Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-01 00:00:00

Згідно позовної заяви [INFO] померла мати позивача [PERSON], після її смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 1,7043 га, що знаходиться на території Голенищівської сільської ради Летичівського району, домоволодіння [ADDRESS], грошові вклади з відсотками та компенсаціями, а також недоотриману пенсію. Позивач звернулася до приватного нотаріуса, яким відкрита спадкова справа, їй видано свідоцтво про право на спадщину після смерті матері на певне майно, однак відмовлено у оформленні спадщини на домоволодіння через відсутність виданих на ім'я її матері правовстановлюючих документів. За життя [PERSON] не встигла звернутися в реєстраційну службу із відповідною заявою та зареєструвати своє право власності на вказане домоволодіння, яке було побудоване у 1946 році, а також не оформила право власності на земельну ділянку. У зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок та відсутністю зареєстрованого права власності на земельну ділянку позивач не може скористатись своїми правами, як спадкоємця, тому просить визнати за нею право власності на дане домоволодіння, як спадкове майно після смерті матері. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, згідно поданої заяви просить розгляд справи проводити у її відсутність, позов підтримує та просить його задовольнити. Представник Летичівської селищної ради Летичівського району в судове засідання не з'явився, згідно поданої заяви просить справу розглядати у їх відсутність, позовні вимоги визнають. Дослідивши докази по справі суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Згідно змісту ст.ст. 1216, 1217, 1218, 1223, 1233, 1235, 1268, 1269, 1273 ЦК України: спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); спадкування здійснюється за заповітом або за законом; до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті; право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу; заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті; заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин; спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини; спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини; спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Так, із рішення №4 від 09 серпня 1993 року XV сесії Голенищівської сільської ради Летичівського району вбачається, що для [PERSON] безоплатно передано у приватну власність земельну ділянку по [ADDRESS] площею 0,55 га, в тому числі для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25 га та для ведення особистого підсобного господарства площею 0,30 га. 04 листопада 1996 року [PERSON] складено заповіт згідно якого усе своє майно заповіла [PERSON] та [PERSON] Згідно свідоцтва про смерть [PERSON] померла [INFO] у віці 87 років в м. Хмельницькому. 13 липня 2015 року [PERSON] подав заяву про те, що відмовляється від належної йому спадщини, що залишилася після смерті матері [PERSON] на користь доньки померлої - [PERSON] і проти видачі свідоцтва про право на спадщину на ім'я інших спадкоємців не заперечує. 16 липня 2015 року [PERSON] подала нотаріусу заяву згідно якої приймає всю спадщину після смерті матері [PERSON] З повідомлень Хмельницького бюро технічної інвентаризації від 08 жовтня 2015 року було перевірено наявність приватної власності на нерухомість у м. Хмельницькому, Хмельницькому та Летичівському районах, згідно архіву за [PERSON], 1927 року народження, за [PERSON], 1919 року народження, приватної власності на нерухомість не зареєстровано за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05 листопада 2015 року відкрита спадкова справа №37-2015, 04 листопада 1996 року було складено заповіт, зареєстрований за №72, спадкоємцем зазначеного у заповіті майна [PERSON], 1927 року народження, яка померла [INFO], є її донька - [PERSON], [INFO], в тому числі з урахуванням ? частки у спадщині, від якої на її користь відмовився син спадкодавця [PERSON] Спадщина, на яку видане свідоцтво, складається - з грошових вкладів з відсотками та компенсаціями, субсидій, яка залишилася не виплачена, недоотриманої пенсії. Загальна вартість спадкового майна становить 13220,31 грн. 08 грудня 2015 року виконкомом Голенищівської сільської ради Летичівського району видано довідку про те, що домоволодіння по [ADDRESS] Летичівського району було побудовано до 1992 року. 15 грудня 2015 року ФОП [PERSON] на замовлення [PERSON] виготовлено технічний паспорт на садибний житловий будинок по [ADDRESS] Летичівського району згідно якого будинковолодіння складається з: житлового будинку (А-1), 1946 року побудови, площею основи (забудови) 71,4 кв.м., загальною площею приміщень 53,8 кв.м., в тому числі житловою площею 22,8 кв.м., допоміжною площею 31,0 кв.м.; сараю (Б), 1955 року побудови, площею основи (забудови) 38,7 кв.м. 22 грудня 2015 року суб'єктом оціночної діяльності - товариством ПП «Проекція» проведено незалежну оцінку житлового будинку з надвірними будівлями загальною площею 53,8 кв.м., житловою площею 28,8 кв.м., що розташований по [ADDRESS] Летичівського району і зроблено висновок, що ринкова вартість складає 31083,00 грн. без врахування ПДВ. 28 грудня 2015 року приватний нотаріус Летичівського районного нотаріального округу [PERSON] повідомила [PERSON] про те, що їй необхідно звернутись до суду для визнання права власності на успадковане майно, а саме: житловий будинок, що розташований по [ADDRESS] Летичівського району у зв'язку з тим, що правовстановлюючий документ на вказане майно [PERSON], яка померла [INFO], за життя не був отриманий. Після цього вона зможе звернутись до Летичівської селищної ради з питання приватизації земельної ділянки на якій розташований зазначений житловий будинок. Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У ч. 3 ст. 3 означеного Закону вказано, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації. У ст. 31 Закону визначено, що для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад та закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, щодо яких раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються: 1) виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою; 2) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об'єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав. Для здійснення державної реєстрації прав власності на зазначені об'єкти документом, що посвідчує речові права на земельну ділянку під таким об'єктом, може також вважатися рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність. Для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад та закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, проведення технічної інвентаризації є необов'язковим. Відповідно до змісту п. 6 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою 31 січня 1966 року заступником Міністра комунального господарства Української РСР та погодженою заступником Голови Верховного суду Української РСР 15 січня 1966 року, не підлягають реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Крім того, всі господарсько-побутові будівлі та споруди у домоволодіннях, які належать громадянам і були побудовані до Указу Президії Верховної Ради Української РСР від 22 січня 1979 року «Про боротьбу з самовільним будівництвом господарсько-побутових будівель», і під час технічної інвентаризації не були відображені в матеріалах інвентаризації як самовільні, не відносяться до категорії самовільних (самочинних). Відповідно до п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом № 45/5 Міністерства юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року, п. 45 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженої наказом № 1/5 Міністра юстиції Української РСР від 19 січня 1976 року, підтвердженням належності будинку може служити відповідна довідка виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, в якій, крім підтвердження належності жилого будинку (частини будинку) відчужувачу на підставі запису в погосподарській книзі, повинно бути також зазначено: дані про склад будинку; розмір загальної жилої площі і розмір земельної ділянки. Із вказаного слідує, що до компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами в погосподарські книги місцевих Рад. Постановою Кабінету Міністрів України № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення» від 05 серпня 1992 року було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва. До 05 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення нерухомого майна в експлуатацію при набутті та оформленні права власності на такі об'єкти. Нормативні акти станом на час побудови житлового будинку (1946 рік) не ставили в залежність набуття права власності на нерухоме майно від державної реєстрації цього права. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Згідно ст.ст. 25, 30, 346 ЦК України, листа Міністерства юстиції України «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна» №19-32/319 від 21 лютого 2005 року у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлювальний документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. Вирішуючи питання щодо визнання права власності на житловий будинок, споруди в порядку спадкування, суд, зважуючи на нормативні акти, які регулювали набуття права власності на нерухоме майно на час його побудови, приходить до висновку, що хоча спадкодавець [PERSON], яка померла [INFO], своє право власності на житловий будинок по [ADDRESS] Летичівського району при житті в Хмельницькому бюро технічної інвентаризації не зареєструвала (не оформила), однак, незважаючи на це, її право власності на нерухоме майно підтверджено довідкою Голенищівської сільської ради Летичівського району про побудову домоволодіння до 1992 року, а у виготовленому технічному паспорті вказується рік побудови - 1946 рік. Крім того, рішенням Голенищівської сільської ради Летичівського району [PERSON], за адресою розташування житлового будинку, передано у приватну власність земельну ділянку - землю передано для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, а також для ведення особистого підсобного господарства. Матеріалами справи підтверджується, що Хмельницьке бюро технічної інвентаризації не здійснювало реєстрацію житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] Летичівського району Хмельницької області, а тому позивач, як спадкоємець, позбавлений можливості в нотаріальному порядку оформити свідоцтво про право на спадщину, про що й зазначено у відповідному листі нотаріуса, оскільки правовстановлюючий документ відсутній, це вказує на наявність спору, який вирішується в судовому порядку. Враховуючи вказані обставини суд вважає, що право позивача [PERSON] підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності на будинковолодіння в порядку спадкування після [PERSON], яка померла [INFO]. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи встановлені судом обставини визнання відповідачем - Летичівською селищною радою Летичівського району позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved