Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

Звернувшись до суду з заявою, [PERSON] просить встановити факт смерті [PERSON], посилаючись на те, що [INFO] року в смт. Нижня Кринка м. Макіївка Донецької області померла його двоюрідна сестра - [PERSON], [INFO]. Центром медико-санітарної допомоги № 6 м. Макіївки йому було видано довідку від 17.03.2016 року про смерть [PERSON] Смерть останньої зафіксована і в свідоцтві про смерть від 17.03.2016 року, яке було видане відповідним органом на тимчасово окупованій території України, але зазначені документи є недійсним. З метою реєстрації факту смерті [PERSON] та отримання свідоцтва про смерть останньої він звернувся до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Костянтинівському району Костянтинівського міськрайонного управління юстиції, але у державній реєстрації факту смерті [PERSON] йому було відмовлено. Встановлення факту смерті [PERSON] необхідно йому для оформлення спадкових прав за заповітом на спадщину, що відкрилась після її смерті. Заявник [PERSON] у судове засідання не з'явився, надавши заяву в якій просив розглянути справу за його відсутності. Представник заінтересованої особи Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Костянтинівському району Костянтинівського міськрайонного управління юстиції у Донецької області, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився. Дослідивши всі обставини у справі та перевіривши їх доказами, суд дійшов таких висновків. У відповідності до ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України (ч.1). Справи про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду (ч.2). Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню (ч.4). Заявником у даній справі є громадянин України [PERSON], [INFO], який зареєстрований за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією паспорту громадянина України серії [NUMBER], виданим 09 березня 1999 року Центрально-Міським РВ Макіївського МУ УМВС України в Донецькій області (а.с.3). Відповідно до копії заповіту, посвідченого 21 травня 2010 року секретарем виконкому Нижньокринської селищної ради Совєтського району м. Макіївки, [PERSON] на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: все належне їй майно, де б воно не знаходилось, з чого б воно не складалося та на що вона за законом на день смерті буде мати право заповіла [PERSON]. За твердженням заявника, [INFO] року у смт Нижня Кринка м. Макіївка Донецької області померла [PERSON], [INFO]. На підтвердження даного факту заявником суду надані: - копія свідоцтва про смерть [PERSON], виданого 17 березня 2016 року Совєтським відділом записів актів цивільного стану м. Макіївки (а.с.11); - довідка про причину смерті [PERSON] за № 160 віл 17 березня 2016 року (а.с.17); - копія паспорту громадянина України на ім'я [PERSON] (а.с. 18-19); - фототаблиця із зображенням могили [PERSON] (а.с. 20-21). Даючи оцінку допустимості копії свідоцтва про смерть [PERSON] від 17.03.2016 року та довідки про причину смерті № 160 від 17.03.2016 року, як документів, що видані установами на тимчасово окупованій території України, суд керується ч.2 ст. 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Крім того, суд враховує норму статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» якою встановлено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Разом з тим, вирішуючи питання щодо оцінки вищезазначених доказів, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, зокрема «Loizidou v.Turkev», «Cyprus v.Turkev», а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v.the Republik of Moldova and Russia»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПО наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди маж бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту смерті [PERSON] для реалізації майнових прав заявника [PERSON] суд, як виняток, приймає до уваги надані копію свідоцтва про смерть та довідку про причину смерті та оцінює їх в сукупності з фототаблицею могили [PERSON] та вважає, що заявлені вимоги слід задовольнити, встановивши факт смерті [PERSON] [INFO] року у смт Нижня Кринка м. Макіївка Донецької області Україна, що надасть можливість отримати заявником видане державним органом України свідоцтво про смерть [PERSON] та в подальшому оформити спадкові права на спадщину, що відкрилась після її смерті.

Outcome: approved