Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-28 00:00:00

Згідно з поданим позовом в останньому заявлено вимогу про визнання за Акціонерним товариством «УКРСОЦБАНК» (місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, будинок 100, Код ЄДРПОУ: 00039019) всіх прав іпотекодержателя, які визначені чинним законодавством України та умовами Іпотечного договору №719 від 25 листопада 2005 року, який посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Хомич О.М. за реєстровим №4194, в тому числі право задовольнити свої вимоги до [PERSON] за Договором кредиту № 40/708-5 від 25 листопада 2005 року шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: квартиру [ADDRESS], житловою площею 125,0 кв. м, загальною площею 230,5 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 586138812101), а також про звернення стягнення в рахунок погашення заборгованості [PERSON] ( [INFO] , [ADDRESS] , РНОКПП: [NUMBER] ) перед Акціонерним товариством «УКРСОЦБАНК» (місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, будинок 100, Код ЄДРГІОУ: 00039019) за Договором кредиту № 40/708-5 від 25 листопада 2005 року у розмірі 258 815,02 грн., з яких: 500,00 грн. заборгованість за кредитом, 180 012,65 грн. заборгованість за відсотками по кредиту, 64 404,52 грн. пені, 13 680,96 грн. інфляційних втрат, на предмет іпотеки за Іпотечним договором №719 від 25 листопада 2005 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Хомич О.М. за реєстровим №4194: квартиру [ADDRESS], житловою площею 125,0 кв. м, загальною площею 230,5 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 586138812101), що належить на праві власності [PERSON] шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. Позов обґрунтований тим, що 25 листопада 2005 р. між АКБ соціального розвитку «УКРСОЦБАНК», правонаступником якого є АТ «УКРСОЦБАНК», та [PERSON] був укладений Договір кредиту № 40/708-5, згідно якого позичальнику надано кредит в розмірі 349 344,00 грн., кредит надавався на умовах сплати 17% річних з терміном погашення до 24.11.2012 року. АКБ соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» зобов`язання за кредитним договорам виконав шляхом перерахунку коштів в сумі 349 344,00 гривень позичальнику на його поточний рахунок. За умовами п. п. 3.3.8, 3.3.9 кредитного договору позичальник зобов`язаний: сплачувати відсотки за використання кредиту в порядку визначеному п. п. 2.4, 2.5 цього Договору; повернути повному обсязі кредит із нарахованими відсотками за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями згідно з графіком, визначеним в п.1.1 цього Договору. В забезпечення зобов`язань по даному кредитному договору між АКБ соціального розвитку «УКРСОЦБАНК», правонаступником якого є АТ «УКРСОЦБАНК», та [PERSON] та [PERSON] був укладений іпотечний договір №719 від 25 листопада 2005 р., посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Хомич О.М. за реєстровим №4194, згідно умов якого предметом іпотеки є нерухоме майно: майнові права на нерухомість, будівництво якої незавершено, а саме: двокімнатну квартиру [ADDRESS], житл. площ,- 145,4кв.м, загал, площ. - 224,7 кв.м, на 10-му поверсі, в житл. буд-ку [ADDRESS] . Згідно п. 1.10 Договору іпотеки після завершення будівництва та прийняття в експлуатацію нерухомого майна, зазначеного в п. 1.1 цього Договору, а також в день отримання Іпотекодавцем правовстановлюючих документів на Предмет іпотеки між Сторонами укладається іпотечний договір, у відповідності до умов якого предметом іпотеки є квартира, зазначена в п.1.1 Договору із зазначенням її повної характеристики. В подальшому після завершення будівництва та прийняття в експлуатацію нерухомого майна, зазначеного в п. 1.1 Договору іпотеки, було зареєстровано права власності на двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно ст. 16 Закону України «Про іпотеку» передача в іпотеку об`єктів незавершеного будівництва здійснюється шляхом передачі в іпотеку прав на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт незавершеного будівництва, об`єктів незавершеного будівництва та майнових прав на них. Після завершення будівництва будівля (споруда), житловий будинок або житлова квартира залишається предметом іпотеки відповідно до іпотечного договору. Відтак квартира [ADDRESS] , є предметом іпотеки згідно Іпотечного договору №719 від 25 листопада 2005 року. На даний час, вищевказана квартира належить [PERSON] на підставі договору дарування, серія та номер: р.№810, виданий 04.03.2015, видавник: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Кучмій Н.В. Згідно ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Відтак, [PERSON] набув всіх прав і обов`язків згідно Іпотечного договору №719 від 25 листопада 2005 р. [PERSON] та [PERSON] , порушивши свої зобов`язання за Договором іпотеки, відчужили предмет іпотеки, який в подальшому став власністю [PERSON] на підставі договору дарування, серія та номер: р.