Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-14 00:00:00

Зміст позовних вимог, пояснення сторін. 13 березня 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову посилається на те, що 27 квітня 1985 року він одружився з відповідачкою. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають, однак відповідачка не бажає розірвати шлюб через органи ДРАЦСу. В сім'ї склалися неприязні стосунки і з 2012 року сторони мешкають окремо. СімFя фактично розпалася і наміру на примирення сторони не мають. 23 квітня 2019 року позивач через канцелярію суду надав письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить витрати по сплаті судового збору залишити за ним. Відповідачка у відзиві на позовну заяву позовні вимоги визнала, вказуючи на те, що сім'я фактично розпалася з вересня 2013 року, витрати по сплаті судового збору просить залишити за позивачем. Частиною 3 статті 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Оскільки відповідач позовні вимоги визнав в повному обсязі, суд вважає за можливе ухвали рішення в підготовчому судовому засіданні. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Матеріалами справи встановлено, що 27 квітня 1985 року Виконавчим комітетом Оскільської сільської ради Ізюмського району Харківської області зареєстровано шлюб між учасниками справи, актовий запис F 6 ( а.с.8). Сторони припинили подружні відносини з вересня 2013 року, спільне господарство не ведеться, втрачені фізичні та духовні зв'язки. У відповідності до статті 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги припинення сімейних стосунків та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Позивач вказує суду, що сумісне подружнє життя не склалося,причиною розірвання шлюбу стала втрата почуттів, взаєморозуміння та різні погляди на питання сім'ї та шлюбу. Норми права, що регулюють правовідносини під час розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки сторони наполягають на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Таким чином, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, що має істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Частиною 1статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач просить суд витрати пов'язані з розглядом справи залишити за ним. Вираховуючи викладене суд вважає за можливе витрати пов'язані з оплатою судового збору залишити за позивачем.

Outcome: approved