Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-27 00:00:00

Звертаючись до суду, позивач зазначив, що з 27.11.1999 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO] народження, яка у теперішній час проживає разом з позивачем та після розірвання шлюбу буде проживати разом з нею. Приблизно з січня 2013 року шлюбні стосунки між сторонами фактично припинені. Причиною розпаду родини є несумісність характерів, непорозуміння, втрата почуттів та любові один до одного. На даний час сторони не ведуть спільне господарство. За переконанням позивача подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Позивач зазначила, що вона хоче розірвати шлюб, оскільки між сторонами зникло взаєморозуміння, пошана один до одного. На цьому грунті між сторонами відбулися постійні сварки і скандали, які привели до фактичного розраду сім'ї. Примирення між сторонами неможливе. На підставі зазначеного позивач просила розірвати шлюб між нею та відповідачем, судові витрати покласти на відповідача. Позивач у судове засідання не з'явилась, надала суду заяву, в якій просить справу розглянути за її відсутністю, на задоволенні своїх позовних вимог наполягає, просить шлюб розірвати. Відповідач у судове засідання не з'явився, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги позивача визнає у повному обсязі. Враховуючи вищенаведене у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, справа підлягає розгляду в порядку ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову за наявності до того законних підстав суд ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.2 ст.11 ЦПК України особа, що бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета позову на власний розсуд. Згідно п.1 ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно п.2 ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до п.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки відповідач не заперечував проти розірвання шлюбу, заслуговують на увагу доводи позивача про те, що подальше збереження шлюбу не відповідає інтересам сторін. Визнанням позову не зачіпаються права та інтереси осіб, не залучених до участі у справі і його можна прийняти. Відповідно до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвально рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved