Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-20 00:00:00

Звернувшись до суду з заявою, [PERSON] просить встановити факт смерті [PERSON], [INFO],\~ посилаючись на те, що 03 жовтня 2017\~ року в м. Макіївка Донецької області внаслідок хронічної серцево-судинної недостатності померла його дружина [PERSON], [INFO]. Отримати свідоцтво про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ, що може бути прийнято відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Заявник [PERSON] та його представник [PERSON]\~ у судове засідання не зявились, в заяві про встановлення факту просили справу розглянути у їх відсутність. Представник заінтересованої особи\~Костянтинівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Донецькій області, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявився, відзив на позовну заяву [PERSON] не надав. Дослідивши всі обставини у справі та перевіривши їх доказами, суд дійшов таких висновків. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України (ч.1). Справи про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду (ч.2). Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання (ч.4). Копія судового рішення видається учасникам справи, негайно після проголошення такого рішення або невідкладно надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації народження або смерті особи (ч.5). Судом встановлено, заявником у даній справі є громадянин України [PERSON], [INFO],\~ який зареєстрований за адресою: [INFO], кв. Шахтарський[ADDRESS], що підтверджується копією паспорта серії ВЕ 425896, виданим 29 січня 2002 року Центрально-Міським РВ Макіївського МУУМВС України в Донецькій області (а.с.10). Заявник [PERSON] є чоловіком [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії VІ-УР № 586902 від 28 липня 1964 року (а.с.12). За твердженням заявника, 03 жовтня 2017 року в Україні в м. Макіївка Донецької області померла його дружина [PERSON], [INFO]. На підтвердження факту смерті [PERSON]\~ заявником надані: -копія паспорту громадянина України на імя [PERSON] (а.с.13); -копія лікарського свідоцтва про смерть [PERSON] № 405 від 03.10.2017 року, виданого ЦПМСД № 3 м. Макіївки (а.с.14); -копія довідки про причину смерті [PERSON] № 405 від 03.10.2017 року, виданої ЦПМСД № 3 м. Макіївки (а.с.15); -свідоцтво про смерть [PERSON], видане Макіївським міським відділом ЗАЦС від 03.10.2017 року (а.с.17); -фототаблиця із зображенням могили [PERSON] (а.с.21-22). \~\~Даючи оцінку допустимості свідоцтву про смерть [PERSON] від 03.10.2017 року, як документу, що виданий органом на тимчасово окупованій території України, суд керується ч.2 ст. 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Крім того, суд враховує норму статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» якою встановлено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Разом з тим, вирішуючи питання щодо оцінки вищезазначеного доказу, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, зокрема «Loizidou v.Turkev», «Cyprus v.Turkev», а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v.the Republik of Moldova and\~ Russia»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПО наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди маж бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту смерті [PERSON] для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника [PERSON], суд, як виняток, приймає до уваги свідоцтво про смерть [PERSON] від 03.10.2017 року та оцінює його в сукупності з фототаблицею із зображенням могили [PERSON]., копією лікарського свідоцтва про смерть № 405 від 03.10.2017року, копією довідки про причину смерті № 405 від 03.10.2017 року, та вважає, що заявлені вимоги слід задовольнити, встановивши факт смерті [PERSON], померлої 03 жовтня\~ 2017 року у м. Макіївка Донецької області Україна, що надасть можливість заявнику отримати видане державним органом України свідоцтво про смерть дружини При цьому, суд не приймає до уваги подані заявником доказ копію договору № 2438 від 25.05.2011 року про організацію та проведення поховання, копію договору №6253/5543 від 10.01.2011 року про організацію та проведення поховання, оскільки зазначені документи не містять інформації щодо предмета доказування в даній справі. \~ \~ \~

Outcome: approved