Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-15 00:00:00

Згідно позову, 19 березня 2013 року позивач [PERSON] уклав із відповідачем [PERSON] договір позики, за яким передав останньому грошові кошти у сумі 200000 доларів США строком на 6 місяців, тобто до 19 вересня 2013 року. Договір укладено у простій письмовій формі у вигляді розписки. По закінченню зазначеного строку та по теперішній час відповідач борг не повернув, чим порушив взяті на себе зобовязання. Позивач вважає, що окрім стягнення з відповідача суми позики у гривневому еквіваленті, який дорівнює 4417400 грн., має право на отримання від відповідача 3% річних від простроченої суми за весь час прострочення на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, розмір яких, за підрахунками позивача, станом на 19 серпня 2015 року складає 253788,71 грн. Також, за твердженням позивача, він має право на отримання від відповідача суми боргу з урахуванням індексу інфляції на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України. Інфляційні втрати, за підрахунками позивача, становлять 3351191,87 грн. На думку позивача, з урахуванням приписів ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасність виконання грошових зобовязань», за прострочення виконання грошового зобовязання відповідач зобовязаний сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, загальний розмір якої становить 2537523,99 грн. Позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь суму основного боргу за договором позики у розмірі 4417400 грн., інфляційні втрати у розмірі 3351191,87 грн., 3 % річних від простроченої суми в розмірі 253788,71 грн. та пеню в розмірі 2537523,99 грн. Сторони, належним чином та завчасно сповіщені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилися. Позивач [PERSON] через представника надав суду письмову заяву, за якою підтримав в повному обсязі заявлені позовні вимоги та доводи позовної заяви, на яких вони ґрунтуються. Просить справу розглянути без його участі та участі його представника. Відповідач [PERSON] про причини неявки суд не повідомив. За ухвалою суду справа розглянута за відсутності сторін в порядку ст. 224 ЦПК України заочно за наявних в справі доказів. Вирішуючи заявлені позовні вимоги, суд виходить з наступного: Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та якості. За ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. 19 березня 2013 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики, за яким [PERSON] отримав від [PERSON] в борг 200000 доларів США строком на 6 місяців. Факт укладення договору позики, його умов і фактичне отримання грошових коштів позичальником від позикодавця підтверджений допустимим доказом, визначеним ч. 2 ст. 1047 ЦК України - розпискою боржника (а.с. 10). Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за договорами позики, суд виходить з наступного. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Як передбачено ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Строк виконання грошового зобовязання за договором позики на час звернення позивача до суду минув. За вимогами ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. На час розгляду справи в суді борговий документ (відповідна розписка), знаходиться у позивача. Наведені обставини в сукупності з відсутністю відповідних заперечень з боку відповідача поза всяким розумним сумнівом доводять той факт, що відповідач суму позики позивачу до цього часу не повернув. Як зазначено у ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідач [PERSON], як позичальник за договором позики, в порушення вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК України прострочив виконання грошового зобовязання в частині повернення позикодавцеві позики у строк та в порядку, що встановлені договором. Останній, за ч. 1 ст. 625 ЦК України, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання, та у відповідності до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України зобовязаний сплатити суму боргу, а також три проценти річних від простроченої суми. У межах заявлених позовних вимог, період прострочення складає з 20 вересня 2013 року по 19 серпня 2015 року, тобто 699 днів. 3 % річних за цей період становлять суму, еквівалентну 11490,41 доларам США (200000 х 0,03 х 699 / 365), які відповідач зобовязаний сплатити на користь позивача на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат, суд виходить з того, що дійсно за ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Разом з тим, як передбачено нормами Закону України від 03 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення», індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає (рішення Верховного Суду України від 28 березня 2012 року у справі 6-36736вов10). Тому норми ч. 2 ст. 625 ЦК щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобовязання, яке визначене у гривні. Оскільки грошове зобовязання відповідача було визначене у доларах США, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення пені за прострочення грошового зобовязання, суд виходить з наступного. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: ... сплата неустойки. За ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобовязання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Згідно вимог п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України такий правовий наслідок порушення зобовязання, як сплата неустойки, настає в тому випадку, коли він встановлений законом або договором. Укладеним сторонами договором позики сплата неустойки за прострочення повернення позики не передбачена. Позивач нарахування пені обґрунтовує приписами ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасність виконання грошових зобовязань». При цьому позивачем не враховано, що згідно преамбули вказаного закону, він регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань. Суб'єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності. Таким чином, до правовідносин між фізичними особами положення Закону України «Про відповідальність за несвоєчасність виконання грошових зобовязань» застосуванню не підлягають. На підставі викладеного, у задоволенні позовних вимог в цій частині також слід відмовити. Пленум Верховного Суду України у п. 14 своєї постанови № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» розтлумачив, що згідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. У звязку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання. У разі предявлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Оскільки позика позивачем надавалася у доларах США, заборгованість підлягає стягненню у грошовій одиниці України гривні, з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Згідно службового розпорядження Національного Банку України, офіційний курс гривні до долару США станом на час ухвалення судового рішення становить 2193,2784 грн. за 100 доларів США. За наведених обставин, заборгованість відповідача перед позивачем дорівнює 4638573,48 грн. ((200000+11490,41) х 21,932784). З відповідача на користь позивача згідно ст. 88 ЦПК України слід стягнути документально підтверджені (а.с. 1) судові витрати з оплати судового збору у, частці, пропорційній частці задоволених судом вимог, а саме у розмірі 1605,07 грн. (3654 х 4638573,48 / 10559904,57).

Outcome: partial