Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-02 00:00:00

Звертаючись до суду, позивач в обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що [INFO] померла [PERSON] , 1970 року народження. Її майно (житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований у [ADDRESS] в рівних долях (1/3 частки) успадкували: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . Відповідно до договору дарування від 01.06.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Жидковим В.Ю., [PERSON] подарував свою частку (1/3) успадкованого майна [PERSON] . На теперішній час будинок належить [PERSON] та [PERSON] . В будинку зареєстровані: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . Відповідач без поважних причин не мешкає в будинку більше 1 року. Де проживає відповідач в теперішній час їм невідомо. Відповідно до п. 2.3 Договору дарування від 01.06.2020 року, Дарувальник зобов`язаний знятися з реєстраційного обліку у вищевказаному будинку протягом одного тижня з дня посвідчення Договору дарування. Однак, відповідач на даний час зареєстрований за вищевказаною адресою, знятись з реєстрації самостійно не є можливим, оскільки не має бажання вирішити це питання в добровільному порядку. На підставі зазначеного позивачі просили: визнати [PERSON] , [INFO] , таким що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: будинком [ADDRESS] . В судове засідання позивачі не з`явилися, надали суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, не заперечували проти розгляду справи у заочному порядку та винесення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Заяву про слухання справи за його відсутністю не надав. Про причини неявки суд не повідомив. Про час і місце слухання справи повідомлений належним чином - у відповідності до вимог ч. 6, п. 2 ч. 7 ст. 128, ч. 9 ст. 130 ЦПК України, судовими повістками про виклик за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання та оголошенням на сайті. Враховуючи вищенаведене і прийняття судом ухвали про заочний розгляд справи, справа підлягає розгляду в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи. В судовому засіданні досліджені всі докази, подані учасниками справи. Клопотання про витребування і дослідження інших доказів до суду не надходило. Суд постановляє рішення на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідач не надав ні відзиву, ні заперечень за позовом, тому обставини, на які посилається позивач за текстом позовної заяви суд вважає доведеними. Дослідивши наявні у справі письмові докази та оцінивши їх в сукупності суд приходить до наступних висновків. У судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.03..2016 року та договору дарування від 01.06.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Жидковим В.Ю., [PERSON] та [PERSON] належить будинок [ADDRESS] (ар.с.10-12). Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за номером витягу 210889754 від 01.06.2020 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 877204812104, 1/3 частки будинку [ADDRESS] належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору дарування від 01.06.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Жидковим В.Ю.,(ар.с.35). Відповідно до довідки про реєстрацію виданої відділом з питань інфраструктурного розвитку Карнаухівського старостинського округу Кам`янської міської ради № 541 від 02.06.2020 року, в будинку [ADDRESS] зареєстрований, але фактично не проживає [PERSON] , [INFO] з квітня 2019 року(ар.с.9). Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16, за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України Верховний суд України дійшов до висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. Згідно ст. 405 ЦК України 2003 року члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За таких обставин, слід вважати доведеними факти, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог, у тому числі факт не проживання відповідача у вказаному будинку більше року. Тому, позов про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням підлягає задоволенню.

Outcome: approved