Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-18 00:00:00

З позовною заявою про визнання права власності на частку спільно нажитого майна подружжя за час перебування у шлюбідо суду звернулась [PERSON] до [PERSON]. Позов мотивований тим, що між позивачем та відповідачем немає домовленості про мирне врегулювання питання сумісного майна, крім того визнати за [PERSON] право власності на ? частку спірної квартири відповідач [PERSON] категорично відмовляється. Представник позивача в судовому засідання позовні вимоги підтравила та просила суд їх задовольнити. Судові витрати стягнути з відповідача на користь позивача у справі. Представник відповідача не заперечувала проти задоволення позову. Суд дослідивши матеріали справи та розглянувши справу у відповідності до ст. 197 ч. 1 ЦПК України вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. 06 листопада 2005 року між [PERSON] та відповідачем у справі [PERSON] відділом реєстрації актів цивільного стану Козелецького районного управління юстиції Чернігівської області було зареєстровано шлюб, актовий запис № 102. На даний час шлюбні стосунки між позивачем та відповідачем припинені, з [PERSON] починаючи з кінця лютого місяця 2014 року [PERSON] проживає окремо, їхній шлюб розірвано 24 березня 2014 року на підставі рішення Козелецького районного суду Чернігівської області, неповнолітні діти проживають разом із позивачем у справі, [PERSON]. В період шлюбу за час спільного проживання [PERSON] з [PERSON] за спільні грошові кошти в інтересах сім'ї придбали квартиру з надвірними будівлями в [ADDRESS] яку на підставі договору купівлі продажу, який посвідчений приватним нотаріусом Козелецького районного нотаріального округу за № 1354 від 20 серпня 2012 року, було зареєстрована КП Ніжинське МБТІ на відповідача - [PERSON], як на власника. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного Кодексу України, ст. 368 Цивільного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Нормами Законодавства України також передбачено, що дружина та чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Нині [PERSON] та [PERSON] не можуть домовитись про мирне врегулювання питання сумісного майна, крім того визнати за [PERSON] право власності на ? частку спірної квартири відповідач [PERSON] категорично відмовляється. Згідно ст. 368 ч. 3 Цивільного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» по ; ; спільного майна подружжя здійснюється за правилами ст. ст. 69-72 СК та ст. 372 ЦК Украї Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди- виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Відповідно до п.23 вказаної вище Постанови вирішуючи спори між подружжям майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинені;я спільного ведення господарства, з'ясувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до ч.2,3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати, (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майно, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст. 4 Цивільного Процесуального Кодексу України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved