Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-15 00:00:00

Звертаючись до суду, позивач в обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що йому, [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу від 14 липня 1998 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №1972, належить право власності на квартиру, розташовану за адресою: вул. Телефонічна (вул. Урицького)[ADDRESS] у м. Камянське (м. Дніпродзержинськ). В ОКП «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» право власності на його імя було зареєстровано 14 липня 1998 року в книгу: 175 за реєстраційним номером: 22570. Складається квартира із однієї кімнати, житловою площею 14,8 кв.м. В квартирі, після її придбання, позивач став постійно проживати і зареєструвався в ній. Що стосується його сина [PERSON], то він дозволив його реєстрацію в своїй квартирі, але жодного дня в житловому приміщенні [PERSON] не мешкав, в квартирі ніколи не було його особистих речей чи предметів побуту, [PERSON] необхідна була лише реєстрація в квартирі, і нею, як приміщенням для проживання, ніколи не цікавився, при цьому він ніколи не чинив синові перешкод у проживанні та користуванні належною йому квартирою. Тривалий час він самотужки сплачував квартплату і комунальні платежі, оскільки отримував пенсію і працював, і таким чином намагався допомогти синові, однак зараз значно погіршився стан його здоров'я: він переніс два інсульти, в результаті чого йому довелось звільнитись з роботи, до того ж, підвищились тарифи на комунальні послуги, у зв'язку з чим, зараз він опинився в складному матеріальному становищі, оскільки йому доводиться з мінімальної пенсії сплачувати щомісячні комунальні платежі за непроживаючу в квартирі особу, а оформити субсидію він не має можливості, оскільки не може надати необхідну інформацію про відповідача. Він неодноразово звертався до сина з проханням знятись з реєстраційного обліку в квартирі або почати сплачувати комунальні платежі, але син відповів йому категоричною відмовою і сказав, щоб він самостійно вирішував питання зняття його з реєстрації. Окрім того, він не має можливості в повному обсязі здійснювати свої права власника, тобто користуватися та розпоряджатися належним йому нерухомим майном, а зняти відповідача з реєстраційного обліку в квартирі, він може лише шляхом звернення до суду з цим позовом про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. На підставі зазначеного позивач просив визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS]. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку та винесення заочного рішення по справі. Відповідач у судовому засіданні був відсутній. Про час і місце судового засідання повідомлений належним чином - у відповідності до вимог ст. 74,76 ЦПК України - шляхом оголошення в газеті, а також судовими повістками. Відповідач заяви про розгляд справи за його відсутністю не надав, причини неявки до суду не повідомив. Відповідно до ст. 224 ЦПК судом прийнято рішення про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Позивачка проти заочного розгляду справи не заперечувала. Представник третьої особи - відділу реєстрації фізичних осіб та місця їх перебування адміністрації Південного району Камянської міської ради у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутністю, ніяких заперечень на позов не надано. Враховуючи вищенаведене і прийняття суддею ухвали про заочний розгляд справи, справа підлягає розгляду в порядку ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи на підставі доказів, наданих сторонами. В судовому засіданні досліджені всі докази, надані сторонами. Клопотання про витребування і дослідження інших доказів до суду не надходило. Суд постановляє рішення на підставі доказів, наданих сторонами і досліджених під час судового засідання. Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана, довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач не надав заперечень за позовом, тому обставини, на які посилається позивач за текстом позовної заяви суд вважає доведеними. Дослідивши наявні у справі письмові докази та оцінивши їх в сукупності суд приходить до наступних висновків. У судовому засіданні встановлено, що квартири [ADDRESS] належить позивачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 14 липня 1998 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу [PERSON] (ар.с.8). Факт реєстрації відповідача в квартирі [ADDRESS] підтверджено довідкою з адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС Дніпропетровської області від 14.09.2017 року (ар.с.14). Відповідно до акту про не проживання № 1127 від 08.08.2017 року, зазначено, що в квартирі [ADDRESS] [PERSON], [INFO] не проживає з 1998 року, його особистих речей в квартирі не має (ар.с.10). Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений й його здійсненні. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік. За таких обставин, слід вважати доведеними факти, на які посилається позивачка, як на підставу своїх вимог, у тому числі факт не проживання відповідача у вказаному будинку понад рік при відсутності поважної причини. Тому позов про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням підлягає задоволенню.

Outcome: approved