Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-27 00:00:00

Звернувшись до суду з заявою, заявники [PERSON], [PERSON], просять встановити факт народження [INFO] дитини чоловічої статі - [PERSON] в Україні у м. Донецьку Донецької області, матір'ю якого є громадянка України [PERSON], [INFO], батьком - громадянин України [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що [INFO] [PERSON] у м. Донецьк Донецької області народила сина - [PERSON]. Народження дитини на тимчасово непідконтрольній території унеможливлює здійснення в законодавчо визначеному порядку реєстрації народження дитини, як на те зобов'язує ст. 144 СК України. Заявники [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з'явились, надавши суду заяви про розгляд справи у їх відсутність. Представник заінтересованої особи Костянтинівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецької області у судове засідання не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Дослідивши всі обставини у справі та перевіривши їх доказами, суд дійшов таких висновків. Відповідно до Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою ВРУ № 789-ХП від 27.02.1991 року, дитина має бути зареєстрована одразу після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави - учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов'язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства. Відповідно до ч.1 ст. 144 СК України батьки зобов'язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» - державна реєстрація народження дитини проводиться не пізніше одного місяця з дня її народження (ч.3). Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я документи, що підтверджують факт народження (абз.1 ч.4) та за відсутності документа закладу охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження (абз.5 ч.4). У відповідності до ст. 257-1 ЦПК України, заява про встановлення факту народження на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника (ч.1). Справи про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Судом встановлено, що заявниками у даній справі є: громадянин України [PERSON], [INFO], уродженець м. Донецька, Донецької області, який зареєстрований за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією паспорту серії [NUMBER], виданим 01 березня 2002 року Калінінським РВДМУУМВС України в Донецькій області (а.с.5-6); громадянка України [PERSON], [INFO], уродженка м. Донецька, Донецької області, яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією паспорту [NUMBER], виданим 28 липня 2009 року Калінінським РВ ДМУГУМВС України в м. Донецькій області (а.с.8-9). За твердженням заявників, [INFO] громадянка України [PERSON] в медичному закладі м. Донецька Донецької області народила дитину чоловічої статі. На підтвердження факту народження дитини заявниками надані: - медичне свідоцтво про народження № 519/803 від 27 липня 2016 року, виданого Донецьким клінічним територіальним медичним об'єднанням (а.с.11); - виписка № 803 із медичної картки історії пологів на ім'я [PERSON] (а.с.12); - копія обмінної картки пологового відділення лікарні. Талон 2 відомості пологового будинку, пологового відділення про породіллю [PERSON] (а.с.13); - фототаблиця із зображенням заявників та немовля, вагітної [PERSON](а.с.14). Даючи оцінку допустимості медичному свідоцтву про народження № 519/803 від [INFO], як документу, що виданий установою на тимчасово окупованій території України, суд керується ч.2 ст. 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Крім того, суд враховує норму статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» якою встановлено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Разом з тим, вирішуючи питання щодо оцінки вищезазначених доказів, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, зокрема «Loizidou v.Turkev», «Cyprus v.Turkev», а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v.the Republik of Moldova and Russia»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПО наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди маж бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження дитини для реалізації особистих майнових та немайнових прав заявників, суд, як виняток, приймає до уваги медичне свідоцтво про народження №519/803, та оцінює його в сукупності з фототаблицею із зображенням заявників та немовля, вагітної [PERSON], копіями медичних документів [PERSON] під час пологів, та вважає, що заявлені вимоги слід задовольнити, встановивши факт народження [INFO] у м. Донецьку Донецької області Україна громадянкою України [PERSON], [INFO], уродженкою м. Донецька Донецької області, дитини чоловічої статі - сина [PERSON], що надасть можливість отримати видане державним органом України свідоцтво про народження дитини. При цьому, суд не вбачає підстав для визначення походження дитини від [PERSON], оскільки у відповідності до ст. 122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі походить від подружжя. Судом встановлено, що на час зачаття дитини [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON], а отже походження дитини має визначатися у відповідності до ст. 122 СК України. Проте, відповідно до ч.3 ст. 122 СК України, подружжя, а також жінка та чоловік, шлюб між якими припинено, у разі народження дитини до спливу десяти місяців після припинення їх шлюбу, мають право подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану спільну заяву про невизнання чоловіка (колишнього чоловіка) батьком дитини. Така вимога може бути задоволена лише у разі подання іншою особою та матір'ю дитини заяви про визнання батьківства. Тож, заяву [PERSON], [PERSON], слід задовольнити частково.

Outcome: approved