Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-06 00:00:00

Звернувшись до суду з позовом та уточнивши заявлені позовні вимоги (а.с. 104-105), [PERSON] \~просить:\~\~\~\~ - зобов`язати відповідачку усунути перешкоди у спілкуванні з сином [PERSON] , 2014 року народження, участі у його вихованні, та визначити такі способи його участі у вихованні дитини: - бачити сина кожну середу з 18 години до 21 години, та суботу з 10 години до 10 години неділі, без присутності матері, за попередньою домовленістю з відповідачкою за день до цього. Домовленість досягається шляхом телефонної розмови на номер відповідачки [NUMBER] , в період часу з 16.00 до 18.00. Зобов`язати відповідачку повідомити телефонний номер у разі його зміни; - зобов`язати відповідачку надавати йому сина поки він знаходиться у відпустці не менше 2-х тижнів на рік, для чого оформляти необхідні документи, по передній домовленості з відповідачкою; - зобов`язати відповідачку вирішувати питання, що стосуються навчання, виховання сина, і інші питання спільно з батьком дитини. В обґрунтування заявлених вимог позивач послався на те, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, який було розірвано 19.04.2019. З відповідачкою вони мають двох спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які проживають з матір`ю. Під час окремого проживання з відповідачкою, він бере участь у вихованні та піклуванні старшої дитини [PERSON] , [INFO] . Сина [PERSON] , 2014 року народження, відповідачка дала змогу побачити останній раз у листопаді 2019 року. На усі його спроби побачитися з сином, відповідачка вела себе зухвало, відповідала відмовою. Син має певні проблеми зі здоров`ям, а саме: затримку психомовного розвитку, відповідачкою була оформлена дитині інвалідність. Син не вміє користуватися сучасними засобами зв`язку, та не усвідомлює взагалі, що мати з батьком не живуть разом. В нього, як в батька є права і обов`язки згідно із законами України: виховувати свою дитину, піклуватися про її здоров`я на рівні з матір`ю. Відповідачка позбавили його цих прав та обов`язків. Він має почуття провини перед сином, що він ніяк не може йому допомоги, не бачить його, не знає, де він проживає, не бере участі у його вихованні. З кінця 2019 року і по теперішній час його спроби домовитися з відповідачкою стосовно зустрічей з сином, участі в його вихованні були марними. Зазначені факти підтверджуються написаними власноруч листами до відповідачки, на які йому була дана відповідь відмовою. Відповідачка ігнорує його, його телефон занесений у неї в «чорний» список. Фактичне місце проживання спільних дітей йому не відомо. Відповідачка не надає і приховує цю інформацію. Вважає, що відповідачка навмисно не дає йому змогу бачити сина, приховує місце проживання, користуючись станом його здоров`я, особливостями його розвитку та переслідує мету: щоб він вважав своїм батьком іншого чоловіка, співмешканця відповідачки. До появи стосунків відповідачки з співмешканцем, йому давали змогу бачитися з сином з дня розірвання шлюбу 19.04.2019 по листопад 2019 року. В середині літа 2020 року відповідачкою скоєні протиправні дії насильницького характеру щодо старшої дитини, був складений адміністративний протокол за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, за яким відповідачку було визнано виною та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Тому, беручи до уваги описану вище поведінку відповідачки, та зважаючи на вік та стан здоров`я сина [PERSON] , а також приховування відповідачкою місця проживання спільних дітей, він вимушений звертатися до суду за захистом своїх прав. Відповідачка надала відзив на позовну заяву [PERSON] (а.с.117), в якому зазначила, що позов визнає частково, а саме вважає, що позивач може бачитися з сином раз на тиждень у її присутності за домовленістю. В іншій частині позов не визнає, пославшись на таке. Дитина має певні вади зі здоров`ям та йому встановлений діагноз: затримка психологічного розвитку, порушення аудичного спектру. Син потребує постійного догляду та її піклування, потребує індивідуального ставлення. Саме виходячи зі стану здоров`я дитини, неможливі побачення дитини з батьком без її присутності та не за місцем проживання дитини. Неможливість дитини залишатися у позивача на певний строк викликана повільним розумовим розвитком, поганою соціальною адаптацією, інтелектуальними вадами. Зараз дитині 6 років, мовний розвиток у нього відбувається з затримкою, спостерігається дискоординація руху, самообслуговування - на стадії формування. Син постійно повинен приймати ліки, і за цим має бути контроль. Він сам себе не може обслуговувати (слідкувати за тим, що він може і йому потрібно їсти, одягати його, так як процес обробки інформації уповільнений, обсяг пам`яті знижений, мислення потребує розвитку). Все це робиться під її контролем, та вона не має впевненості в тому, що позивач буде займатися всім цим. Крім того, позивач неодноразово з`являвся за місцем їх проживання у нетверезому стані, вчиняв сварки, нецензурну лайку, його співмешканка [PERSON] також висловлювалася нецензурною лайкою у її бік, про що були подані відповідні заяви до Костянтинівського ВП Бахмутського ВП. За всіх цих обставин, вважає неможливим бачитися позивачу з сином без її присутності та не за місцем проживання сина, та і бачитися за межами проживання дитини потрібна згода самої дитини. Позивач відповідь на відзив не подав. Третя особа Орган опіки та піклування Костянтинівської міської ради письмових пояснень на позов не подав, подав письмовий висновок № 125/26 від 08.02.2021 щодо попереднього розв`язання спору між сторонами, яким визначив такі способи участі позивача у спілкуванні з малолітнім сином [PERSON] : за попередньою домовленість з матір`ю [PERSON] один раз на тиждень протягом години зустрічі дитини з батьком за участю матері та фахівця інклюзивно ресурсного центру в загальнодоступних місцях (а.с.81). Ухвалою судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 04 січня 2021 року відкрито провадження у цій справі, залучено до участі Орган опіки та піклування Костянтинівської міської ради, зобов`язано Орган опіки та піклування Костянтинівської міської ради надати письмовий висновок щодо попереднього розв`язання спору між сторона в цій справі, справу призначено до підготовчого судового засідання (а.с.38-39). Ухвалою суду від 26.04.2021 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду (а.с.52-53). Позивач [PERSON] , представник позивача [PERSON] у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали повністю з підстав, наведених у позовній заяві. Просили позов задовольнити в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася, причини своєї неявки не повідомила, її неявка згідно із ст. 223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи. Представниця відповідачки [PERSON] в судовому засідання позовні вимоги [PERSON] визнала частково з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Костянтинівської міської ради Карпушин В. С. в судовому засіданні підтримав висновок Органу опіки та піклування Костянтинівської міської ради № 125/26 від 08.02.2021. Дослідивши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державною. Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1,2 статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язків її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (п.1 ст.18 Конвенції ООН). Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного у гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до статті 141 СК України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Згідно зі статтею 157 СК України, питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитини, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Судом установлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 09 серпня 2003 року. Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 19 березня 2019 року шлюб між сторонами розірвано, рішення суду набрало законної сили 19 квітня 2019 року (а.с.15). Сторони мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які проживають з матір`ю, що не є спірним у цій справі. Малолітній [PERSON] страждає на дитячий аутизм, є дитиною з інвалідністю, що підтверджується протоколом засідання ЛКК № 449/6 від 15.09.2020(а.с.66); копією посвідчення серії [NUMBER] (а.с.62). З пояснень позивача [PERSON] вбачається, що спору з відповідачкою щодо його участі у вихованні старшої дитини [PERSON] , 2007 року народження, не має. Проте, відповідачка чинить йому перешкоди у вихованні та спілкуванні з малолітнім [PERSON] . Ця обставина стороною відповідачки у судовому засіданні не спростована. Тож, факт наявності перешкод у позивача з боку відповідачки у вихованні та спілкуванні з дитиною [PERSON] суд вважає встановленим. Отже, порушене право позивача на спілкування та участь у вихованні дитини [PERSON] підлягає судовому захисту. Вирішуючи питання щодо способів участі позивача у вихованні малолітнього [PERSON] , суд прийшов до таких висновків. Згідно із ч.2 ст. 159 СК України, під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини до уваги береться ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Так, суд враховує дані про особу позивача, який сплачує аліменти на утримання дітей (а.