Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-13 00:00:00

Звертаючись до суду з позовною заявою, позивач в обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що Публічне акціонерне товариство «Брокбізнесбанк» є стягувачем за виконавчим листом №2-473 від 17.06.2010 року виданого Кам'янобрідським районним судом м. Луганська. Постановою державного виконавця Кам'янобрідського ВДВС від 16.04.2013 року відкрито виконавче провадження про стягнення з [PERSON] заборгованості в сумі 389 745,59 грн. на користь ПАТ «Брокбізнесбанк». Постанова направлена на адресу боржника рекомендованим листом в порядку ст. 31 ЗУ «Про виконавче провадження». Постановою державного виконавця Кам'янобрідського ВДВС м. Луганська від 15.05.2013 року накладено арешт на майно, а саме - транспортний засіб марки Merсedes benz, Е - 200, реєстраційний номер [NUMBER], транзитний номер [NUMBER], та заборонено здійснювати відчуження рухомого майна, яке належить боржнику для забезпечення погашення заборгованості за виконавчим листом на користь стягувача ПАТ «Брокбізнесбанк». Постановою державного виконавця від 15.05.2013р. оголошено про розшук автомобіля, марки Merсedes benz, Е - 200, реєстраційний номер [NUMBER], транзитний номер [NUMBER]. Вищезазначені Постанови направлені ВДАІ ЛМУ ГУМВС України в Луганській області, та виконані в повному обсязі. Постанова про арешт транспортного засобу направлена боржнику для відома в порядку ст. 31 ЗУ «Про виконавче провадження» за адресою зазначеною у виконавчому листі. В подальшому Постановою держвиконавця від 14.06.2013р. виконавче провадження закінчено на підставі п.10 ч.1 ст.49 ЗУ «Про виконавче провадження» у зв'язку з направленням виконавчого листа до Жовтневого відділу ДВС (по територіальності) за місцем фактичного мешкання відповідача [PERSON] ([ADDRESS]) згідно наданої стягувачем інформації, що не є підставою для зняття арешту з майна боржника. Таким чином, відповідач [PERSON] знав про наявність заборгованості перед кредитором ПАТ «Брокбізнесбанк» в особі Луганського головного регіонального відділення, стягнутої за судовим рішенням Кам'янобрідського районного суду по справі № 2-473/10, про примусове стягнення заборгованості через органи виконавчої служби, так як до теперішнього часу заборгованість залишається непогашеною, був повідомлений із відкриттям виконавчого провадження про стягнення заборгованості за кредитом, про арешт належного йому на праві власності майна та забороною його відчуження. В підтвердження даного факту відповідач [PERSON] власноручно написав розписку співробітникам ПАТ «Брокбізнесбанк» про зобов'язання сплатити частину суми боргу в рахунок погашення заборгованості за кредитом за умови зняття арешту автомобіля марки Merсedes benz, Е - 200, реєстраційний номер [NUMBER]. Заборгованість, стягнута за судовим рішенням, так повністю і не сплачена відповідачем [PERSON] в ході проведення виконавчих дій, а тому у виконавчої служби не було підстав знімати арешт зі спірного автомобіля. В порушення вимог державного виконавця боржник АТ «Брокбізнесбанк» [PERSON] уклав Договір купівлі-продажу легкового автомобіля з [PERSON] 11.07.2013 року, посвідчений нотаріусом Луганського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 3321, тобто після накладення арешту на майно боржника. В пункті 5 Договору зазначено, що продавець свідчить що автомобіль під забороною (арештом) не перебуває, обтяжень, а також будь-яких прав у третіх осіб щодо автомобіля не має. Продавець стверджує, що всі надані відомості щодо визначеного автомобіля є достовірні та правдиві. В разі, коли відомості щодо визначеного автомобіля виявляться недостовірними, неправдивими, продавець зобов'язаний відшкодувати заподіяні покупцю збитки та витрати у повному обсязі. В ході проведення виконавчих дій про стягнення заборгованості з боржника [PERSON] на користь АТ «Брокбізнесбанк» за рахунок всього майна боржника, даний транспортний засіб затриманий органами ДАЇ та переданий державному виконавцю на підставі постанови про розшук майна боржника від 15.05.2013р. Актом державного виконавця від 