№810, виданий 04.03.2015, видавник: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Кучмій II. В., без згоди іпотекодержателя (AT «УКРСОЦБАНК»), що суперечить вимогам ч. 3 ст. 9 Закону України «Про іпотеку», ч. 2 ст. 586 Цивільного кодексу України та умовам п. 2.1.13. Договору іпотеки. Крім того, зміна власників зазначеного нерухомого майна відбувалась всупереч наявності записів про заборону відчуження та іпотеку в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державному реєстрі іпотек. Факт незаконного відчуження предмета іпотеки третім особам і взагалі того, що квартира є предметом іпотеки згідно Іпотечного договору №719 від 25 листопада 2005 року відповідачі не визнають. Статтею 23 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Інформаційна довідка № 164874802 від 24.04.2019 року з Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, яка була отримана представником AT «УКРСОЦБАНК», свідчить, що право власності на Предмет іпотеки належить та зареєстровано за [PERSON] . Таким чином, на переконання позивача, в силу приписів ст. 23 Закону України «Про іпотеку» зобов`язання іпотекодавця за Договором іпотеки перейшли до [PERSON] , а вимоги AT «УКРСОЦБАНК» до [PERSON] за Кредитним договором забезпечуються іпотекою квартири [ADDRESS], житловою площею 125,0 кв. м, загальною площею 230,5 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Посилаючись у позові на те, що розмір заборгованості [PERSON] за договором кредиту № 40/708-5 від 25 листопада 2005 р. становить 258 815,02 грн. (з яких: 500,00 грн. заборгованість за кредитом; 180 012,65 грн. заборгованість за відсотками по кредиту; 64 404,52 грн. пеня, 13 680,96 грн. інфляційні втрати), позивач зазначає, що має право задовольнити свої вимоги до [PERSON] за Договором кредиту № 40/708-5 від 25 листопада 2005 р. в сумі 258 815,02 грн. шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно з відзивом відповідача [PERSON] (Т, 1 а.с. 185-192) відповідач позов не визнала. На переконання відповідача докази, які позивач повинен подати в рахунок обґрунтування обставин, на які він посилається, як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність або відсутність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні, повинні бути виключно належними та допустимими. Також, відповідно до ч. 2 ст. 95 ЦПК України визначено, що письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу. Втім, позивачем не надано до суду ані оригіналу кредитного договору від 25.11.2005 р., ані оригіналу іпотечного договору від 25.11.2005 р., а надані позивачем копії не можуть бути прийняті судом як належний та допустимий доказ у справі. Відповідач [PERSON] також звернула увагу суду на порушення вимог щодо засвідчення копій документів (не містять обов`язкових реквізитів, передбачених п. 5.26 та 5.27 Національного стандарту України Державної уніфікованої системи документації, Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації «Вимоги до оформлення документів» ДСТУ 4163-2003, затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 07.04.2003 №55), а також на неповноту примірника кредитного договору, наданого позивачем до суду (не надані оригінали відповідних договорів та додаткових угод до них, які передбачені п.п. 1.2, 1.3 кредитного договору) та відсутність доказів на підтвердження заборгованості [PERSON] за кредитним договором від 25.11.2005 р. (складена в однобічному порядку таблиця-розрахунок не є належним доказом заборгованості). У відзиві на позовну заяву [PERSON] заявила про пропуск строку позовної давності (Т. 1 а.с. 190). У відзиві на позовну заяву відповідач [PERSON] (Т. 1 а.с. 150-156) позов не визнав повністю та просив відмовити в його задоволенні. Згідно з відзивом відповідача [PERSON] з боку позивача пропущений строк позовної давності для звернення до суду із такими позовними вимогами (Т. 1 а.с. 151) розмір заборгованості за кредитним договором необґрунтований, а твердження позивача про те, що відчуження квартири відбувалося незаконно, не підтверджено. Як встановлено судом на підставі кредитного договору (т. 1 а.с. 13-16), 25 листопада 2005 р. між АКБ соціального розвитку «УКРСОЦБАНК», правонаступником якого є АТ «УКРСОЦБАНК», та [PERSON] був укладений Договір кредиту № 40/708-5, згідно якого позичальнику надано кредит в розмірі 349 344,00 грн., кредит надавався на умовах сплати 17% річних з терміном погашення до 24.11.2012 р. За умовами п. п. 3.3.8, 3.3.9 кредитного договору позичальник взяв на себе зобов`язання: сплачувати відсотки за використання кредиту в порядку, визначеному п. п. 2.4, 2.5 цього Договору; повернути повному обсязі кредит із нарахованими відсотками за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями згідно з графіком, визначеним в п.1.1 цього Договору. В забезпечення зобов`язань по даному кредитному договору між АКБ соціального розвитку «УКРСОЦБАНК», правонаступником якого є АТ «УКРСОЦБАНК», та [PERSON] та [PERSON] був укладений іпотечний договір №719 від 25 листопада 2005 р., посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Хомич О.М. за реєстровим №4194 (Т. 1 а.с. 17-22), згідно умов якого предметом іпотеки є нерухоме майно: майнові права на нерухомість, будівництво якої незавершено, а саме: двокімнатну квартиру [ADDRESS], житл. площ,- 145,4кв.м, загал, площ. - 224,7 кв.м, на 10-му поверсі, в житл. буд-ку [ADDRESS] . Згідно п. 1.10 Договору іпотеки після завершення будівництва та прийняття в експлуатацію нерухомого майна, зазначеного в п. 1.1 цього Договору, а також в день отримання Іпотекодавцем правовстановлюючих документів на Предмет іпотеки між Сторонами укладається іпотечний договір, у відповідності до умов якого предметом іпотеки є квартира, зазначена в п.1.1 Договору із зазначенням її повної характеристики. На переконання позивача, [PERSON] порушила умови договору кредиту № 40/708-5 від 25 листопада 2005 р. в частині повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом4 за підрахунком позивача розмір заборгованості [PERSON] за договором кредиту № 40/708-5 від 25 листопада 2005 р. становить 258 815,02 грн. (з яких: 500,00 грн. заборгованість за кредитом; 180 012,65 грн. заборгованість за відсотками по кредиту; 64 404,52 грн. пеня, 13 680,96 грн. інфляційні втрати). Як встановлено судом на підставі відповідного судового рішення, рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21.02.2017 р. у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором (справа № 201/17186/15-ц, провадження № 2/201/131/2017) в задоволенні позову відмовлено повністю (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/65030435). Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 22.11.2017 р. вказане вище рішення суду 1 інстанції залишено без змін (Т. 1 а.с. 63). Як встановлено судом Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська у рішенні від 21.02.2017 р.,проаналізувавши розрахунок вимог банку у зв`язку із неповерненням [PERSON] кредитної заборгованості за кредитним договором № 40/708-5 від 25 листопада 2005 року, суд дійшов однозначного висновку про те, що наведені у ньому розрахунки і суми щодо зобов`язань відповідача є недоведеними, необґрунтованими і такими, положення яких суперечать один одному і є взаємовиключними. Так, у першій колонці розрахунку зазначено про те, що станом на 10 серпня 2007 року і згідно даних розрахунку по 11 травня 2015 року у відповідача немає заборгованості із сплати за кредитом (залишок), немає залишку заборгованості по кредиту, відсотки в валюті кредиту також указано за показником «0,00». Такі ж дані містяться і у другій колонці розрахунку, де зазначено, що з 31 липня 2008 року по 26 жовтня 2010 року у відповідача немає заборгованості із сплати кредиту і цей показник визначено як «0,00». Але вже у даті за 15 квітня 2011 року суму заборгованості банк визначає у розмірі 500 грн. Згідно з вказаним вище рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21.02.2017 р. уході вирішення цього спору суд наголошував представнику банку на необхідності надання підтверджуючих документів виникнення заборгованості у відповідача в цій сумі та взагалі надання пояснень (обґрунтування) цієї суми заборгованості, але представник позивача у подальшому у судові засідання не з`явився і відповідних відомостей і документів не надав. Крім того, суд ухвалою від 01 лютого 2016 року витребовував у позивача матеріали кредитної справи щодо надання надання кредиту № 40/708-5 від 25 листопада 2005 року [PERSON] , але банк цих вимог ухвали суду не виконав і відповідних матеріалів до суду не надав. З огляду на те, що доказування і висновки суду не можуть гуртуватися на припущеннях, суду не надано підтверджуючих документів і обґрунтування підстав виникнення у відповідача суми заборгованості в розмірі 500 грн. після зазначення у розрахунку про її відсутність, суд в силу приписів ст. 60 ЦПК України визнає наданий банком розрахунок недоведеним і необґрунтованим і тому в цій частині позову вважає за доцільне відмовити. Разом з тим, відмовляючи в задоволенні позову у справі № 201/17186/15-ц, провадження № 2/201/131/2017, суд також зазначив, що стосується позовної вимоги про стягнення із відповідача заборгованості із сплати відсотків у сумі 161 268 грн., то вона задоволенню також не підлягає, оскільки як вбачається із розрахунку заборгованості за кредитним договором банківською установою не обґрунтовано з чого складається ця сума, обґрунтованого і доведеного періоду її виникнення і підстав для нарахування, суперечливого характеру указаних у розрахунку сум. Що стосується позовних вимог про стягнення інфляційних втрат, то вони також задоволенню не підлягають з огляду на відмову у задоволенні позову про стягнення суми основної заборгованості за договором. Процесуальні