с.8-9), за місцем роботи характеризується позитивно (а.с.10), на обліку у лікаря нарколога не перебуває (а.с.16). Суд також враховує стан здоров`я дитини [PERSON] , який є дитиною з інвалідністю, має розлади експресивної мови (ЗНМ Ш рівня), розлади рецептивної мови (Алалія), наявні порушення навичок соціальної взаємодії, інтелектуальну недостатність, незрілість емоційно вольової сфери, що підтверджується консультативним висновком спеціаліста обласної клінічної психіатричної лікарні м. Слов`янська від 15.09.2020(а.с.67). Згідно із протоколом засідання ЛКК КНП «Обласної клінічної психіатричної лікарні м. Слов`янська» від 15.09.2020 № 449/9 дитини [PERSON] має захворювання дитячий аутизм та потребує соціальної допомоги як дитина інвалід у віці до 18 років (а.с.66). За висновком про комплексну психолого-педагогічну оцінку розвитку дитини від 17.11.2020 № ІРЦ -85706/2020/178003 дитина [PERSON] потребує виконання цілого ряду певних рекомендацій (а.с.69-71). 22.09.2020 ЛКК КП «ЦПМСД Костянтинівської міської ради» розроблена індивідуальна програма реабілітації дитини інваліда № 130 відносно [PERSON] , 2014 року народження (а.с.72-74). Зважаючи на права батька на спілкування із дитиною та на участь у вихованні дитини, при ухваленні рішення, суд керується виключно інтересами дитини. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , директорка інклюзивно ресурсного центру, в судовому засіданні пояснила, що малолітній [PERSON] має особливі потреби, рекомендації щодо яких зазначені у висновку про комплексну психолого педагогічні оцінку розвитку дитини від 17.11.2020. Поруч з дитиною має бути людина, яка добре знає дитину та знає, як потрібно поводитися з такою особливою дитиною, бо поведінка дитини може бути непередбачуваною. З пояснень самого позивача вбачається, що останній раз він бачив сина у листопаді 2019 року, тобто більше ніж півтора роки тому. Тобто на теперішній час відповідач є необізнаним з поведінковими особливостями дитини, специфікою догляду за особливою дитиною, та і сама дитини, з огляду на її стан здоров`я та рівень розвитку, мала змінити своє ставлення до нього. Доказів зворотного позивачем не надано та про наявність таких доказів не зазначено. За таких обставин, суд не може погодитися із запропонованими позивачем способами участі у вихованні дитини, зокрема, із побаченнями у відсутність матері дитини, їх проведенням на території батька, проведення часу відпустки з батьком не менше 2-х тижнів на рік, та враховуючи наявні об`єктивні обставини (стан здоров`я та вік дитини) вважає необхідним визначити позивачу такі способи участі у спілкуванні та вихованні малолітнього [PERSON] : систематичні побачення кожної середи з 18-00 години до 20-00 години та кожної неділі з 10-00 години до 15-00 години у присутності матері дитини [PERSON] за місцем проживання чи перебування дитини та/або інших загальнодоступних місцях. При цьому, суд зазначає, що визначений судом спосіб участі позивача у спілкуванні та вихованні сина, в подальшому, після налагодження контакту між позивачем та дитиною, набуття відповідачем навичок до досвіду по догляду за особливою дитиною може бути змінений. Суд також не погоджується з запропонованим Органом опіки та піклування Костянтинівської міської ради способом участі позивача у вихованні та спілкування з малолітнім [PERSON] з огляду на таке. Частиною 6 ст. 19 СК України встановлено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок Органу опіки та піклування Костянтинівської міської ради № 125/26 від 08.02.2021 не містить жодного обґрунтування необхідності проведення побачень батька з дитиною у присутності фахівця інклюзивно ресурсного центру, а отже є необґрунтованим в цій частині. Суд також не вбачає підстав для зобов`язання відповідачки вирішувати питання, що стосуються навчання, виховання сина і інші питання спільно з батьком дитини з огляду на таке. По-перше, обов`язок батьків спільно вирішувати питання щодо виховання дитини, встановлений ч.1 ст. 157 СК України, а отже не потребує окремого закріплення судовим рішенням. По-друге, спектр життєдіяльності дитини є дуже великим, а позовні вимоги в цій частині не є конкретизованими, тобто позивачем не вказано, які саме питання життєдіяльності дитини суд має зобов`язати відповідачку вирішувати спільно з позивачем, що унеможливить виконання судового рішення в цій частині. За таких обставин, позов належить задовольнити частково.\~\~ У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд присуджує стягнути з відповідачки на користь позивача судовий збір у розмірі 840,80 грн. \~ \~ \~ \~

Outcome: partial