Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-22 00:00:00

І. Виклад позиції позивача, заперечення відповідача та пояснення третіх осіб. 1. 31 жовтня 2018 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Державна казначейська служба України (далі - відповідач), третіх осіб - Прокуратура Одеської області та Головне управління національної поліції в Одеській області з вимогами про відшкодування моральної шкоди завданої діями органів досудового розслідування, прокуратури та суду. 2. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 20.03.2014 року старшим слідчим відділу СУ ГУ МВС України в Одеській області капітаном міліції В.Є. Уштван за погодженням прокурора відділу прокуратури Одеської області юристом 2-го класу Б.Б. Індиченко було складено повідомлення про підозру відносно нього за ч. 2 ст. 28. ч. 3 ст. 369-2 КК України, а саме: одержання неправомірної вигоди для себе чи третьої особи за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, поєднане з вимаганням такої вигоди, вчинене за попередньою змовою групою осіб. Про вказану підозру [PERSON] було повідомлено 28.03.2014 року. 30.04.2014 року старшим слідчим відділу СУ ГУ МВС України в Одеській області капітаном міліції В.С. Уштван за погодженням прокурора відділу прокуратури Одеської області юристом 2-го класу Б.Б. Індиченко було складено повідомлення про підозру відносно нього за ч. 2 ст. 28, ч. З ст. 369-2 КК України, а саме: одержання неправомірної вигоди для себе та інших осіб за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, поєднане з вимаганням такої вигоди, вчинене за попередньою змовою групою осіб. Вироком Біляївського районного суду Одеської області від 24.02.2015 року по кримінальні справі № 496/3183/14-к, [PERSON] , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 369-2 КК України - визнано невинуватим і виправдано, за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення. Вирок набрав законної сили 14.07.2016 року. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 14.07.2016 року по справі № 496/3183/14-к було відмовлено в задоволенні апеляційної скарги прокурора відділу прокуратури Одеської області Індиченка Б.Б. та вирок Біляївського районного суду Одеської області від 24 лютого 2015 року, відносно [PERSON] , залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 30.05.2018 року по кримінальній справі № 496/3183/14-к, вирок Біляївського районного суду Одеської області від 24 лютого 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 14 липня 2016 року залишено без зміни, а касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, - без задоволення. Позивач зазнав тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, обмеження своїх конституційних прав, приниження честі та гідності, зниження престижу, ділової репутації, затратив багато часу та зусиль для відновлення попереднього стану, який фактично так і не відновив. [PERSON] на протязі довгого часу перебування під слідством та судом не міг знайти роботу. На даний час тільки в липні 2018 року, після ухвалення Верховним Судом постанови від 30.05.2018 року він зміг влаштуватися на роботу у виправну колонію в м. Одеса №51. На підставі викладеного, позивач оцінює завдану моральну шкоду в розмірі 500 000 гривень. 3. Позивач в судовому засіданні на вимогах позову наполягав, надав пояснення, що зводяться до викладеного в позовній заяві. 4. Представник Прокуратури Одеської області у судове засідання не з`явився, але надав письмові пояснення в яких просив у позові [PERSON] відмовити. 5. Представник Державної казначейської служби України у судовому засіданні просила у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити. Посилаючись на обґрунтування викладені у відзиві, що Державна казначейська служба України є окремою юридичною особою, яка не може нести відповідальність за неправомірні дії чи бездіяльність інших установ, підприємств або державних органів. Також, представник вказує, що згідно з положеннями ст. 23 Бюджетного кодексу України, виплати державних коштів з державного бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення. Відповідно до п. 8 ст. 7, п. 1, 2 ст. 29 Бюджетного кодексу України - бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями, які встановлюються Законом про Державний бюджет України. Тому, стягнення з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України 500000 грн., призведе до нецільового використання бюджетних коштів саме Державної казначейської служби України, оскільки кошти, які виділяються на утримання органів Державної казначейської служби України, як окремих юридичних осіб та суб`єктів господарювання, на цілі, визначені чинним законодавством України, не можуть бути стягнуті на користь інших осіб. Щодо розрахунку моральної шкоди, представник зазначив, що відповідно до вимог ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Досудове розслідування відносно [PERSON] розпочалося 28.03.2014 року. Вироком Біляївського районного суду Одеської області від 24.02.2015 року [PERSON] було виправдано, а тому саме з цієї дати відповідно до ст. 17 КПК України він вважається невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення та усі обмеження пов`язані з притягненням його до кримінальної відповідальності припинили свою дію з 24.02.2015 року. Представник вважає, що апеляційний та касаційний розгляд справи жодним чином не вплинув на права та обов`язки [PERSON] , оскільки ними залишено без змін вирок суду першої інстанції, а тому жодної шкоди або процесуальних обмежень у період з 24.02.2015 року по 30.05.2018 року він не зазнавав. Граничною датою щодо визначення строку для відшкодування моральної шкоди слід вважати дату ухвалення рішення судом першої інстанції, тобто 24.02.2015 року. Так, розмір мінімальної заробітної плати на 2018 було встановлено Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» у місячному розмірі: з 1 січня - 3723,00 грн. Разом цим представник посилається на пункт 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06.12.2016 № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» в якому зазначено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року. Отже, до внесення змін до законів України щодо застосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600,00 грн. Тож сума моральної шкоди може становити 20 373,33 грн. (за кожен місяць перебування під слідством - 1600,00 грн. ? 12 міс. 22 днів = 20 373,33 грн.). На підставі зазначеного, Державна казначейська служба України вважає, що позивачем не враховано норми Закону та розмір морального відшкодування необґрунтовано завищено та подібна виплата в якості компенсації за моральну шкоду можуть призвести до розбалансованості і так вкрай слабкого бюджету України. 6. Представник Головного управління Національної поліції в Одеській області у поясненнях зазначив, що Головне управління позов [PERSON] не визнає та вважає його необґрунтованим. Крім того представник вказав, що порушення кримінального провадження № 1201317011000705 за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України та пред`явлення обвинувачення [PERSON] мали місце у 2014 році, коли ГУ НП в Одеській області ще не існувало та ГУ НП в Одеській області не є правонаступником ГУМВС України в Одеській області та не має жодного відношення до даної справи. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. 7. Представник третьої особи - Головне управління національної поліції в Одеській області у судове засідання не з`явився, але надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. (а.с. 146). ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. 8. Згідно автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.10.2019 року, цивільну справу № 496/4555/18, передано судді Біляївського районного суду Одеської області Галич О.П. 9. Ухвалою судді Біляївського районного суду Одеської області Галич О.П. від 02 листопада 2018 року було відкрито загальне позовне провадження по справі з проведенням підготовчого судового засідання. 10. Ухвалою судді Біляївського районного суду Одеської області Галич О.П. від 01 березня 2019 року було закрито підготовче провадження та призначено до розгляду справу. ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. 11. Судом встановлено, що 20.03.2014 року старшим слідчим відділу розслідування злочинів у сфері службової діяльності СУ ГУ МВС України в Одеській області капітаном міліції В.С. Уштван за погодженням прокурора відділу прокуратури Одеської області юристом 2-го класу Б.Б. Індиченко було складено повідомлення про підозру згідно якого [PERSON] , [INFO] , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28. ч. 3 ст. 369-2 КК України, а саме: одержання неправомірної вигоди для себе чи третьої особи за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, поєднане з вимаганням такої вигоди, вчинене за попередньою змовою групою осіб. Вказану підозру [PERSON] повідомлено 28.03.2014 року. (а.с. 9-12) 12. 30.04.2014 року старшим слідчим відділу СУ ГУ МВС України в Одеській області капітаном міліції В.С. Уштван за погодженням прокурора відділу прокуратури Одеської області юристом 2-го класу Б.Б. Індиченко було складено повідомлення про підозру згідно якого [PERSON] , [INFO] , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. З ст. 369-2 КК України, а саме: одержання неправомірної вигоди для себе та інших осіб за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, поєднане з вимаганням такої вигоди, вчинене за попередньою змовою групою осіб. (а.с 13-16) 13. Вироком Біляївського районного суду Одеської області від 24.02.2015 року по кримінальні справі № 496/3183/14-к, [PERSON] , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 28, ч. 3 ст. 369-2 КК України - визнано невинуватим і виправдано, за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення. Вирок набрав законної сили 14.07.2016 року. (а.с. 17-28) 14. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 14.07.2016 року по справі № 496/3183/14-к, відмовлено в задоволенні апеляційної скарги прокурора відділу прокуратури Одеської області Індиченка Б.Б.. Вирок Біляївського районного суду Одеської області від 24 лютого 2015 року, відносно [PERSON] , залишено без змін. (а.с. 29-36) 15. Постановою Верховного Суду від 30.05.2018 року по кримінальній справі № 496/3183/14-к, вирок Біляївського районного суду Одеської області від 24 лютого 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 14 липня 2016 року залишено без зміни, а касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, - без задоволення. (а.с. 37-45) 16. На підтвердження понесених моральних страждань завданих діями органів досудового розслідування, прокуратури Кифоренко В.Б. надав документи, а саме: - протокол огляду місяця події від 22.01.2014 року; - клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання від 07.04.2014 року; - ухвала Приморського районного суду м. Одеси від 11.04.2014 року про обрання запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання; - постанова прокуратури Одеської області про проведення освідування особи від 22.01.2014 року; - протокол про результати проведення аудіо та відео контролю за особою від 25.12.2013 року; - протокол про результати контролю за вчиненням злочину від 17.01.2014 року; - протокол про результати контролю за вчинення злочину від 23.01.2014 року; - протокол проведення аудіо та відео контролю за особою від 29.01.2014 року; - протокол про результати проведення аудіо та відеоконтролю за особою від 29.01.2014 року. (а.с. 46-66) Вказані документи наявні в матеріалах кримінального провадження щодо [PERSON] V. Оцінка Суду. 17. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. 18. Згідно зі ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. 19. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. 20. Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. 21. Вимогами п. 2 ч. 2 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується в разі, якщо вона завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт. 22. Частиною 7 ст. 1176 ЦК України визначено, що порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи без діяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. 23. Відповідно до ст. ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» (далі - Закон) - відшкодуванню підлягає шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства, - відшкодовується у повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду. 24. Статтею 2 Закону передбачені випадки у яких виникає право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, зокрема: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали чи постанови суду чи іншому рішенні суду про повернення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд) факту незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю події злочину, відсутністю у діянні складу злочину або недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину; 3) відмови в порушенні кримінальної справи; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення. 25. Згідно зі ст. 3 Закону у наведених у ст. 