Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-08 00:00:00

Згідно позову, з відповідачем [PERSON] позивачка була знайома з літа 2005 року, а з 07 січня 2006 року вони вирішили створити сім'ю та стали проживати разом за адресою: [ADDRESS]. З ними проживали доньки позивачки - [PERSON] та [PERSON] З 2006 року по 24 травня 2008 року вони мешкали разом без реєстрації шлюбних відносин, вели спільне господарство, заробляли гроші та вкладали їх в свою сім'ю. 24 травня 2008 року сторони уклали офіційний шлюб. 30 квітня 2008 року вони придбали в кредит автомобіль «Лада Приора», державний номер [NUMBER], загальною вартістю 66282,68 грн. На відповідача вони оформили кредитний договір, а позивачка виступала як поручитель за договором поруки. Сплачували цей кредит сторони спільно з сімейних коштів, позивачка навіть іноді сама погашала кредитні зобов'язання без допомоги чоловіка. Станом на 24 лютого 2014 року кредит був погашено. Позивачка вважає, що автомобіль є спільною власністю сторін, і хоча на теперішній час автомобіль зареєстрований за [PERSON], позивачка також має права на це рухоме майно. Позивачка зверталась до свого чоловіка і просила того нотаріально підтвердити їх спільне право на автомобіль, але той відмовився. Позивачка просить: - встановити юридичний факт проживання однією сім'єю без державної реєстрації між нею та [PERSON] у період з 2006 року по 24 травня 2008 року;- визнати об'єктом спільної власності подружжя автомобіль «Лада Приора», державний номер [NUMBER], загальною вартістю 66282,68 грн. та визнати за позивачкою право власності на 1/2 частину вказаного автомобіля. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримала в повному обсязі вимоги за позовною заявою та фактичні обставини, на яких вони ґрунтуються. Належним чином та завчасно сповіщений про час та місце розгляду справи відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Ухвалою суду від 24 червня 2014 року до участі у розгляді справи у якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог, залучений [PERSON], який також був належним чином та завчасно сповіщений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. За ухвалою суду справа розглянута за відсутності відповідача та третьої особи в порядку ст. 224 ЦПК України заочно за наявних в справі доказів. На підставі досліджених доказів судом встановлені наступні фактичні обставини. З копії свідоцтва про шлюб (а.с. 8) вбачається, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] з 24 травня 2008 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. На підставі оцінених в сукупності таких, що узгоджуються між собою: - копії акту обстеження житлово-побутових і матеріальних, складеного 09 березня 2011 року комітетом мікрорайону «Майський» (а.с. 9), за яким [PERSON] проживала з [PERSON] за адресою: [ADDRESS], з 2006 року, вели спільне господарство; - показань свідка [PERSON], за якими її мати [PERSON] та [PERSON] з 07 січня 2006 року і до реєстрації шлюбу мешкали однією сім'єю за адресою: [ADDRESS], в квартирі відповідача. Висновок свідка про проживання сторін однією сім'єю ґрунтується на тому, що сторони мали спільний бюджет, взаємні права та обов'язки, разом проводили відпочинок, відвідували родичів та друзів, робили ремонт в квартирі, разом придбали автомобіль та мали стосунки, притаманні подружжю; судом встановлено, що з 07 січня 2006 року до реєстрації шлюбу 24 травня 2008 року [PERSON] та [PERSON] мешкали однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Згідно довідки ДАІ (а.с. 38), 26 квітня 2008 року за [PERSON] був зареєстрований автомобіль ВАЗ-21703, дв. [NUMBER], куз. [NUMBER], держномер [NUMBER], і 14 березня 2014 року вказаний автомобіль був знятий з обліку для реалізації та того ж дня був перереєстрований за третьою особою [PERSON]. Вирішуючи позовні вимоги і частині визнання автомобіля спільною сумісною власністю сторін та визнання права власності на його частку, суд виходить з того, що за ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. На час розгляду справи в суді титульним власником автомобіля є третя особа [PERSON], правомірність набуття яким права власності на транспортний засіб сторонами не оспорена і позовні вимоги до якого не пред'являються. Позивачкою по суті заявляються позовні вимоги про поділ спільного майна подружжя. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 27 постанови № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи. Оскільки зазначений автомобіль на час розгляду справи в суді не є власністю жодної зі сторін, відсутні визначені законом підстави для визнання такого автомобіля спільною сумісною власністю сторін та його поділу шляхом визнання за позивачкою права власності на його 1/2 частку. Позивачці були роз'яснені її права на зміну підстави та предмету позову до початку розгляду справи по суті, надавався час на отримання відповідної правової допомоги у зв'язку з отриманням відомостей про нового власника автомобіля, однак позивачка своїми правами, передбаченими ч. 2 ст. 31 ЦПК України розпорядилася на власний розсуд. За наведених обставин, у задоволенні позовних в цій частині слід відмовити. Вирішуючи позовні вимоги в частині встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, суд виходить з того, що хоча сам факт проживання сторін однією сім'єю без реєстрації шлюбу знайшов своє підтвердження в суді, за змістом ст. 16 ЦК України, суд захищає цивільне право або інтерес способом, встановленим договором або законом. Встановлення факту проживання сторін однією сім'єю без реєстрації шлюбу не є способом захисту порушеного права позивачки, а є лише фактичною обставиною, на якій ґрунтуються позовні вимоги про захист права власності. На підставі викладеного, у задоволенні позовних вимог в цій частині також слід відмовити. Згідно вимог ст. 88 ЦПК України понесені позивачкою судові витрати розподілі між сторонами не підлягають.

Outcome: dismissed