Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-17 00:00:00

Звернувшись до суду із вказаним позовом, позивачі посилаються на те, що [INFO] року помер їх батько - [PERSON], який проживав в [ADDRESS], і після смерті якого відкрилася спадщина на ? частину житлового будинку з господарськими спорудами за вказаною адресою. Зазначають, що інша ? частина вказаного житлового будинку належить на праві власності [PERSON]. Вони проживали із спадкодавцем до його смерті в спадковому будинку та продовжують там проживати, а тому у відповідності до закону є такими, що прийняли спадщину. За життя спадкодавця право власності і на спадкове нерухоме майно на імя спадкодавця зареєстровано не було, а тому вони не можуть у нотаріальному порядку успадкувати останнє через відсутність правовстановлюючих документів на імя спадкодавця. Просять визнати в порядку спадкування за законом за кожним з них зокрема право власності на ? частину житлового будинку та ? частину господарських споруд, що в [ADDRESS] Також просять поділити в натурі між сторонами спору, як співвласниками, житловий будинок та господарські споруди що в [ADDRESS], виділивши [PERSON] та [PERSON] квартиру №2 у вказаному будинку, до якої входять: кухня площею 9.30 кв.м; житлова кімната площею 10.90 кв.м; житлова кімната площею 24.40 кв.м та господарські споруди: погріб з шийкою Б\\п; прибудова «а1»; гараж «Б»; сарай-літня кухня «В»; ворота з хвірткою №1; огорожа №2 та стінка підпірна №4. Квартиру № 2, до якої входить кухня площею 9.20 кв.м, кладова площею 7.80 кв.м, житлова кімната площею 7.70 кв.м, коридор площею 4.80 кв.м, житлова кімната площею 15,20 кв.м, коридор площею 3.70 кв.м, житлова кімната площею 8.20 кв.м., а також іншу частину господарських споруд - житлову прибудову «А1», погріб під частиною будівлі «а/пг», прибудову «а2», ганок «а3» та колодязь питний № 5, просять виділити відповідачу [PERSON]. Будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, відповідач в особі Синявської сільської ради Рокитнянського району Київської області свого представника у судове засіданні не направив, подавши натомість заяву, якою позов визнала та просить розглянути спір за відсутності свого представника. Зі згоди інших сторін спору, що зявилися у судове засідання, суд ухвалив провести розгляд спору по суті у відсутності вказаного відповідача, що відповідає вимогам ст.169 ЦПК України. В судовому засіданні позивачі підтримали свої вимоги за викладених у позов обставин і підстав та просили його задовольнити. Відповідач позов визнала за викладених у ньому обставин і підстав і також просила задовольнити, пославшись на обґрунтованість заявлених вимог і в тому числі щодо поділу нерухомого майна між відповідачами та нею в натурі, зважаючи, що вони (сторони) домовилися про умови такого поділу і що відповідає вимогам частин першої та другої статті 367 ЦК України в тім, що майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. Відповідно до положень ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Разом з тим, на час розгляду спору по суті суд прийшов до висновку, що визнання відповідачами позову в частині вимоги про поділ в натурі між сторонами спору нерухомого майна суперечить вимогам закону, а тому ухвалює про свою відмову у прийнятті визнання відповідачами позову в названій частині позовних вимог та продовження розгляду спору по суті і що узгоджується із вимогами частини четвертої статті 174 вказаного Кодексу. Заслухавши у судовому засіданні сторін спору та дослідивши отримані у справі письмові докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи із наступного. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] року помер батько позивачів [PERSON], який проживав в [ADDRESS]-а, і після смерті якого відкрилася спадщина на ? частину житлового будинку з господарськими спорудами за вказаною адресою. Позивачі є спадкоємцями померлого за законом, інші спадкоємці, які б претендували на спадкове майно чи мають право на обов'язкову його частку, відсутні. Право власності на вказане нерухоме майно спадкодавець на своє імя за час життя не зареєстрував і воно лише рахується за ним згідно записів по господарської книги Синявської сільської ради Рокитнянського району Київської області. Інша ? частина вказаного житлового будинку належить на праві власності відповідачу у справі [PERSON]. Позивачі проживали разом зі спадкодавцем до дня його смерті у спірному спадковому будинку та продовжують там проживати. Разом з тим, вони не можуть у нотаріальному порядку успадкувати за законом у заявлених ними частках спірне майно через відсутність правовстановлюючих документів щодо останнього на імя спадкодавця і на що вказує постанова державного нотаріуса Рокитнянського районного нотаріального округу Калітенко Л.Б. від 02.09.2016 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Викладене підтверджується поясненнями у судовому засіданні сторін спору та дослідженими отриманими у справі письмовими доказами, якими є: ●Свідоцтво про смерть [PERSON] серії [NUMBER] від 16.05.2007 року (а.с. 5); ●Технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] ●Свідоцтво про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 15.03.1984 року (а.с. 12); ●Свідоцтво про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 25.08.1979 року (а.с. 15); ●Довідки Синявської сільської ради Рокитнянського району Київської області від 15.06.2016 року №№ 744-02-37, 745-02-37, 746-02-37 та 747-02-37 (а.с. 16-17); ●Довідка КП Київської обласної ради «Південне бюро технічної інвентаризації» № 1357 від 07.07.2016 року (а.с. 18); ●Постанова державного нотаріуса Рокитнянського районного нотаріального округу Калітенко Л.Б. від 02.09.2016 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с. 19); ●Заяви [PERSON] № 703 від 31.08.2016 року та [PERSON] № 704 від 31.08.2016 року до Рокитнянської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті [PERSON] (спадкова справа № 238/2016) (а.с. 33); ●Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 44930954 від 31.08.2016 року (а.с. 36); ●Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 44930965 від 31.08.2016 року (а.с. 36); ●Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 44930989 від 31.08.2016 року (а.с. 37); ●Довідка Синявської сільської ради Рокитнянського району Київської області від 16.06.2016 року № 757-02-37 (а.