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному .фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами дізнання чи досудового слідства, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода. 26. Відповідно до ч. 5 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» відшкодуванню громадянинові підлягає моральна шкода. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. 27. Згідно п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою розуміє втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. 28. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. 29. Суд вважає, що позивач довів факт заподіяння йому моральної шкоди. Адже, перебуваючи під слідством та судом, він зазнав вимушені зміни у життєвих і виробничих стосунках, обмеження своїх конституційних прав, приниження честі та гідності, зниження престижу, ділової репутації. 30. Статтею 4 вищевказаного Закону визначено, що відшкодування моральної шкоди провадиться за рахунок коштів державного бюджету у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. 31. Стаття 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. 32. Як, роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 9 постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. 33. При цьому, суд не погоджується зі ствердженням представників відповідача та третіх осіб щодо розрахунку суми відшкодування позивачу, виходячи із розміру прожиткового мінімуму для громадян (із посиланням на положення п. 3 розділу ІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України від 06.12.2016 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», який набрав чинності з 01.01.2017 року), тому що у зазначеному пункті Закону йдеться мова про здійснення виплат заробітної плати та інших виплат, а в даному випадку суд вирішує питання стягнення суми відшкодування особі (позивачу) за підстав, передбачених спеціальним законом. 34. Застосування до спірних правовідносин п. 3 р. ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06.12.2016 № 1774-VIII призведе до порушення принципу верховенства права та суперечить вищенаведеному правовому висновку Верховного Суду України. 35. Крім того, в абзаці 2 п. 14 постановиПленум Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено про те, що розмір моральної шкоди в цих випадках визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. 36. Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. 37. Аналогічна правова позиція викладена в Постановах судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-2203цс15. 38. Згідно ч. 2. ст. 532 КПК України у разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. 39. Час перебування під слідством та судом розпочався 28.03.2014 року (повідомлення про підозру) та закінчився винесенням ухвали Апеляційного суду Одеської області 14.07.2016 року, оскільки саме з цієї дати [PERSON] вважається таким, що не скоював кримінального правопорушення, так як рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, таким чином час, який необхідно враховувати у визначення моральної шкоди позивача складає 2 (два) роки, 3 (три) місяця та 16 (шістнадцять) днів, що складає 27 місяців 16 днів. 40. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» у 2019 році встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 4173 гривні. 41. Відтак, саме виходячи із вищевказаного розміру мінімальної заробітної плати, суд повинен обчислити розмір моральної шкоди, відповідно до вимог ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Аналогічні роз`яснення надані й в абз. 2 п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». 42. Отже розмір моральної шкоди, обрахованої у відповідності до вищевказаних норм права повинен становити 114 618,40 грн. (27 міс. х 4173 грн.= 112 671 + за 14 днів (1947,40 грн.). 43. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. Безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету. 44. Також, згідно з ч. 1 ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями чи дією органу державної влади, відшкодовується Державою незалежно від вини цього органу. 45. Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. 46. Частиною 2 ст. 2 ЦК України встановлено, що учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. 47. Відповідно до ст. 170 ЦК України, держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. 48. Держава реалізує правосуб`єктність через систему своїх органів. Від імені держави у відносинах, що регулюються цивільним законодавством, беруть участь органи управління державним майном, фінансові та інші спеціально уповноважені державою органи. Казначейська служба є юридичною особою, яка діє від імені держави. 49. Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями (органів дізнання) органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність,(попереднього слідства) органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (в тому числі і моральної шкоди), провадиться за рахунок коштів державного бюджету (ч. 1 ст. 4 Закону). 50. Відповідно до Положення про Державну казначейську службу України, Казначейство України відповідно до покладених завдань здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду, а тому Державна казначейська служба України є тим органом, який здійснює списання коштів у разі стягнення цих коштів з держави. 51. Згідно з пунктом 3 Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 р. № 845 - рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій). 52. Враховуючи вищевказані обставини, суд вважає, що враховуючи засади розумності, виваженості й справедливості є вірним відшкодування моральної шкоди, яка підлягає безспірному списанню з Державного казначейства України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] , завданої тривалим перебуванням під слідством, судом та становить 114 618,40 грн. (сто чотирнадцять тисяч шістсот вісімнадцять гривень та сорок копійок) в рахунок відшкодування моральної шкоди завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду. V. Розподіл судових витрат між сторонами. 53. Відповідно до ч. 4 ст. 141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір» судові витрати у вигляді сплати судового збору за даною категорією справи, суд вважає необхідним віднести за рахунок держави.

Outcome: partial