Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-09 00:00:00

Звернувшись до суду, позивач [PERSON] зазначає, що 9 липня 1987 року їх з відповідачем батько [PERSON] отримав ордер на право зайняття сім'єю у складі дружини [PERSON] та двох дочок [PERSON] та [PERSON] (сторін у справі) квартири [ADDRESS]. В цій квартирі вони мешкали разом з батьками до заміжжя. У зв'язку з тим, що в неї були погані стосунки з чоловіком, то періодично вона мешкала у батьків. [PERSON] у цей час мешкала окремо від батьків. У 2013 році [PERSON] зі своєю сім'ю стала постійно мешкати з батьками у вказаній кватирі. [INFO] року померла їх мати. Відносини між сестрою та батьком були напружені. Тому вона постійно приходила до батька, готувала йому їжу, займалася господарством, сплачувала комунальні послуги та періодично проживала в нього. [INFO] року батько помер. Після смерті батька [PERSON] почала перешкоджати їй проживати в цій квартирі, відібрала ключі та не впускає. За цих підстав позивач просить визнати за нею та її сином [PERSON] право користування жилим приміщенням - квартирою № [ADDRESS] та вселити її до вказаної квартири. Відповідач [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом, в якому просить визнати [PERSON] та її сина [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою № [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що приблизно в 2006 році її сестра [PERSON] перейшла проживати до [PERSON] в квартиру № [ADDRESS], яка розташована в цьому ж будинку, а 16 червня 2007 року зареєструвала з ним шлюб. У свою чергу, вона в 2008 року з батьками зробила ремонт в спірній квартирі. [PERSON] участі в ремонті квартири не приймала. 01 липня 2009 року [PERSON] народила сина [PERSON], який був вписаний в лицьовий рахунок квартири № [ADDRESS], де зареєстрований його батько та де вони фактично проживали. [PERSON] деколи приходила до батьків, але наміру проживати в квартирі не мала. Ще за життя батьків був визначений порядок користування квартирою, відповідно до якого батьки займали одну кімнату, а вона зі своїми дітьми користувалася двома кімнатами. Житлової кімнати, якою б користувалася [PERSON], у квартирі не було, оскільки вона в ній не проживала. Крім того, жодного разу вона не сплатила комунальні послуги. Вважає, що [PERSON] втратила право користування спірною квартирою, оскільки впродовж дев'яти років не проживала в ній, добровільної її залишила, забрала свої речі та стала проживати у чоловіка. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник позов підтримали та наполягали на його задоволенні в первісній редакції, проти зустрічного позову [PERSON] заперечували, пояснивши, що іншого житла вона з сином не має, оскільки квартира № [ADDRESS], в якій зареєстрований її чоловік, належить його першій дружині, та вона бажає мешкати в спірній квартирі, але відповідач створює їй перешкоди в цьому. Відповідач [PERSON] та її представник у судовому засіданні позов не визнали та просили задовольнити зустрічні позовні вимоги, наполягали на тому, що періодичне з'явлення позивача в спірній квартирі не є підставою для збереження за нею цього житла, оскільки вона постійно проживає з чоловіком та сином в іншій квартирі, витрати по утриманню спірного житла не несла. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради надав заяву, в якій просив справу розглянути в його відсутність та ухвалити рішення в інтересах дитини. Допитана в судовому засіданні як свідок [PERSON] пояснила, що проживає в [ADDRESS]. В [ADDRESS] проживали батьки сторін. З 2013 року в квартирі стала також мешкати [PERSON] зі своїм чоловіком та дочками. Бажала, щоб батьки постійно мешкали на дачі, щоб бути повноправною господаркою в квартирі. [PERSON] часто проживала в квартирі з батьками через погані відносини з чоловіком. Після смерті батька [PERSON] ще приходила в квартиру. З вересня 2016 року [PERSON] не може увійти в квартиру, оскільки [PERSON] змінила замок та не впускає її, агресивно налаштована проти неї. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що батьки сторін її близькі знайомі. В 2013 році [PERSON] з сім'єю стала проживати в квартирі батьків. В їх сім'ї почалися сварки за квартиру. [PERSON] проживала в квартирі батьків періодично після скандалів з чоловіком. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що її квартира знаходиться в одному тамбурі з квартирою [PERSON] У тамбурі вони змінили замок. У вересні 2016 року [PERSON] виламала двері, пояснивши, що вона проживає в [ADDRESS]. Раніше її в квартирі не бачила. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що часто приходить в гості к [PERSON] У квартирі [PERSON] займає одну кімнату, другу займають її діти. Третя кімната зачинена - це кімната батьків. [PERSON] мешкає в сусідньому під'їзді. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що є кумою [PERSON] Остання проживає з чоловіком та дітьми з квартирі батьків. Кімнати [PERSON] ніколи не було, так як вона там не проживала. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що сторони є дочками його кума. Зі слів [PERSON] йому відомо, що [PERSON] не впускає її в квартиру. Суд, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позов [PERSON] необхідно задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову [PERSON] необхідно відмовити за наступних підстав: Судом встановлено, що 9 липня 1987 року виконавчим комітетом Індустріальної районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська батьку сторін [PERSON] був виданий ордер № 699 серії 01 на право зайняття з сім'єю у складі чотирьох осіб: дружиною [PERSON] та дочками [PERSON] та [PERSON] трьохкімнатної квартири [ADDRESS] житловою площею 43,59 кв.