Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-28 00:00:00

Звернувшись до суду з позовом до Управління житлово-комунального господарства Макіївської міської ради, та до Макіївської міської ради, [PERSON], [PERSON], [PERSON] просять визнати за ними у рівних частках право власності на квартиру [ADDRESS] посилаючись на те, що рішенням виконкому Макіївської міської ради народних депутатів у 1996 році їх сім'ї був дозволений обмін квартир, та з 13 грудня 1996 року їх сім'я проживає у квартирі [ADDRESS]. Квартира складається з трьох кімнат, розташована на 7 поверсі 9-ти поверхового будинку. Загальна площа квартири 65,7 кв.м., жила площа 43,9 кв.м. Наймачем квартири є [PERSON]. Всі позивачі проживають у квартирі і є там зареєстрованими. Скориставшись своїм правом на приватизацію державного житлового фонду, передбаченим Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», вони 22 квітня 2014 року звернулись до органу приватизації Макіївської міської ради з заявою про приватизацію квартири [ADDRESS], додавши до заяви пакет документів, що передбачений Положенням про порядок передачі квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженим наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 3965 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції 29 січня 2010 року за № 3 109/17404 із змінами, внесеними згідно з Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 02 березня 2015 року № 42. У силу ст.ст.1,3,8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина, який постійно мешкає у квартирі (будинку), відносно якої вирішується питання про передачу у власність. По закінченню місячного строку з дня отримання їх заяви про приватизацію квартири, вони не отримали у відповідача відповідне рішення з поважних причин - через те, що на території міста Макіївки розпочалася антитерористична операція. Місто було зайняте незаконними збройними формуваннями, і отримати будь-які документи, у тому числі рішення органу приватизації стало неможливим. Крім того, вони із сім'єю тимчасово переселилися з постійного місця проживання до міста Ірпінь Київської області, де тимчасово проживають до теперішнього часу. За таких обставин вважають, що вони набули право спільної часткової власності на квартиру [ADDRESS]. Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з'явились, надавши суду заяву про повне підтримання заявлених позовних вимог та про розгляд справи у їх відсутність. В наданій суду заяві позивачі не заперечували проти заочного розгляду справи. Відповідачі Управління міського житлово-комунального господарства Макіївської міської ради та Макіївська міська рада, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явились, причини неявки не повідомили, тому суд на підставі ч.1 ст. 224 ЦПК України вирішує справу на підставі наявних у ній доказів (ухвалює заочне рішення). Дослідивши всі обставини у справі та перевіривши їх доказами, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що спірним об'єктом нерухомості є житлова квартира [ADDRESS] загальною площею 65,7 кв.м., житловою площею 43,9 кв.м., яка належить до державного житлового фонду (а.с.13-14). На підставі рішення виконавчого комітету Макіївської міської ради, позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] з 13 грудня 1996 року зареєстровані та постійно мешкають у спірній квартирі. Наймачем спірної квартири є позивач [PERSON], позивачі [PERSON], [PERSON] є членами сім'ї наймача житлового приміщення. Дані обставини у судовому засіданні відповідачами не спростовані та підтверджуються, зокрема, копіями паспортів на ім'я [PERSON] та ім'я [PERSON], та копіями довідок про взяття на облік особи, переміщеної з районів проведення антитерористичної операції, відповідно до яких зареєстрованим місцем проживання позивачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] є [ADDRESS] (а.с. 4-11). 22 квітня 2014 року позивачі звернулись до органу приватизації Макіївської міської ради із заявою про приватизацію квартири [ADDRESS], надавши при цьому пакет документів, що передбачений Положенням про порядок передачі квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженим наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 року № 3965 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції 29.01.2010 року за № 109/17404 із змінами, внесеними згідно з Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 02 березня 2015 року № 42, що стороною відповідачів не спростовано. Проте, у порушення вимог ст.ст. 1,3,8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», по закінченню визначеного законодавцем місячного строку з дня отримання заяви позивачів про приватизацію квартири, [PERSON], [PERSON], [PERSON] не отримали у відповідача відповідне рішення з поважних причин, а саме через те, що на території міста Макіївки розпочалася антитерористична операція. Місто було захоплене незаконними збройними формуваннями, що є загальновідомими обставинами, а тому у відповідності до ч.2 ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягають. Відповідно до ч.5 п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», в разі не передання квартири (будинку) у власність наймачеві, його спадкоємці вправі вимагати визнання за ними права власності на неї лише в тому разі, коли наймач, звертався з належно оформленою заявою про це до відповідного органу приватизації або власника державного чи громадського житлового фонду, однак вона не була розглянута в установлений строк або в її задоволенні було незаконно відмовлено за наявності підстав і відсутності заборон для передачу квартири наймачеві. Отже, право на приватизацію квартири, яка належить до державного житлового фонду, мають особи, які постійно проживають у цій квартирі. Для отримання права власності на житло особа повинна звернутись до відповідного органу приватизації з належно оформленою заявою, яка підлягає розгляду вказаним органом у строк, передбачений чинним законодавством. У тому разі, коли громадянин, який висловив волю на приватизацію займаної ним квартири, помер до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію, але після збігу встановленого частиною третьою статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» строку, до його спадкоємців у порядку спадкування переходить право вимагати визнання за ними права власності на таку квартиру. Про саме таке застосування Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» йдеться також в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 11.12.2013 року № 6-121цс13. Відповідно до частини 8 статті 8 ЦПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Враховуючи приведені норми закону, та правову позицію Верховного суду України, викладену у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду від 11.12.2013 року № 6-121цс13, суд, застосовуючи аналогію закону, дійшов висновку, про обґрунтованість заявлених позовних вимог та необхідність визнання за позивачами права спільної часткової власності на спірний об'єкт нерухомості. За таких обставин, позов слід задовольнити у повному обсязі.

Outcome: approved