21.08.2013 року автомобіль Merсedes benz, Е - 200, реєстраційний номер [NUMBER], транзитний номер [NUMBER] передано від зберігача [PERSON] іншому зберігачу - співробітнику Луганського ГРВ начальнику відділу проблемних активів [PERSON] Даний автомобіль підлягає реалізації на прилюдних торгах для задоволення вимог стягувача АТ «Брокбізнесбанк» в рамках виконавчого провадження. Даний правочин (договір купівлі-продажу легкового автомобіля) вчинений відповідачем [PERSON] із повідомленням недостовірних даних, чим порушив права позивача (як стягувача) на погашення заборгованості за рахунок коштів від реалізації арештованого майна в рамках виконавчого провадження, а тому є оспорюваним. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованого особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. На підставі ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлено законом, але однією із сторін або іншою заінтересованою особою заперечується його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнано судом недійсним. З урахуванням викладеного, позивач просив суд: визнати недійсним договір купівлі-продажу легкового автомобіля укладений між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу [PERSON] 11.07.2013 року за реєстраційним №3321 за яким відчужений автомобіль Merсedes benz, Е - 200, реєстраційний номер [NUMBER], транзитний номер [NUMBER] та повернути сторони договору у первісний стан; стягнути з Відповідача 1 та Відповідача 2 судові витрати на користь АТ «Брокбізнесбанк» в особі Луганського головного регіонального відділення - судовий збір в сумі 229,40 грн. В судовому засіданні представники позивача на заявлених вимогах наполягали, посилаючись на доводи, викладені за текстом позову. Додатково пояснили, що відповідач [PERSON] достеменно знав, що він має борг перед ПАТ «Брокбізнесбанк», що даний борг не погашено, що на виконання виконавчого листа про стягнення з нього 389745, 59грн. на користь позивача, державним виконавцем накладено арешт на його автомобіль, але все одно вирішив провести відчуження спірного автомобіля, тим самим порушивши ст.5, 11, 57 Закону України «Про виконавче провадження». Окрім цього відповідач [PERSON] порушив пункт 5 договору купівлі-продажу автомобіля від 11.07.2013 року та приховав, що має заборгованість за кредитним договором та що цей автомобіль - його єдине майно, яким він може розрахуватись за свої борги та який перебуває в розшуку та під арештом. Таким чином даний правочин взагалі здійснювався з метою ухилення від зобов'язань по кредитному договору. Також представник позивача пояснив, що постанову про відкриття виконавчого провадження вони самі відправляли боржнику рекомендованим листом 07.05.2013року, так як державний виконавець на мав на то коштів. Із всіх дій [PERSON] вбачається, що він передбачав не реальне настання наслідків продажу майна та не мав за мету продаж майна, а просто хотів уникнути відповідальності, тобто сховати своє майно від банку. Просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час і місце слухання справи повідомлений належним чином - у відповідності до вимог ст.74 ч.5, ч.8 ст.76 ЦПК України, судовим викликом за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (ар.с.117). Відповідач [PERSON] та його представник у судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнали у повному обсязі. Відповідач [PERSON] суду пояснив, що він є добросовісним набувачем, оскільки заплатив гроші за куплений автомобіль в сумі 53000,00грн. та оформив угоду купівлі-продажу автомобіля у нотаріуса. Разом з цим нотаріус не проінформував його ніяким чином, що автомобіль знадиться під арештом. Сам договір купівлі-продажу вони з відповідачем [PERSON] укладали у нотаріуса в м. Луганську 11.07.2013року, а потім, того ж дня, а саме 11.07.2013року, коли він приїхав в м.Стаханов та прийшов в ДАІ з метою реєстрації даного автомобіля на себе, при перевірці даного автомобіля по базі даних з'ясувалось, що він перебуває під арештом, у зв'язку з чим йому було відмовлено у реєстрації цього автомобіля на нього, а сам автомобіль було вилучено на штраф майданчик. Після цього він та його представник ще раз зверталися в обласне ДАІ в м.Луганську за роз'ясненнями і їм було видано постанову про розшук від 15.05.2013 року винесену державним виконавцем Кам'янобрідського ВДВС м. Луганська. На підставі зазначеного просили у задоволенні позовних вимог позивача відмовити у повному обсязі. Представник Кам'янобрідського ВДВС Луганського МУЮ у судовому засіданні пояснив, що дійсно у них на виконанні знаходився виконавчий лист №2-473/10 виданий 17.06.2010 року Кам'янобрідським районним судом м.Луганська про стягнення з боржника [PERSON] на користь стягувача ПАТ «Брокбізнесбанк» заборгованості в сумі 389745, 59грн. 16.04.2013 року по зазначеному виконавчому листу було відкрито виконавче провадження №37591609. Копію даної постанови боржнику відправляв сам стягувач, оскільки постанова про відкриття виконавчого провадження відправляється рекомендованим листом, а у виконавчої служби такої можливості на той час не було. 15.05.2013 року в межах виконання виконавчого листа по виконавчому провадженню №37591609 було винесено дві постанови: перша - про арешт майна боржника та заборону на його відчуження, відповідно до якої було накладено арешт на транспортний засіб, що належить боржнику - Merсedes benz, Е - 200, реєстраційний номер [NUMBER], транзитний номер [NUMBER] і друга постанова - це про розшук зазначеного автомобіля. Дані постанови були направлені як боржнику так і органу ДАІ відповідно до вимог ст.31 Закону України «Про виконавче провадження» та вже 25.06.2013 року виконавча служба отримали відповідь з ДАІ про те, що автомобіль оголошено у розшук. Представник Жовтневого ВДВС Луганського МУЮ у судове засідання не з'явився, заперечень на позов не надав, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (ар.с.115). Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він працює начальником відділу проблемних активів ПАТ «Брокбізнесбанк». Безпосередньо він вів роботу з боржником по виконавчому листу №2-473/10 [PERSON]. Саме у його присутності відповідач [PERSON] писав розписку від 18.03.2013 року, в якій зобов'язався привезти в Брокбізнесбанк до 25.03.2013р. включно суму в розмірі 2500 доларів США в рахунок погашення кредиту за умови зняття арешту з автомобіля Merсedes benz, Е - 200, реєстраційний номер [NUMBER]. В подальшому зобов'язався погашати заборгованість по кредиту з урахуванням повного погашення кредиту до 2015року. Свідок зазначив, що він пояснив [PERSON], що у випадку невиконання зобов'язань за виконавчим листом №2-483/10, банком буде пред'явлено виконавчий лист до виконавчої служби та буде накладено арешт на його автомобіль. Але не дивлячись на те, що [PERSON] написав розписку, він так і не приїхав до банку і заборгованість не почав погашати, тому виконавчий лист було пред'явлено до виконання, про що він (свідок) особисто повідомив боржника [PERSON] Після цього він ще кілька разів телефонував [PERSON] та пояснював, що у зв'язку з тим, що виконавчий лист знаходиться на виконанні у ВДВС, на його автомобіль накладено арешт та про те, що йому треба починати погашати заборгованість, бо в іншому випадку буде реалізований його автомобіль, але боржник так нічого і не сплачував, а згодом взагалі перестав відповідати на його телефонні дзвінки. Тоді він ще декілька разів відправляв боржнику sms-повідомлення аналогічного змісту. Після того, як [PERSON] перестав виходити на зв'язок, вони почали його розшукувати та з'ясували, що він змінив своє місце мешкання на адресу [ADDRESS] у зв'язку з чим виконавчий лист було направлено до Жовтневого ВДВС Луганського МУЮ. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно із ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом досліджені всі докази надані сторонами, клопотань про витребування та дослідження інших доказів не надходило. Вислухавши доводи представників позивача, відповідача та його представника, представника третьої особи, показання свідка, дослідивши письмові докази та оцінивши усі докази по справі в їх сукупності, судом встановлено наступні обставини справи та відповідні ним правовідносини. У судовому засіданні встановлено, на виконанні у Кам'янобрідському відділі державної виконавчої служби Луганського міського управління юстиції знаходився виконавчий лист №2-473/10 виданий 17.06.2010 року Кам'янобрідським районним судом м.