с. 56); ●Рішення Синявської сільської ради Рокитнянського району Київської області № 39-УІ-УІІ від 18.02.2016 року «Про перейменування вулиць с.Синява» (а.с. 57); ● Договір дарування ? (однієї другої) частини житлового будинку від 15.11.2011 року, посвідченого державним нотаріусом Рокитнянського районного нотаріального округу Калітенко Л.Б., реєстровий запис № 4383 (а.с. 67); ●Витяг про державну реєстрації прав № 32950891 від 24.01.2012 року (а.с. 68). Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Аналогічні положення містяться у 15 та 16 статтях ЦК України, за якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За вимогами ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Відповідно до положень статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказів. Відповідно до статті 60 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов»язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині подання ними доказів та заяви клопотань. З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу на підставі тих доказів, які є у матеріалах справи і вважає, що їх достатньо для розгляду спору по суті. Судом встановлено, що правовідносини, які виникли між сторонами спору регулюються положеннями глав 26, 84-86 Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов»язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця, до інших осіб (спадкоємців). За вимогами статті 1261 вказаного Кодексу у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки і такими відповідно до отриманих у справі доказів після померлого [INFO] року [PERSON], є його повнолітні діти - [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до частини першої статтей 1268, 1269 вказаного Кодексу спадкоємець за заповітом чи за законом, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має право прийняти спадщину, подавши до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Зважаючи, що спадкоємці [PERSON] та [PERSON] фактично проживали разом зі спадкодавцем на день його смерті та подали до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини (а.с. 16, 33), вони є такими, що прийняли спадщину. Відповідно до п. 4.18. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Як вбачається із отриманих у справі доказів, правовстановлюючий документ на спадкове майно (житловий будинок з господарськими спорудами) на імя спадкодавця відсутній, отримання їх на імя позивачів не передбачено діючим законодавством (ч.7 ст.16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»), і що у свою чергу виключає можливість оформлення позивачами свого права на спадкове майно у нотаріальному порядку, а тому таке їх право слід вважати порушеним і таким, що підлягає судовому захисту. Оскільки підстави набуття права власності спадкодавцем на спадкове майно (житловий будинок з господарськими спорудами) у суду сумнівів не викликають, з огляду на положення ст. 1218 ЦК України (що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті) та ст. 67 Закону України «Про нотаріат» (свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством), зважаючи, що нотаріус на переконання суду законно відмовила позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину (через відсутність правовстановлюючих документів), суд приходить до висновку, що вимоги позову в частині визнання за кожним з позивачів зокрема права власності на ? частину житлового будинку та господарських споруд, що по вул.Вишнева, 3-а, в с.Синява Рокитнянського району Київської області, обґрунтовані, визнання відповідачами позову в цій частині вимог судом приймається, так як не суперечить закону, не порушує права та свободи чи інтереси інших осіб, а тому такі вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання за кожним з позивачів зокрема у порядку спадкування за законом після смерті [INFO] року [PERSON] права власності на 1/4 частину вказаного нерухомого спадкового майна. Вирішуючи спір щодо іншої заявленої вимоги про поділ в натурі житлового будинку з господарськими спорудами, як такого, що перебуває у спільній частковій власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON], суд виходить із наступного. Відповідно до положень ч.1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. На разі, частина друга вказаної норми передбачає, що виділ в натурі частини неподільної речі є юридично не можливим. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (ч.2 ст.183 ЦК України). Виходячи з системного аналізу змісту норм ст. ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, і що має місце у даній справі, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, про що наголошували в обґрунтування даної вимоги сторони спору, посилаючись на їх попередню домовленість з приводу поділу в натурі житлового будинку з господарськими спорудами, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. На цьому наголошується і у пунктах 6, 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», а саме, що при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Позаяк доказів технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири сторонами спору суду не подано і на пропозицію суду про заявлення клопотання про призначення у справі судової будівельно-технічної експертизи, що дозволило б отримати докази вказаної обставини, сторони спору не пристали, заявивши про свою відмову від такого свого права на забезпечення доказів. Окрім того, при вирішенні заявленої вимоги суд виходить з того, що згідно вимог чинного діючого законодавства учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, і суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо). У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок. Саме таких висновків дійшов суд Верховний суд України у своїй ухвалі від 03.04.2013 року у цивільній справі № 6-12цс13. Таким чином, зважаючи на встановлені обставини спору та вказані вимоги Закону суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимоги позивачів про поділ в натурі житлового будинку з господарськими спорудами. Доводи позивачів та відповідача, яка визнала позов, в тім, що суд має поділити в натурі нерухоме майно відповідно до погоджених сторонами спору умов, до уваги судом не приймаються, оскільки не ґрунтуються на законі. На підставі викладеного,

Outcome: partial