м. Дана квартира є неприватизованою та знаходиться в комунальній власності. У зазначеній квартирі сторони проживали з батьками до заміжжя. 16 червня 2007 року позивач уклала шлюб з [PERSON], з яким стала проживати в [ADDRESS], але залишилася бути зареєстрованою в [ADDRESS] та періодично проживала в ній з батьками під час конфліктів з чоловіком. [INFO] року [PERSON] народила сина [PERSON], який на час розгляду справи також зареєстрований у [ADDRESS]. В свою чергу, в 2013 році відповідач разом зі своєю сім'єю - чоловіком та двома дочками, 2000 та [INFO], повернулася проживати в квартиру батьків, де відповідно до порядку, що фактично встановився, займала дві кімнати, а іншу кімнату займали батьки. [INFO] року померла мати сторін [PERSON], а [INFO] року - батько [PERSON] Також судом встановлено, що після смерті батька з вересня 2016 року відповідач [PERSON] стала перешкоджати доступу та проживанню [PERSON] у спірній квартирі, що, зокрема, підтверджується зверненнями позивача до поліції з приводу дій [PERSON] та показаннями свідків. Факт відсутності у [PERSON] доступу до спірної квартири не заперечувала в судовому засіданні й сама відповідач. Статтею 47 Конституції України та статтею 9 ЖК України гарантовано право громадянина на житло, відповідно до якого ніхто не може бути виселеним із займаного житла або обмежений у праві користування жилим приміщенням, не інакше як на підставі і у порядку, передбаченому законом. Відповідно до частини 1, 2 статті 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Виходячи з вказаних положень закону, особа може бути визнана такою, що втратила право на користування жилим приміщенням у випадку, коли вона була відсутня в ньому понад шість місяців і без поважних причин. Згідно з роз'ясненнями, викладеними пункту 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Таким чином, під час вирішення питання про втрату членом сім'ї наймача права на користування жилим приміщенням з'ясуванню підлягають термін його відсутності та поважність причин такої відсутності. При цьому вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавства не встановлює, у зв'язку з чим указане питання повинно вирішуватися судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи. Вирішуючи спір між сторонами, суд враховує, що за свого життя батьки сторін питання про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування спірною квартирою не ставили та визнавали її право на користування вказаною квартирою, оскільки вона мала ключі від квартири та періодично використовувала її як місце свого проживання, на що безпосередньо вказували в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] Крім того, як було встановлено судом, з 2013 року в спірній квартирі проживає відповідач [PERSON] зі своєю сім'єю, яка відповідно до порядку, що фактично встановився, займала дві кімнати, іншу кімнату займали батьки, і вже на той час в їх сім'ї виникали непорозуміння щодо спільного проживання в квартирі, на що вказувала в судовому засіданні свідок [PERSON] Отже, виходячи зі встановлених обставин справи та характеру відносин між сторонами, не можна вважати, що позивач не проживає в спірній квартирі без поважних причин, оскільки з часу проживання в спірній квартирі [PERSON] зі своєю сім'єю, спільне проживання в квартирі також [PERSON] зі своєю сім'єю, тобто трьох сімей, фактично було неможливим. Тому проживання позивача за місцем реєстрації свого чоловіка не може свідчити про обрання нею іншого постійного місця проживання. Як пояснила в судовому засіданні позивач, іншого житла вона не має та бажає проживати в спірній квартирі, але після смерті батька відповідач відібрала в неї ключі та стала перешкоджати її доступу до цього житла. За таких обставин, суд вважає, що підстави для визнання [PERSON] та її сина [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою № [ADDRESS], відсутні. Відповідно до частини 1 статті 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму житлового приміщення. Згідно з частиною 1 статті 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Частиною 2 статті 65 ЖК України визначено, що особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жими приміщенням. Приймаючи до уваги, що позивач як член сім'ї наймача та її неповнолітній син у встановленому порядку були зареєстровані в [ADDRESS], але на даний час з боку відповідача чиняться позивачу перешкоди в користуванні цією квартирою, суд вважає, що позов [PERSON] необхідно задовольнити, визнавши за нею та її сином [PERSON] право користування цією квартирою та вселити позивача до цього житлового приміщення. Відповідно до частини 1 статті 88 ЦПК Українистороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При зверненні до суду [PERSON] були понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп. Оскільки її позов задоволено, вказані витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. У зв'язку з відмовою в зустрічному позову [PERSON] понесені нею судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: approved