Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-17 00:00:00

Звернувшись до суду з позовом, [PERSON] просить визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири, що розташована у [ADDRESS], від 16.10.1998 року, зареєстрований на Краматорський універсальній біржі нерухомості «Владислава» за № 490. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач послалась на те, що 16.10.1998 року на Краматорський універсальній біржі нерухомості «Владислав» було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна. Відповідно до вказаного договору [PERSON] продала, а [PERSON] придбала квартиру, що розташована у [ADDRESS]. Продаж квартири вчинено за 4 070 грн., які продавець отримав повністю до підписання договору. Відповідно до умов вказаного договору він був зареєстрований на Краматорській універсальній біржі нерухомості «Владислав» 16.10.1998 року під № 490. Також його було записано в реєстрову книгу КП «Костянтинівське міське бюро технічної інвентаризації» 19.10.1998 року під № 217, про що на договорі зроблено відмітку. На час укладення договору його предмет, а саме квартира, що розташована у [ADDRESS] належала продавцю відповідачу [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 13.10.1995 року, про що зазначено у спірному договорі. Сторони договору вважали його укладеним відповідно до вимог законодавства та не звертались до нотаріуса для нотаріального посвідчення договору. При укладанні договору купівлі-продажу квартири, яка розташована у [ADDRESS] сторонам було розяснено, що даний правочин має законну силу та не потребує подальшої реєстрації в нотаріальній конторі, крім того в договорі вказано про необхідність його реєстрації в Костянтинівському бюро технічної інвентаризації, що було зроблено покупцем. Відповідно до умов договору, який підписано сторонами можна побачити, що сторони домовились щодо усіх істотних умов договору. Крім того договір був фактично виконаний, квартира була передана покупцю, а ціна, яка вказана в договорі, передана продавцю. Покупець фактично проживав у квартирі з моменту покупки до смерті. 16.09.2017 року [PERSON], яка була її матірю, померла. Вона, як спадкоємець, звернулась до нотаріуса з метою отримання свідоцтва на спадщину у вигляді квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Проте, нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з тим, що правочин був здійснений без додержання вимог законодавства, а саме була порушена форма укладання договору, його не було посвідчено нотаріально. У звязку з чим, їй було рекомендовано звернутися до суду із позовом про визнання договору купівлі-продажу дійсним. Ухвалою судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 19 березня 2018 року відкрито провадження у цій справі, справу призначено до підготовчого засідання. Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 25 квітня 2018 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, з підстав наведених у позовній заяві, просила задовольнити позов. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному сайті суду, у судове засідання не зявилась, причини неявки не повідомила, відзив на позовну заяву не подала, у звязку з чим судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Представник третьої особи комунального підприємства «Костянтинівське міське бюро технічної інвентаризації Костянтинівської міської ради» [PERSON] у судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог [PERSON], пояснивши, що реєстрація права власності [PERSON] на квартиру № [ADDRESS] була проведена КП «Костянтинівське міське бюро технічної інвентаризації» у відповідності до вимог законодавства, яке діяло на час проведення такої реєстрації. Дослідивши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що 16 жовтня 1998 року на біржових торгах Краматорської універсальної біржі нерухомості «Владислав» зафіксований факт угоди між членом біржі [PERSON], яка є продавцем, та членом біржі [PERSON], яка є покупцем, на підтвердження чого укладений договір купівлі - продажу, згідно із яким продавець продав, а покупець купив однокімнатну квартиру номер тридцять пять загальною площею 30,4 кв.м., у т.ч. житловою площею 14,9 кв.м., розташовану у будинку номер один по вул. Білоусова у м. Костянтинівка, яка належить продавцю на підставі Договору купівлі-продажу від 13.10.1995 року за реєстрованим № 2-4236, посвідченим ДНК м. Костянтинівки та зареєстрованим в БТІ м. Костянтинівки за № 217 кн. 104 від 17.10.1995 року. Інвентаризаційна оцінка зазначеної квартири 6476, 00 грн. Продаж зазначеної квартири здійснений за 4070,00 грн., які продавець отримав повністю до підписання Договору. Продавець засвідчив, що відчужувана квартира нікому не продана, не подарована, не закладена, у спорі та під забороною не перебуває (а.с.3). Договір купівлі-продажу від 16 жовтня 1998 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований на Краматорській універсальній біржі нерухомості «Владислав» 16 жовтня 1998 року під реєстровим № 490 (а.с.3 зворот). Право приватної власності [PERSON] на квартиру № [ADDRESS] зареєстровано у КП «Костянтинівське міське бюро технічної інвентаризації» 19 жовтня 1998 року, про що свідчить реєстраційний напис на договору купівлі-продажу (а.с.3 зворот), довідка КП «Костянтинівське міське бюро технічної інвентаризації» № 332 від 23 квітня 2018 року (а.с.49). Згідно із довідкою Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Фаворит» від 05.10.2017 року, [PERSON] була зареєстрована за адресою: [INFO] з 21 жовтня 1998 року (а.с.34), що свідчить про прийняття нею придбаного майна. 16 вересня 2017 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-НО № 997694 від 18.09.2017 року (а.с.37). Позивач [PERSON] є дочкою [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження позивача серії УП-УР № 0104158 від 15 лютого 1966 року; свідоцтвом про укладення шлюбу серії 1-СН № 431434 від 27.10.1989 року (а.с.36), а отже є спадкоємцем першої черги на спадщину, що відкрилась після смерті [PERSON] 26 березня 2018 року державним нотаріусом Костянтинівської міської нотаріальної контори відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру № [ADDRESS] після померлої 16.09.2017 року [PERSON] у звязку з тим, що спадкоємцем на підтвердження права власності на вищезазначену квартиру наданий договір купівлі-продажу, складений та зареєстрований 16.10.1998 року на Краматорській універсальній біржі нерухомості «Владислав» за № 490, який не посвідчений нотаріально. Рекомендовано звернутися до суду з позовом про визнання договору дійсним. Пленум Верховного Суду України в п.2 постанови від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» розяснив, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. При вирішенні даного спору суд застосовує законодавство, яке регулювало відповідні правовідносини на момент їх виникнення, тобто на момент укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна, а саме ЦК УРСР 1963 року, Закон України «Про товарну біржу». Відповідно до ст. 224 ЦК України (в редакції 1963 року) за договором купівлі продажу продавець зобовязується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобовязується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму. Згідно зі ст. 153 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. За ст. 128 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Отже, оскільки Закон України «Про товарну біржу» є спеціальним законом, який регулює правовідносини щодо біржових операцій, суд доходить висновку, що спірний договір купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрований на біржі, на момент його укладення нотаріальному посвідченню не підлягав та в силу положень ст.ст. 128, 153 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) вважався укладеним з моменту досягнення сторонами згоди щодо всіх істотних умов та передачі майна. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди на час виникнення спірних правовідносин регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, та здійснювалась органами БТІ. Судом встановлено, що [PERSON] було здійснено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно у БТІ. Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] правомірно набула право власності на квартиру № [ADDRESS] та здійснила державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно. Отже, договір купівлі-продажу однокімнатної квартири номер тридцять пять у будинку номер один по вул. Білоусова у м. Костянтинівка Донецької області, загальною площею 30,4 кв.м., житловою площею 14,9 кв.м., який укладено 16 жовтня 1998 року на Краматорській універсальній біржі нерухомості «Владислав» та зареєстрований за № 490 між [PERSON] та [PERSON] слід визнати дійсним, задовольнивши позов у повному обсязі.

Outcome: approved