Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-20 00:00:00

Згідно позову, позивачка [PERSON] є власницею житлового будинку № 1 по вул. Долінська в м. Дніпропетровську. [PERSON] зареєструвався в квартирі у якості сина позивачки 04 листопада 1997 року, однак в будинку фактично не мешкає з 2009 року та залишається зареєстрованим в будинку і на час розгляду справи в суді. Позивачка вважає, що відповідач як такий, що більше шести років не проживає в будинку позивачки, порушує її право на користування і розпорядження майном. Відповідач не несе ніяких витрат з утримання будинку, не приймає участь у спільному побуті, не є членом сімї позивачки. [PERSON] просить визнати відповідача таким, що втратив право користування зазначеним жилим приміщенням. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні підтримала в повному обсязі вимоги за позовною заявою та фактичні обставини, на яких вона грунтується. Відповідач [PERSON] та третя особа Головне управління Державної міграційної служби України, належним чином та завчасно сповіщені про час та місце розгляду справи, до суду не зявилися, про причини неявки суд не повідомили. За ухвалою суду розгляд справи проведений за відсутності відповідача та представника третьої особи на підставі ст. 224 ЦПК України заочно за наявних в справі доказів. На підставі досліджених доказів судом встановлені наступні фактичні обставини: До матеріалів справи долучена копія договору купівлі-продажу домоволодіння, за яким позивачка [PERSON] 25 вересня 1984 року придбала домоволодіння за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Долінська, б. 1. Сторонами не оспорюється той факт, що позивачка залишається зареєстрованим власником домоволодіння і на час розгляду справи в суді. З копії довідки про склад сімї позивачки та копії домової книги вбачається, що в зазначеному домоволодінні 04 листопада 1997 року був зареєстрований відповідач [PERSON]. Останній був зареєстрований за вказаною адресою у якості члена сімї власника житла. Згідно довідки про склад сімї позивачки (а.с. 5), відповідач [PERSON] в будинку не мешкає і його особисті речі в житлі відсутні. Дослідженими доказами не встановлена наявність будь яких угод між сторонами щодо умов, порядку та строків користування житлом або збереженням за відповідачем права на проживання у зазначеному житловому приміщенні. Відповідачем не оспорений той факт, що позивачка та інші особи не чинили та не чинять йому перешкоди у користуванні вказаним житлом. Вирішуючи позовні вимоги, суд виходить з наступного: Згідно ч. 4 ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. За ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Як зазначено у ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї. Згідно ч. 1 ст. 3 Житлового кодексу, житлові відносини в Українській РСР регулюються Основами житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік та виданими відповідно до них іншими актами житлового законодавства Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами житлового законодавства Української РСР. За ст. 150 цього ж Кодексу, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Таким чином, позивачка, як власник житлового будинку, згідно ч. 1 ст. 319, ч. 1 ст. 383 ЦК України, ст. 150 Житлового кодексу має право володіти, користуватися та розпоряджатися житлом на власний розсуд, використовувати його для власного проживання, проживання членів своєї сімї. Таке право позивачки згідно ч. 4 ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України є непорушним і вона не може бути протиправно його позбавлена або обмежена у його здійсненні. Згідно ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлене домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідач [PERSON] на час розгляду справи в суді не є членом сімї позивачки, договір найму житла між сторонами не укладався. Відповідач з власної волі без поважної причини не проживає за місцем реєстрації в належній позивачці на праві власності квартирі більше одного року. Наведене свідчить про те, що протягом більш ніж одного року відповідач забезпечує свою потребу в житлі за допомогою іншого жилого приміщення, ніж те, в якому він зареєстрований. За наведених обставин, відповідач на підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України втратив право користування жилим приміщенням і позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. З відповідача на користь позивачки, згідно вимог ст. 88 ЦПК України, підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved