Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-11 00:00:00

І.[PERSON] позиції позивача та заперечень відповідача. [PERSON] 05.07.2018 року звернулася до суду з позовом до Куликівської селищної ради, зазначивши третьою особою на стороні відповідача [PERSON], в якому просить суд скасувати рішення девятої сесії Куликівської селищної ради сьомого скликання від 31 травня 2018 року № 245, яким погоджено [PERSON] акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання без підпису суміжного землекористувача [PERSON], а також погоджено [PERSON] межу земельної ділянки із цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), площею 0,0827 га, по вулиці Амосова, 6а, в смт Куликівка без підпису суміжного землекористувача [PERSON], а також просила з метою забезпечення виконання позову заборонити Куликівській селищній раді ухвалювати будь-які рішення або ж дозвіл на приватизацію земельної ділянки [PERSON] за зазначеною вище адресою та покласти на відповідача судові витрати по справі. В позовній заяві, у судовому засіданні позивач та представник позивача в обґрунтування вимог зазначили, що 20 червня 2018 року позивачка отримала відповідь від відповідача за вих. № 03-24/1307 від 13.06.2018 на своє звернення від 01.06.2018, в якій вказано, що рішенням девятої сесії Куликівської селищної ради сьомого скликання від 31 травня 2018 року № 245 погоджено [PERSON] акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання без її підпису як суміжного землекористувача, а також [PERSON] погоджено межу земельної ділянки із цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), площею 0,0827 га, по вулиці Амосова, 6а, в смт Куликівка без підпису суміжного землекористувача [PERSON], у звязку з безпідставною відмовою. Таке рішення вони вважають прийнятим з порушенням чинного законодавства та таким, яке прийнято однобічно, упереджено та з корисливим мотивів з наступних підстав. У 1987 році матір позивача [PERSON] придбала житловий будинок № 4 з хлівом та іншими надвірними будівлями по вулиці Амосова (раніше була вул. Комсомольська) в смт Куликівка Чернігівської області. В подальшому, відповідно до договору дарування від 19.01.1996 зазначений будинок з хлівом та надвірними будівлями остання подарувала позивачу. Відповідно до довідки № 112 від 19 березня 2018 року Куликівської селищної ради позивач має у господарському користуванні земельну ділянку, орієнтовною площею 0,18 га, у тому числі 0,15 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд та 0,03 га для ведення особистого селянського господарства. З моменту придбання 1987 рік і до сьогоднішнього дня хлів не перебудовувався і не переміщався, тобто межа земельної ділянки не змінювалася. Земельну ж ділянку розміром 0,08 га для будівництва житлового будинку [PERSON] отримала лише у 1988 році від правління колгоспу ім. Жданова смт Куликівка (архівна довідка № В-48 від 22.03.2018), а тому саме вона повинна була дотримуватися державних будівельних норм, що діяли на момент будівництва будинку [PERSON], а саме: ДБН 360-92** п. 3.25 та п. 5.6 «Республиканских строительных норм «Планировка и застройка районов индивидального жилищного строительства в населенных пунктах Украинской ССР « РСН 341-86, дата введения 01.01.1987», УТВЕРЖДЕННЫХ приказом Госстроя УССР 19.09.1986 за № 178. Однак із самого початку будівництва [PERSON] будинок будувався із порушенням зазначених норм. Так, стіна її будинку була виведена на відстані лише 80 см від стіни хліва позивача, при мінімальній нормі 1м, що підтверджується листом Відділу житлово-комунального господарства, містобудування та архітектури Куликівської РДА № В/08/01-21 від 07.06.2017. Починаючи з вересня 1998 року позивач намагалася оформити право власності на земельну ділянку, приватизувати її, але [PERSON] не підписувала акт про встановлення межових знаків земельних ділянок. У той же час, незважаючи на спір про встановлення меж земельних ділянок та відомостей, що зазначені в архівній довідці № В-48 від 22.03.2018, після прийнятого селищною радою рішення № 245 від 31.05.2018 земельна ділянка [PERSON] безпідставно збільшилася до 0,0827 га, що на 0,0027 більше ніж було їй надано рішенням правління колгоспу. Тим самим розмір земельної ділянки позивача було зменшено, що суттєво порушує її права та інтереси. Позивачка неодноразово зверталася у письмовій формі до уповноважених та місцевих органів самоврядування про сприяння у вирішенні виниклої ситуації, однак селищна рада та відділ житлово-комунального господарства, містобудування та архітектури Куликівської райдержадміністрації у своїх письмових відповідях лише визнавали факт порушення [PERSON] будівельних норм та рекомендували звернутися до суду. На звернення позивача у квітні 2018 року скликати засідання постійної комісії Куликівської селищної ради з питань депутатської діяльності, регламенту, законності, екології та аграрних питань для вирішення зазначеного спору, постійною комісією позивачу був наданий витяг з протоколу № 6 від 13 квітня 2018 року, в якому зазначено факт порушення [PERSON] будівельних норм та рекомендували звернутися до суду. При цьому у даному витягу зазначено, що виїзд на місце комісією не здійснювався. Позивачка вважає, що було порушено процедуру ухвалення оспорюваного рішення та було прийнято його з корисливих мотивів. Так, відповідачем було порушено ст. 198 Земельного кодексу України та Інструкцію про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Держкомзему від 18.05.2010 № 376, відповідно до п. 3.12 якої закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою; закріплення межовими знаками меж земельних ділянок може здійснюватися в натурі може здійснюватися за відсутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок у випадку їх незявлення якщо вони були належним чином повідомлені про час проведення вищезазначених робіт, про що зазначається в акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання. Однак, підтвердження того, що позивач був повідомлений про дату і час проведення зазначених робіт відсутнє. Позивач жодних підписів в акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання не ставила і меж не узгоджувала, а тому за вказаних обставин вона вважає, що оскаржуване рішення селищної ради прийнято в розріз протоколу № 6 від 13 квітня 2018 року, є прямо протилежне від рішення винесеного профільною постійною комісією ради та порушує її права. Сторона відповідача у відзиві на позовну заяву та в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, посилаючись на те, що на час прийняття Куликівською селищною радою оспорюваного позивачем рішення [PERSON] та [PERSON] мали у фактичному користуванні земельні ділянки, необхідні для обслуговування житлових будинків, господарських будівель лише орієнтовною площею. Реалізувати своє надане законом право на приватизацію земельних ділянок вони не могли із-за багаторічного спору щодо меж земельних ділянок. Відповідно до ст. 158 Земельного кодексу України, селищна рада намагалася розвязати існуючий між сторонами межовий спір та закликала сторони добровільно усунути перешкоди в праві користування та розпорядження будівлями, які розташовані на спірній земельній ділянці, а також дотримання правил добросусідства, або ж звернутися до суду для вирішення даного спору. В подальшому, користуючись наданими ст. 21 Земельного кодексу та ст. 55 ЗУ «Про землеустрій» правами, [PERSON] замовила технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) без надання дозволу органом місцевого самоврядування, Однак, [PERSON] відмовляла, як вважає [PERSON] безпідставно, погоджувати межі земельної ділянки із суміжним землекористувачем, мотивуючи свою відмову порушенням будівельних норм [PERSON], що не дозволяє їй вільно володіти, користуватись та розпоряджатись належною їй земельною ділянкою. 29.05.2018 року до селищної ради надійшло клопотання [PERSON] про погодження акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання, та фактичні межі земельної ділянки, загальною площею 0,0827 га по вул. Амосова в смт Куликівка, із цільовим призначенням для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за рахунок земель комунальної власності житлової та громадської забудови без підпису суміжного землекористувача [PERSON] Оскільки документального підтвердження з боку компетентних органів доводів [PERSON] про існування порушення будівельних норм з боку [PERSON] не було, як не було надано і самою позивачкою, незважаючи на 20-ти річний спір, то постійна комісія Куликівської селищної ради з питань депутатської діяльності, регламенту, законності, екології та аграрних питань вирішила підготувати проект рішення «Про надання дозволу на відведення земельної ділянки у власність [PERSON] без підпису суміжного землекористувача [PERSON] в [PERSON] прийомки-передачі межових знаків на зберігання», який в подальшому, 31 травня 2018 року, був винесений на розгляд чергової сесії Куликівської селищної ради та після його обговорення прийнятий як рішення. Позивач має у погосподарському користуванні земельну ділянку орієнтовною площею 0,18 га. Рішення про передачу у власність або у користування [PERSON] земельної ділянки по вулиці Амосова, 4 в смт Куликівка селищною радою не приймалося, правовстановлюючі документи на право користування зазначеною земельною ділянкою у [PERSON] відсутні. За вказаних обставин, доводи позивачки щодо порушення з боку відповідача її права землекористування є необґрунтованими, оскільки не мають належного підтвердження. Зазначене ж рішення селищної ради вважає законним і обґрунтованим. Крім цього, оспорюване позивачем рішення вичерпало свою дію, оскільки фактично є виконаним. Так, на одинадцятій сесії селищної ради 27.06.2018 було прийнято рішення № 275, яким затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) [PERSON] та передано [PERSON] безоплатно у власність земельну ділянку із цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за рахунок земель комунальної власності житлової та громадської забудови, загальною площею 0,0827 га, що розташована по вул. Амосова, 6а в смт Куликівка Чернігівської області. Третя особа на стороні відповідача [PERSON] надала письмові пояснення на позовну заяву та, будучи присутньою в судовому засіданні, заперечувала проти вимог позивача, просила відмовити в позові та зазначила наступне. Рішенням Куликівського райсуду від 20.05.2018 позивачу було відмовлено в позові до неї про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном, а саме: примусове знесення газовентиляційного стояка її газоопалювальної системи, так як вважала, що він побудований з порушенням технічних норм і норм землекористування. Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 18.09.2018 вказане рішення залишено без зміни. Будинок, де проживає позивач, став її власністю в 1996 році. До цього часу вона вже побудувала свій будинок і проживала в ньому. Місце для її будинку планувала, а потім і будувала сама позивач, оскільки на той час вона працювала майстром в будівельній організації, з якою вона уклала договір на будівництво її будинку. Ще при житті матері позивач знесла сарай і побудувала новий з боку її будинку, не будучи власником будинку. Потім у 2010 році вона побудувала сарай з мансардою проти її будинку без будь-яких дозвільних документів. Вважає оспорюване рішення селищної ради правомірним. ІІ. Заяви, клопотання учасників справи, інші процесуальні дії у справі. Справа надійшла до суду 05.07.2018 року. 05.07.2018 року автоматизованим авторозподілом не вдалося визначити суддю для розгляду заяви через відсутність в Куликівському районному суді Чернігівської області суддів для розподілу справи. 17.09.2018 року було проведено повторний авторозподіл справи та передано заяву на розгляд судді Лібстера А.С. Ухвалою судді від 03 жовтня 2018 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження. У позовних вимогах [PERSON] просила з метою забезпечення виконання позову заборонити Куликівській селищній раді ухвалювати будь-які рішення або ж дозвіл на приватизацію земельної ділянки [PERSON] по вул. Амосова, 6-А в смт Куликівка. Оскільки позивач не зазначила, на якій стадії судового провадження суд має вирішити питання про винесення такої заборони, заява про забезпечення позову в порядку, передбаченому\~ст. 151 ЦПК України, до суду не надходила, вимога про забезпечення позову судовим збором не оплачена не була, суд при відкритті провадження у справі клопотання про забезпечення позову залишив без задоволення. Інших клопотань до суду не надходило. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин, надані суду докази, оцінка аргументів учасників справи. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши письмові докази у справі, та проаналізувавши норми законодавства, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 31 травня 2018 року на девятій сесії Куликівської селищної ради сьомого скликання було прийнято рішення за № 245, яким було погоджено [PERSON] акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання без підпису позивача, як суміжного землекористувача, а також [PERSON] погоджено межу земельної ділянки із цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), площею 0,0827 га, по вулиці Амосова, 6а, в смт Куликівка Куликівського району Чернігівської області без підпису суміжного землекористувача [PERSON], у звязку з безпідставною відмовою останньої, що підтверджується витягом із протоколу девятої сесії Куликівської селищної ради сьомого скликання від 31 травня 2018 року (а.с.58). Рішенням одинадцятої сесії Куликівської селищної ради сьомого скликання 27.06.2018 було прийнято рішення № 275, яким затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) [PERSON] та передано останній безоплатно у власність земельну ділянку із цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)(02.01), за рахунок земель комунальної власності житлової та громадської забудови, загальною площею 0,0827 га (кадастровий номер 7422755100:01:002:0237), що розташована по вул. Амосова, 6а в смт Куликівка Куликівського району Чернігівської області (а.с.60). Відповідно до погосподарського обліку земельної кадастрової книги, позивач має у погосподарському користуванні земельну ділянку орієнтовною площею 0,18 га по вулиці Амосова, 4 в смт Куликівка Чернігівської області. Рішення про передачу у власність або у користування чи оренду [PERSON] даної земельної ділянки Куликівською селищною радою не приймалося, про що зазначено в довідці Куликівської селищної ради від 19 березня 2018 року № 112 (а.