Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-02 00:00:00

З позовною заявою до суду звернувся [PERSON] в особі представника адвоката Прокопченко Сергія Валерійовича про стягнення з [PERSON] суми боргу за договором позики від 30.11.2016 у розмірі 56000 доларів США та 3378 Євро; трьох відсотків річних у розмірі 2292,16 доларів США та 134,54 Євро; проценти за користування грошовими коштами за договором позики у розмірі 8034,22 доларів США та 484,99 Євро, а також судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 30.11.2016 між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладений договір позики на суму 56000 доларів США та 3378 Євро, що підтверджується власноручно складеною відповідачем розпискою. Відповідач зобов`язався повернути суму позики до кінця 2017 року. Станом на 28.05.2019 відповідач не повернув позичені грошові кошти, а тому позивач просить стягнути з відповідача позичені грошові кошти у валюті зобовязання у розмірі 56000 доларів США та 3378 Євро. .Крім того, відповідачем не сплачувались відсотки за користування кредитними коштами. В зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача проценти за користування позиченими коштами у розмірі облікової ставки НБУ за період з 01.12.2016 по 31.12.2017 у розмірі 8034,22 доларів США та 484,99 Євро. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача три відсотки річних за порушення виконання зобовязання, відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України за період з 01.01.2018 по 28.05.2019 у розмірі 2292,16 доларів США та 134,54 Євро. В судовому засіданні 12.02.2020 допитаний свідок [PERSON] , який показав, що у 2016 році позивач [PERSON] , з яким він товаришує, попросив його бути свідком при передачі у борг [PERSON] великої суми грошей, на що він погодився, та у листопаді 2016 у його, [PERSON] , присутності, позивач [PERSON] дав [PERSON] грошові кошти у розмірі 56000 доларів США і 3378 Євро, [PERSON] отримав зазначені кошти, про що написав розписку, яку він, [PERSON] , прочитав. Через деякий час позивач скаржився йому на те, що [PERSON] позичені кошти не повертає та відмовляється повертати. Позивач в особі представника адвоката Яровенко Ольги Юріївни подав заяву про уточнення позовних вимог, в якій просить стягнути з [PERSON] на свою користь суму боргу за договором позики у розмірі 56000,00 доларів США та 3378,00 Євро у відповідній іноземній валюті; 3% річних у розмірі 2356,60 доларів США та 142,15 Євро; проценти за користування грошовими коштами за договором позики у розмірі 8034,22 доларів США та 484,99 Євро у відповідній іноземній валюті, а також судові витрати по сплаті судового збору та витрат на правничу допомогу. Позивач зазначає, що у первісному позові в резолютивній частині допущено помилку у зазначенні 3% річних, розрахунок яких викладений в основній частині позовної заяви. Позивач в особі представника адвоката Яровенко О.Ю. 22.04.2020 подав до суду клопотання про підтримання позовних вимог та задоволення позову з урахуванням поданої заяви про уточнення позовних вимог, в якому просить розглянути справу без участі позивача та його представника та не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Також, позивач просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 13250,00 грн., докази оплати яких та акт наданих послуг будуть подані в порядку ст. 141 ЦПК України до суду протягом п`яти днів з дня ухвалення судом відповідного рішення. До початку судового засідання представник позивача адвокат Яровенко О.Ю. подала до суду письмове клопотання про стягнення з відповідача судових витрат на правничу допомогу у розмірі 13250,00 грн., разом із квитанцією, рахунком-фактурою та Актом приймання -передачі наданих послуг до Договору про надання правової допомоги. Позивач просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, розглянути справу без його участі та без участі його представника, ухвалити заочне рішення, про що зазначив у письмовій заяві Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином та своєчасно, причину неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не надав. Суд визнає неявку відповідача неповажною та вирішує справу не підставі наявних в ній доказів. Частиною восьмою статті 178 ЦПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Аналогічне положення міститься і в ч. 2 ст. 191 ЦПК України. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи згідно положень ст.280 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, встановив такі факти та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що 30.11.2016 [PERSON] у присутності гр. [PERSON] отримав у борг від [PERSON] грошові кошти у сумі 56000 доларів США та 3378 Євро, які зобов`язався повернути протягом 2017 року, про що власноручно написав розписку, що підтверджується оригіналом зазначеної розписки. Відповідач позичені грошові кошти позивачу не повернув. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 3 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були йому передані позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Строк позовної давності за вимогою про стягнення процентів становить у три роки. Відповідно до ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача суми позики, процентів за користування грошовими коштами та трьох відсотків річних за порушення виконання зобовязання обґрунтовані та підлягають задоволенню, виходячи з наступного. У договорі позики від 30.11.2016 боргове зобов`язання виражене в іноземній валюті - доларах США та Євро, а грошовий еквівалент, тобто сума коштів у національній валюті України не визначена, не встановлений інший порядок повернення боргу та не передбачено його визначення у грошовому еквіваленті до національної валюти України - гривні, а тому вимога позивача про стягнення суми позики саме в іноземній валюті, валюті зобовязання - доларах США та Євро, обґрунтована та підлягає задоволенню.. Так, відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ст. 1048 ЦК України у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Д оговір позики вважається безпроцентним, якщо: 1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п`ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов`язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; 2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Враховуючи вищевикладене, суму боргу, яка перевищує п`ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача проценти за користування позиченими коштами, у розмірі облікової ставки НБУ, за період з 01.12.2016 по 31.12.2017 включно, розмір яких, згідного наданого позивачем розрахунку, з яким суд погоджується, становить 8034,22 доларів США та 484,99 Євро. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. При обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. 3 % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). Зазначений висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, яка відступила від правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 2 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, а також у постанові Верховного Суду від 25 липня 2018 року в справі № 308/3824/16-ц. Таким чином, три відсотки річних, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача за порушення виконання зобовязання, також мають бути виражені у валюті боргового зобовязання - доларах США, та згідно наданого позивачем розрахунку, з яким суд погоджується, розмір відсотків становить за період з 01.01.2018 по 28.05.2019 включно у розмірі 2356,60 доларів США та 142,15 Євро. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. При зверненні до суду позивач поніс судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 9605 грн. 00 коп. (а.с.32), які відповідно до положень ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача. Згідно ст.ст. 15, 133 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч.ч.1-2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч.3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. До клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу додано Акт приймання-передачі наданих послуг до Договору про надання правової допомоги № АДВ від 13.05.2019, який містить детальний розрахунок робіт щодо надання правничої допомоги позивачу із зазначенням послуг, які надані адвокатом замовнику, витраченого часу та вартості послуг, відповідно до якого сумарний обсяг гонорару адвоката складає 13250 грн., з яких: правовий аналіз документів - 3975,00 грн.(вартість за 1 годину роботи - 1325,00 грн., кількість наданих послуг - 3); складання позовної заяви, подання позовної заяви до суду - 3975,00 грн. (вартість за 1 годину роботи - 1325,00 грн., кількість наданих послуг - 3); виїзд до суду для участі в судовому засіданні 11.09.2019 - 1325,00 грн. (вартість за 1 годину роботи - 1325,00 грн., кількість наданих послуг - 1); виїзд до суду для участі в судовому засіданні 19.11.2019, складення та подання клопотання про закриття підготовчого провадження, клопотання про допит свідка - 1325,00 грн. (вартість за 1 годину роботи - 1325,00 грн., кількість наданих послуг - 1); виїзд до суду та участь у судовому засіданні 12.02.2020 - 1325,00 грн. (вартість за 1 годину роботи - 1325,00 грн., кількість наданих послуг - 2). Так, відповідно до п. 5.1 укладеного між АО «КОРТ РАЙДЕР» та [PERSON] договору про надання правничої (правової) допомоги № АДВ від 13.05.2019, замовник за надання послуг у судді першої інстанції сплачує виконавцю 13250,00 грн., з яких 6625,00 грн. замовник сплачує в день підписання договору, 6625,00 грн. замовник сплачує виконавцю в день отримання рішення суду першої інстанції. Відтак, витрати на правничу допомогу у розмірі 13250,00 грн., за відсутності заяв іншої сторони щодо їх неспівмірності, слід стягнути з відповідача на користь позивача, відповідно до ч. ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України К еруючись ст. ст.4, 5, 7, 10-13, 18, 76-81, 89, 128-131, 133, 141, 211, 223, 247 ч.2, 258, 259, 263-265, 268, 273-279, 280-282 ЦПК України, суд -

Outcome: approved