Луганська про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Брокбізнесбанк» заборгованості в сумі 389 745,59 грн. Постановою державного виконавця Кам'янобрідського ВДВС від 16.04.2013 року відкрито виконавче провадження про стягнення з [PERSON] заборгованості в сумі 389 745,59 грн. на користь ПАТ «Брокбізнесбанк» (ар.с.5). Постанова направлена на адресу боржника рекомендованим листом в порядку ст. 31 ЗУ «Про виконавче провадження» (ар.с.123-124). Постановою державного виконавця Кам'янобрідського ВДВС м. Луганська від 15.05.2013 року накладено арешт на майно [PERSON], а саме - транспортний засіб марки Merсedes benz, Е - 200, реєстраційний номер [NUMBER], транзитний номер [NUMBER], та заборонено здійснювати відчуження рухомого майна, яке належить боржнику для забезпечення погашення заборгованості за виконавчим листом на користь стягувача ПАТ «Брокбізнесбанк» (ар.с.6). Вказана постанова направлена ВДАІ ЛМУ ГУМВС України в Луганській області, [PERSON] та ПАТ «Брокбізнесбанк», що підтверджується копією з Журналу реєстрації вихідної кореспонденції Кам'янобрідського відділу державної виконавчої служби Луганського міського управління юстиції (ар.с.120-121). Постанова про арешт транспортного засобу направлена боржнику для відома в порядку ст. 31 ЗУ «Про виконавче провадження» за адресою зазначеною у виконавчому листі. Постановою державного виконавця від 15.05.2013р. оголошено про розшук автомобіля, марки Merсedes benz, Е - 200, реєстраційний номер [NUMBER], транзитний номер [NUMBER]. Вищезазначені Постанови направлені ВДАІ ЛМУ ГУМВС України в Луганській області та виконані в повному обсязі. У судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник також підтвердили, що коли вони 11.07.2013 року намагалися поставити куплений автомобіль на облік у ДАІ м. Стаханова, то їм у цьому було відмовлено у зв'язку з тим, що машина перебуває під арештом. Згодом, коли вони звернулися за роз'ясненнями в обласне ДАІ в м.Луганську, їм було видано постанову про розшук від 15.05.2013 року винесену державним виконавцем Кам'янобрідського ВДВС м. Луганська. Це ще раз підтверджує той факт, що на момент укладення договору купівлі-продажу спірного автомобіля, він вже перебував у розшуку та знаходився під арештом. І органи ДАІ вже виконували зазначені постанови державного виконавця Кам'янобрідського ВДВС м. Луганська. Відповідно до ч.1 ст.31 Закону України «Про виконавче провадження», копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. На підставі зазначеного суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] був належним чином повідомлений про відкриття виконавчого провадження по виконавчому листу №2-473/10 про стягнення з нього на користь ПАТ «Брокбізнесбанк» заборгованості у сумі 389745, 59грн. та про накладення арешту на його автомобіль. Дані обставини також були підтверджені у судовому засіданні і свідком [PERSON] В подальшому Постановою держвиконавця від 14.06.2013р. виконавче провадження закінчено на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження» у зв'язку з направленням виконавчого листа до Жовтневого відділу ДВС (по територіальності) за місцем фактичного мешкання [PERSON] ([ADDRESS]) згідно наданої стягувачем інформації, що не є підставою для зняття арешту з майна відповідно до статті 50 Закону України «Про виконавче провадження». Таким чином, відповідач [PERSON] знав про наявність заборгованості перед кредитором ПАТ «Брокбізнесбанк» в особі Луганського головного регіонального відділення, стягнутої за судовим рішенням Кам'янобрідського районного суду по справі № 2-473/10, про примусове стягнення заборгованості через органи виконавчої служби, так як до теперішнього часу заборгованість залишається непогашеною, був повідомлений із відкриттям виконавчого провадження про стягнення заборгованості за кредитом, про арешт належного йому на праві власності майна та забороною його відчуження. В підтвердження даного факту відповідач [PERSON] власноручно написав розписку співробітникам ПАТ «Брокбізнесбанк» про зобов'язання сплатити частину суми боргу в рахунок погашення заборгованості за кредитом за умови зняття арешту автомобіля марки Merсedes benz, Е - 200, реєстраційний номер [NUMBER] (ар.с.11). Заборгованість, стягнута за судовим рішенням, так повністю і не сплачена відповідачем [PERSON] в ході проведення виконавчих дій, а тому у виконавчої служби не було підстав знімати арешт зі спірного автомобіля. В порушення вимог державного виконавця боржник АТ «Брокбізнесбанк» [PERSON] уклав Договір купівлі-продажу легкового автомобіля з [PERSON] 11.07.2013 року, посвідчений нотаріусом Луганського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 3321, тобто після накладення арешту на майно боржника (ар.с.13). В пункті 5 Договору купівлі-продажу легкового автомобіля від 11.07.2013 року (ар.с.13) зазначено, що Продавець свідчить, що від Покупця не приховано обставин, які мають істотне значення; до укладення цього договору автомобіль іншим особам не відчужений; автомобіль під забороною (арештом) та у заставі, податковій заставі не перебуває, щодо автомобіля відсутні судові спори; обтяжень, а також будь-яких прав у третіх осіб щодо автомобіля не має; договір не укладається під впливом тяжкої для продавця обставини, треті особи не мають прав на автомобіль. Продавець стверджує, що всі надані відомості щодо визначеного автомобіля є достовірні та правдиві. В разі, коли відомості щодо визначеного автомобіля виявляться недостовірними, неправдивими, продавець зобов'язаний відшкодувати заподіяні Покупцю збитки та витрати у повному обсязі (ар.с.13). Як зазначив Пленум Верховного Суду України в п.7 Постанови №9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Тому в кожній справі про визнання правочину недійсним суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання правочину недійсним і настання певних юридичних наслідків. Згідно з ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, а саме у разі якщо: зміст правочину суперечить Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчинила правочин, не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину не було вільним і не відповідало його внутрішній волі; укладений правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, вчинений батьками (усиновлювачами), суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. За змістом ст. ст. 215, 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином. Положеннями ст. ст. 15, 16 ЦК України визначені способи захисту цивільних прав і інтересів. При цьому предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення його права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. У справі, яка розглядається, вирішується спір щодо недійсності договору з тих підстав, що на момент укладення спірного договору майнові права на автомобіль не могли бути предметом договору купівлі-продажу, оскільки відповідач [PERSON] фактично продавав майно, обтяжене арештом та яке перебувало у розшуку . В постанові державного виконавця Кам'янобрідського ВДВС Луганського МУЮ від 15.05.2013 року про арешт майна та заборону на його відчуження (виконавче провадження №37591609) зазначено, що заборонено відчуження рухомого майна, яке належить боржнику [PERSON] (ар.с.6), а відповідно доч.1 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження», вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України. Як зазначалося вище, відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу. Частиною 1 ст.203 ЦК встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. На підставі ч. 3 ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлено законом, але однією із сторін або іншою заінтересованою особою заперечується його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнано судом недійсним. Судом установлено, що 16.04.2013року Кам'янобрідським ВДВС Луганського МУЮ відкрито виконавче провадження по виконавчому листу №2-473/10 про стягнення з [PERSON] заборгованості в сумі 389745,59 грн. на користь ПАТ «Брокбізнесбанк» З метою виконання цього виконавчого листа, 15 травня 2013року державним виконавцем Кам'янобрідського ВДВС Луганського МУЮ винесено постанову про арешт автомобіля боржника та про заборону його відчуження. Разом з цим 11.07.2013року [PERSON] продав, а [PERSON] купив арештований автомобіль. Відповідно до ст.2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Інші органи, установи, організації і посадові особи провадять окремі виконавчі дії у випадках, передбачених законом, у тому числі відповідно до статті 5 цього Закону, на вимогу чи за дорученням державного виконавця. Згідно ч. 1, п. 5 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законом порядку. Частинами 1, 2 ст. 57 вищезазначеного Закону визначено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішень. Арешт на майно боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатись державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходиться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що вчинені державним виконавцем дії в межах виконавчого провадження щодо спірного автомобіля відповідають вимогам закону. Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження», вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України. Разом з цим [PERSON] в порушення закону не виконав вимог державного виконавця та відчужив спірний автомобіль. Ніяких доказів з приводу законності своїх дій відповідачем [PERSON] суду надано не було. Окрім цього, суд не приймає до уваги посилання відповідача [PERSON] на те, що він є добросовісний набувач, оскільки питання про добросовісність набувача підлягає з'ясуванню в разі пред'явлення позову про витребування майна, а в разі пред'явлення позову про недійсність правочину підлягає з'ясуванню питання наявності підстав для визнання правочину недійсним. Встановивши такі обставини, суд дійшов висновку про те, що договір укладено з порушенням закону і його слід визнати недійсними по ініціативі позивача, повернувши сторони договору у первісний стан, оскільки об'єктом відчуженими за договором було забезпечено виконання рішення Кам'янобрідського районного суду Луганської області, виконавчий лист по якому знаходився на той час на примусовому виконанні, а відповідно до ст.124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Також статтею14 ЦПК України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. В п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. В пункті 7 вказаної Постанови зазначено, що за змістом статті 216 ЦК та виходячи із загальних засад цивільного законодавства суд може застосувати з власної ініціативи реституцію як наслідок недійсності оспорюваного правочину. Інші наслідки недійсності оспорюваного правочину (відшкодування збитків, моральної шкоди тощо) суд застосовує відповідно до статті 11 ЦПК. У позовній заяві позивач просить суд про застосування наслідків недійсності правочину та просить повернути сторони у первісний стан. Вирішуючи дані позовні вимоги суд звертає увагу на те, що у судовому засіданні було встановлено, що відповідно до Акту державного виконавця від 21.08.2013 року автомобіль Merсedes benz, Е - 200, реєстраційний номер [NUMBER], транзитний номер [NUMBER] передано від зберігача [PERSON] іншому зберігачу - співробітнику Луганського ГРВ начальнику відділу проблемних активів [PERSON] (ар.с.10), а отже відповідач [PERSON] не має можливості повернути [PERSON] марки Merсedes benz, Е - 200, реєстраційний номер [NUMBER], транзитний номер [NUMBER], так як останній описаний, перебуває під арештом та знаходиться на зберіганні у працівника позивача [PERSON] Разом з цим, оскільки суд прийшов до висновку стосовно законності вимог позивача щодо визнання договору купівлі-продажу автомобіля від 11.07.2013року недійсним, після чого відповідач [PERSON] знов стає законним власним автомобіля Merсedes benz, Е - 200, реєстраційний номер [NUMBER], транзитний номер [NUMBER], тому він повинен виплатити [PERSON], сплачену останнім суму за куплений автомобіль в сумі 53000,00грн.

Outcome: approved