с. 38). Згідно зі ст. 22 Земельного кодексу України 1990 року, який діяв на час набуття [PERSON] права власності на домоволодіння, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникало після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. В статті 23 ЗК України 1990 року, зазначено, що права власності або право постійного користування землею посвідчувалося державними актами, які видавалися і реєструвалися сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Так, правовстановлюючий документ на зазначену вище земельну ділянку, яку позивач має у користуванні, відсутній. Відповідно до довідки від 07.06.2017 № В/08/01-21, долученої позивачем до матеріалів позовної заяви, яка була надана начальником відділу житлово-комунального господарства, містобудування та архітектури райдержадміністрації у відповідь на заяву позивачки щодо законності будівництва житлового будинку та димової труби [PERSON], позивачу було рекомендовано звернутися до Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Чернігівській області для встановлення порушень будівельних норм, державних стандартів і правил та вжиття заходів їх усунення, відповідно до ст. 41 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» (а.с. 37). Однак, враховуючи те, що документального підтвердження порушень будівельних норм з боку [PERSON] не було, постійна комісія Куликівської селищної ради з питань депутатської діяльності, регламенту, законності, екології та аграрних питань підготувала проект оспорюваного рішення та в подальшому 31 травня 2018 року на чергової сесії Куликівської селищної ради прийняла його як рішення. Слід зазначити, що позивачу з відзиву на позовну заяву та доданих документів було достовірно відомо, що за оспорюваним рішенням від 31 травня 2018 року девятої сесії Куликівської селищної ради сьомого скликання за № 245, рішенням одинадцятої сесії Куликівської селищної ради сьомого скликання 27.06.2018 № 275 [PERSON] передано безоплатно у власність спірну земельну ділянку, однак сторона позивача позовних вимог не уточнила. У разі задоволення позову учасники земельних правовідносин будуть поставлені в ситуацію правової невизначеності, коли одне дозвільне рішення скасовуються, а ухвалене на його підставі наступне рішення залишається чинним. Позивач також не звернув уваги на ту обставину, що 29.05.2018 року відповідач виніс рішення про погодження [PERSON] :1) акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання без підпису позивача, як суміжного землекористувача, 2) [PERSON] погоджено межу земельної ділянки із цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), площею 0,0827 га, по вулиці Амосова, 6а, в смт Куликівка без підпису суміжного землекористувача [PERSON] , - і оскаржив тільки одну частину рішення органу місцевого самоврядування. Суд погоджується з доводами відповідача в тій частині, що межі земельної ділянки, яка знаходиться у користуванні [PERSON] не визначені і документально не підтверджені, а її посилання на безпідставне збільшення земельної ділянки [PERSON] та порушення третьою особою будівельних норм та правил не ґрунтується на доказах. Посилаючись на ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК України (які не діяли на момент укладення договору дарування 19.01.1996 року) сторона позивача не довела, на яких умовах та в якому обсязі користувалась земельною ділянкою по вул. Амосова, 4, смт Куликівка попередній власник будинку позивача [PERSON] Суд вважає за необхідне зауважити, що за відсутності у позивача правовстановлюючого документу на право власності чи користування земельною ділянкою, відсутності у справі будь-яких архівних даних щодо меж земельної ділянки у попереднього землекористувача, суд позбавлений можливості призначити земельно-технічну експертизу або залучити спеціаліста для вирішення питання про те, чи має місце порушення сторонами умов землекористування, зокрема порушення меж земельної ділянки, розташованої по вул. Амосова, 4, самовільне зайняття земельних ділянок, які межують із вказаною земельною ділянкою, чи відповідає фактичне розташування будівель, споруд та інших об'єктів відносно меж земельної ділянки, будівельним стандартам та правилам, тощо. За таких обставин, на підставі тільки відстуності підпису суміжного землекористувача [PERSON], суд підстав для задоволення позову не вбачає. Оскільки межі земельних ділянок встановлюються на підставі технічної документації, відповідач зробив перший виважений крок для врегулювання затяжного земельного спору між [PERSON] та [PERSON], надавши [PERSON] дозвіл на виготовлення технічної документації на земельну ділянку. ІV. Норми права які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 59 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішення. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос. Статтею 47 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що постійні комісії ради є органами ради, що обираються з числа її депутатів для вивчення, попереднього розгляду і підготовки питань, які належать до її відання, здійснення контролю за виконанням рішення ради, її виконавчого комітету. Рекомендації постійних комісій підлягають обовязковому розгляду органами, підприємствами, установами, організаціями, посадовими особами, яким вони адресовані. Відповідно до ч.3 ст. 158 Земельного кодексу України органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.. \~ \~ \~ \~ Відповідно до п. 3.12 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Держкомзему від 18.05.2010 № 376, закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою; закріплення межовими знаками меж земельних ділянок може здійснюватися в натурі за відсутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок у випадку їх незявлення якщо вони були належним чином повідомлені про час проведення вищезазначених робіт, про що зазначається в акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання. Зважаючи на вказане, суд вважає, що відповідач при прийнятті 31 травня 2018 року рішення про погодження [PERSON] акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання без підпису позивача, як суміжного землекористувача, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 18 квітня 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в контексті справи\~№ 346/4408/15-ц, провадження № 61-8450св18 досліджував питання відмови від підписання акту погодження меж земельної ділянки. Суд вказав, що статтями 116, 118 ЗК України визначено підстави й порядок набуття громадянами і юридичними особами права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності. Частиною третьою статті 158 ЗК України визначено, що органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. За змістом статті 198 ЗК України погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами необхідне при кадастровій зйомці, як комплексу робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Згідно зі статтею 55 Закону України «Про землеустрій» встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних та картографічних матеріалів. Межі земельної ділянки в натурі закріплюються межовими знаками встановленого зразка, крім того, межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам. У відповідності до статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Захист земельних прав\~- це передбачені законом способи охорони цих прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Однак, \~у даній справі вирішуючи спір, місцевий суд не в повній мірі врахував те, що непогодження відповідачем меж земельної ділянки, яке мотивоване наявністю земельного спору є формою реалізації прав останнього, а сама по собі процедура погодження меж є виключно допоміжною стадією у процесі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути технічних помилок. Акт погодження меж земельної ділянки є складовою частиною технічної документації, на підставі якої орган місцевого самоврядування, реалізуючи власну компетенцію, приймає рішення про передачу громадянам безоплатно земельних ділянок у власність. При цьому кадастровою зйомкою є комплекс робіт, яку проводять юридичні та фізичні особи, які одержали в установленому порядку ліцензію на проведення геодезичних і картографічних робіт, а при їх проведенні суміжні землекористувачі погоджують межі земельних ділянок і вказані дії не впливають на правовий режим земельної ділянки і не є юридичним фактом, на підставі якого виникають, змінюються чи припиняються земельні правовідносини, оскільки в результаті кадастрових робіт створюється лише інформаційна база. У той же час непогодження суміжним землекористувачем меж земельної ділянки не є само по собі підставою для прийняття органом місцевого самоврядування рішення про відмову у затвердженні технічної документації та передачі земельної ділянки у власність. Суд також вважає за необхідне вказати, що у рішенні Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі\~№ 681/1039/15-ц зазначено, що погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов'язкових технічних помилок. При цьому стаття 198 ЗК України лише вказує, що складовою кадастрових зйомок є «погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами». Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачі. Не надання позивачем своєї згоди на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача не може бути перепоною для розгляду місцевою радою питання про передачу земельної ділянки у власність відповідачу за обставин виготовлення відповідної технічної документації. Згідно з положеннями ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання, зокрема: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку по наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Як зазначено вище, надана позивачем сукупність документів не підтверджує його аргументів та не дає підстав зробити висновок про обґрунтованість позовних вимог, у звязку з чим у задоволені позову належить відмовити. Відповідно до\~ст.\~263\~ЦПК України\~судове рішення\~повинно ґрунтуватися\~на засадах\~верховенства права,\~бути законним\~і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. У рішенні Європейського суду з прав людини від 09.12.1994р. по справі «Руїз Торіха проти Іспанії» Суд вказав, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Outcome: dismissed