Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-10 00:00:00

Звернувшись до суду з позовом, [PERSON] просить розірвати договір дарування нерухомої речі, посилаючись на те, що 12 січня 2005 року вона подарувала своєму сину [PERSON] та його дружині [PERSON] , які є громадянами [PERSON] Федерації, в рівних частках житловий будинок загальною площею 72,2 кв.м., розташований на земельній ділянці площею 553 кв.м., за адресою: м. Костянтинівка, вул. Шмідта, 64, про що був укладений договір дарування житлового будинку, посвідчений нотаріусом. Вони домовились про те, що через рік-два син разом з невісткою переїдуть та будуть жити в будинку, який вона їм подарувала. Після цього, син разом з дружиною поїхав до [PERSON] Федерації, а вона продовжувала жити у цьому будинку. У вересні 2015 року відповідачі повідомили про те, що вони вирішили не повертатись на територію України, а надалі будуть мешкати у [PERSON] Федерації. У звязку з тим, що відповідачі до теперішнього часу право власності у відповідності до ст. 182 ЦК України не реєстрували, то її дарунок нерухомої речі втрачає будь який сенс і вона змушена звернутись до суду з позовом про розірвання договору дарування, наявність якого в Державному реєстрі правочинів не збігається з Державними реєстром речових прав на нерухоме майно, а ці суперечливі відомості перешкоджають в здійсненні права власності. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала з тих же підстав, пояснивши, що у 2005 році вона подарувала відповідачам за договором дарування будинок № 64 по вул. Шмідта у м. Костянтинівці. Відповідачі поїхали на заробітки до Росії, назад повертатись вони не збираються, так як на території Донецької області проходить АТО. Відповідачі пропонують їй переїхати до них, проте, їхати до [PERSON] Федерації вона не бажає, оскільки не бажає залишати будинок, який для неї є пам'яттю про покійного чоловіка. З часу укладення договору дарування, відповідачі у будинку не зявлялися, участі в його утриманні не приймали. Весь цей час вона дбала про будинок сама, сплачувала комунальні послуги. Просила позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідачів [PERSON] в судовому засідання позовні вимоги [PERSON] визнав у повному обсязі, пояснивши, що 12.01.2005 році між позивачем та відповідачами був укладений договір дарування будинку № 64 по вул. Шмідта у м. Костянтинівці. Відповідачі мешкають на території [PERSON] Федерації. На час укладення договору дарування, відповідачі мали намір повернути на Україну та проживати у подарованому їм будинку. У звязку з тим, що на території Донецької області проходить АТО, а також у звязку з тим, що відповідачі на території [PERSON] Федерації мають роботу та стабільний прибуток, повертатися на Україну [PERSON], [PERSON] не збираються. Тому, відповідачами була видана на його імя нотаріально посвідчена довіреність, якою відповідачі уповноважили його представляти їх інтереси при розірванні договору дарування від 12.01.2005 року. В нотаріальному порядку розірвати договір дарування неможливо, оскільки нотаріус, яка посвідчувала договір дарування, відмовляє їм у його розірвання без будь-якої мотивації. Просив позов задовольнити у повному обсязі. Дослідивши всі обставини у справі та перевіривши їх доказами, суд дійшов таких висновків. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Статтею 3 ЦК України встановлені загальні засади цивільного законодавства, якими, зокрема, є свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (ч.1). Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність (ч.1). Відповідно до ст. 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій форму і підлягає нотаріальному посвідченню (ч.2). Відповідно до ч.4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Судом встановлено що 12 січня 2005 року між позивачем та відповідачами був укладений договір дарування, відповідно до якого позивач передала безоплатно у власність [PERSON] та [PERSON] належний їй на праві приватної власності житловий будинок з надвірними будівлями номер 64, що знаходиться по вулиці Шмідта у м. Костянтинівка Донецької області. Даний договір посвідчено приватним нотаріусом Костянтинівського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим 101 (а.с.5). Відповідно до [PERSON] з Державного реєстру правочинів № 641324 від 12 січня 2005 року договір дарування від 12 січня 2005 року, посвідчений приватним нотаріусом Костянтинівського міського нотаріального округу за реєстровим 101, зареєстровано у Державному реєстрі правочинів під номером 444687. Проте, право приватної власності відповідачів на будинок № 64 по вул. Шмідта у м. Костянтинівці Донецької області не виникло у звязку із не проведенням відповідачами державної реєстрації речових прав на нерухоме майно (а.с.8). Частиною 1 ст. 651 ЦК України встановлено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Право на розірвання договору є втіленням принципу свободи сторін на вступ у договірні відносини та визначення змісту договору. Зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту (стаття 654 Кодексу).\~\~ Відповідно до ч.2 ст.651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У відповідності до п.7 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012\~\~№ 296/5 передбачено розірвання нотаріально посвідченого договору безпосередньо нотаріусом шляхом складання окремого договору. При цьому договір про розірвання договору підписується сторонами і посвідчується нотаріусом.\~\~\~\~ З метою досудового\~\~урегулювання питання стосовно розірвання договору дарування позивач зверталася до приватного нотаріусом [PERSON] з письмовою заявою про розірвання договору, але приватний нотаріус в усній формі відмовився приймати заяву. 03.12.2015 року позивач повторно направила нотаріусу [PERSON] письмову заяву Укрпоштою. Проте, будь-якої відповіді від нотаріуса не надійшло. У судовому засіданні позивач [PERSON], яка є дарувальником за спірним договором, та представник відповідачів [PERSON], який діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності від обдарованих [PERSON], [PERSON] та який наділений останніми усіма правами для розірвання договору дарування житлового будинку № 64 по вул. Шмідта у м. Костянтинівці, висловили свою волю на розірвання договору дарування, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача і вважає можливим розірвати договір дарування від 12 січня 2005 року. Одночасно, суд вважає, що визнання відповідачами позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Тому позов слід задовольнити у повному обсязі.

Outcome: approved