дії у справі: 1. ухвалою суду від 11.11.2019 р. за заявою позивача забезпечений позов шляхом: - накладення арешту на квартиру [ADDRESS], житловою площею 125,0 кв. м, загальною площею 230,5 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 586138812101), що належить на праві власності [PERSON] ; - заборони суб`єктам державної реєстрації, державним реєстраторам речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, нотаріусам та іншим органам чи особам, які виконують функції державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, вчиняти будь-які реєстраційні дії, в тому числі, але не виключно: державну реєстрацію права власності та інших речових прав, реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам, передачі в іпотеку, будь-якого іншого обтяження стосовно квартири [ADDRESS], житловою площею 125,0 кв. м, загальною площею 230,5 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 586138812101), що належить на праві власності [PERSON] . 2. ухвалою суду від 18.03.2020 р. замінено Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (ідентифікаційний код 00039019) правонаступником - Акціонерне товариство «Альфа-Банк» (03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100, ЄДРПОУ 23494714); 3. ухвалою суду від 23/06/2020 р. за клопотанням позивача від Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області (49600, м. Дніпро, вул. Січеславська Набережна, 29) витребувані наступні докази: - інформацію про те, чи вводився в експлуатацію багатоквартирний житловий будинок, будівництво якого було незавершено, що будувався за адресою: [ADDRESS] та коли саме; - копії документів, що підтверджують введення в експлуатацію багатоквартирного житлового будинку, будівництво якого було незавершено, що будувався за адресою: [ADDRESS] ; - інформацію про те, яку будівельну та поштову адресу було присвоєно багатоквартирному житловому будинку, будівництво якого було незавершено, що будувався за адресою: [ADDRESS] та коли саме; - копії документів, що підтверджують присвоєння будівельної та поштової адреси багатоквартирному житловому будинку, будівництво якого було незавершено, що будувався за адресою: [ADDRESS] . 4. за клопотанням відповідача [PERSON] витребувані від Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк» (30150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100), оригінал кредитного договору №40/708-5 від 25.11.200 з усіма додатками та доповненнями, що є його невід`ємними частинами, та оригінал договору іпотеки №719 від 25.11.2005. Дослідив докази в межах заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову повністю, виходячи з наступного. Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Вимоги щодо належності, допустимості, достатності та достовірності доказів сформульовані у статтях 77-80 ЦПК України. За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Так, ухвалою суду від 23.06.2020 р. за клопотанням відповідача [PERSON] судом витребувані від АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк» (30150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100), оригінал кредитного договору №40/708-5 від 25.11.200 з усіма додатками та доповненнями, що є його невід`ємними частинами, та оригінал договору іпотеки №719 від 25.11.2005 р., втім, ухвала суду про витребування доказів не виконана позивачем. Позивач, розпорядившись своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, не надав суду доказів в порядку ст.ст. 76-80, ч. 1 ст. 81 ЦПК України на підтвердження наявності обставин, що обґрунтовують позовні вимоги, та інші обставини, що мають значення для справи. Надання доказів на підтвердження укладення договору кредиту від 25.11.2005 р., виникнення заборгованості за ним та укладення іпотечного договору від 25.11.2005 р. підтверджувалися би певні факти, що обґрунтовують вимоги позивача та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Втім, зазначений обов`язок з боку позивача не виконаний. Доводи відповідачів в частині порушення позивачем вимог ч. 2 та ч. 4 ст. 95 ЦПК України є слушними: надані позивачем письмові докази вимогам ЦПК не відповідають. Оскільки збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду (ч. 2 ст. 13 ЦПК України) та підстави для збирання судом доказів в даній справі відсутні (ч. 2 ст. 13 ЦПК України), а доводи позивача не спростовують висновків суду, зазначених вище, підстави для задоволення позову відсутні. Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судом рішення. Сплив позовної давності є підставою для відмови в позові. Перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, провадження № 14-96цс18. Таким чином, щодо заяв відповідачів про застосування строку позовної давності, то оскільки позов необґрунтований, позовна давність не застосовується. Судові витрати підлягають віднесенню на рахунок позивача, оскільки в задоволенні позову відмовлено.

Outcome: dismissed