Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-03 00:00:00

Згідно позову, з відповідачкою позивач перебуває в зареєстрованому шлюбі з 07 вересня 1996 року, шлюб зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Індустріальної районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська, актовий запис № 569. Сторони мають спільних неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що хоча з відповідачкою він сумісно проживав до листопада 2015 року, але шлюбні відносини між ними фактично припинені задовго до цього. [PERSON] стверджує, що сторони втратили віру в подальше сумісне життя та втратили один до одного почуття любові. З листопада 2015 року сторони проживають роздільно, припинили вести сумісне домашнє господарство. Сімя фактично розпалася та її відновлення неможливе. Між сторонами з серпня 2015 року припинені фактичні шлюбні відносини через різні погляди подружжя на взаємовідносини в сімї, виховання дитини, матеріальне забезпечення сімї. Позивач вказує, що на теперішній час він зустрів жінку, яку щиро покохав, вже має від неї доньку [PERSON], [INFO], та має нам з цією жінкою створити нову сімю і усиновити ще одну дитину. Подальше примирення, сумісне проживання і збереження сімї з відповідачкою вважає неможливим. Спору про поділ майна, яке є їх сумісною власністю, між сторонами не виникає, згода про утримання дітей між ними досягнута. Позивач просить суд розірвати шлюб між сторонами. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] підтримала в повному обсязі вимоги за позовною заявою та фактичні обставини, на яких вони ґрунтуються. Уточнив, що фактичні шлюбні відносини між сторонами припинені вже більш ніж шість років. Відповідачка [PERSON], належним чином та завчасно сповіщена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилася, про причини неявки суду не повідомила, документи, що підтверджують поважність причини неявки та заяву про розгляд справи у її відсутність суду не надала. За ухвалою суду справа розглянута за відсутності відповідачки в порядку ст. 224 ЦПК України заочно за наявних в справі доказів. На підставі досліджених письмових доказів судом встановлені наступні фактичні обставини: Згідно свідоцтва про одруження (а.с. 12), 07 вересня 1996 року позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] (дошлюбне прізвище - Филиппова) [PERSON] уклали шлюб. Укладення шлюбу зареєстроване Відділом реєстрації актів цивільного стану виконкому Індустріальної районної Ради народних депутатів м. Дніпропетровська, актовий запис № 569. З копій свідоцтва про народження (а.с. 5-7) вбачається, що сторони мають спільних дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Сторони фактично припинили шлюбні відносини, шлюб розпався, відновлення шлюбних відносин позивач категорично не бажає. Позивач [PERSON] перебуває у фактичних шлюбних відносинах з іншою жінкою і згідно копії свідоцтва про народження (а.с. 20), вони мають спільну дитину [PERSON], 20 серпня 2014 року. Вирішуючи позовні вимоги щодо розірвання шлюбу суд враховує наступне: Згідно ст. 111 Сімейного кодексу України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Як розяснив Пленум Верховного Суду України у п. 10 своєї постанови № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Передбачене ч. 1 ст. 111 СК вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей. Якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті. З урахуванням перебування позивача у фактичних шлюбних відносинах з іншою жінкою та наявності у них малолітньої дитини, суд дійшов висновку про те, що надання сторонам строку на примирення є недоцільним, оскільки суперечитиме не тільки інтересам позивача, які заслуговують на увагу, а й моральним засадам суспільства. На підставі викладеного, з урахуванням фактичних обставин справи, позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають вирішенню по суті. Як передбачено ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. За ч. 1 ст. 110 цього ж Кодексу, позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним з подружжя. Як зазначено в ч. 2 ст. 112 цього ж Кодексу, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом констатовано фактичне припинення шлюбних відносин сторін, як повязане з втратою сторонами почуття любові та взаємоповаги, накопиченням суперечностей, які сторони не змогли усунути. Позивач наполягає на розірванні шлюбу і така позиція узгоджується з наявністю у нього дитини від фактичних шлюбних відносин з іншою жінкою. Судом встановлено, що така позиція позивача є усвідомленою, добровільною та відповдає його внутрішній волі. Основоположною засадою шлюбу згідно приписів ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України є добровільність. Примушення особи у будь якій формі до підтримання шлюбних відносин попри його волю є неприпустимим. На підставі вищенаведених фактичних обставин судом встановлено, що подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що мають істотне значення, і позовні вимоги про розірвання шлюбу на підставі ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110, ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України підлягають задоволенню. З відповідачки на користь позивача згідно вимог ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню судові витрати з оплати судового збору у розмірі 487,20 грн.

Outcome: approved