учасниці визнають право дитини на відпочинок і дозвілля, право брати участь в іграх і розважальних заходах, що відповідають її віку, та вільно брати участь у культурному житті та займатися мистецтвом. Таким чином заперечення відповідача суперечать праву дитини на дозвілля, всебічний розвиток відповідно до її віку, праву батька на особисте спілкування, право дитини на належний фізичний, розумовий, духовний і соціальний розвиток. В частині позову про способи участі у вихованні дитини на день народження, проведення зимових та літніх канікул, відвідування дитини під час ймовірних хвороб, та можливість спілкування за допомогою мобільного зв`язку позивачу слід відмовити. Вказані позовні вимоги є неконкретними, позивач не вказує періоди канікул, час виїзду, чи будуть мати місце взагалі ці виїзди, як і хвороби дитини, чи наявність в неї телефону. Суд розглядає справу диспозитивно в межах заявленого позову, та на підставі наданих на його обґрунтування доказів, тому в задоволенні цих позовних вимог слід відмовити.

Outcome: partial