Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-30 00:00:00

З позовом до Тарутинського районного суду Одеської області звернулися [PERSON], [PERSON] до Калачівської сільської ради Тарутинського району Одеської області, в якому просять суд: встановити [PERSON] додатковий строк протягом 4 місяців з дня набрання судовим рішенням законної сили для подання заяви про прийняття спадщини після [PERSON], померлого [INFO]. встановити [PERSON] додатковий строк протягом 4 місяців з дня набрання судовим рішенням законної сили для подання заяви про прийняття спадщини після [PERSON], померлого [INFO]. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [INFO] помер їх батько [PERSON] Після його смерті залишилось спадкове майно, а саме: сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданий на підставі рішення Тарутинської райдержадміністрації від 15 травня 1997 року на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Українець» розміром 5,28 га в умовах кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Позивачі [PERSON] та [PERSON] є доньками померлого [PERSON] та його єдиними спадкоємцями. Інших спадкоємців немає. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на вказане вище спадкове майно, позивач [PERSON] звернулась з заявою до державного нотаріуса Тарутинської районної державної нотаріальної контори Одеської області, однак їй постановою від 21 лютого 2018 року було відмовлено у звязку з тим, що вона не звернулась з зазначеною заявою протягом шести місяців із дня відкриття спадщини та не надала документи, які би стверджували факт її спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. У встановлений законом шестимісячний строк позивачі не звернулися до Тарутинської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, так як вважали, що фактично прийняли спадщину після смерті батька, тривалий час доглядали за хворою сестрою [PERSON]. Крім того, позивач [PERSON] тривалий час хворіла, періодично перебувала за межами України. Наведене в сукупності зумовило позивачів звернутися до суду з даним позовом. Позивачі [PERSON] та [PERSON] та їх представник [PERSON] в підготовчому судовому засіданні, позов підтримали та просили задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача Калачівської сільської ради Тарутинського району Одеської області сільський голова у судове засідання не зявився. На адресу суду від представника відповідача надійшла заява про згоду з позовними вимогами позивача та з проханням розглянути справу без його участі. Згідно ч. 3 статті 200 ЦПК України, встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Позивачі та їх представник не заперечували проти ухвалення рішення у підготовчому судовому засіданні на підставі наявних доказів у матеріалах справи. Заслухавши пояснення позивачів та їх представника, вивчивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для вирішення спору по суті, суд встановив наступне. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим 11 травня 1998 року (а.с.12). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на земельну частку (пай), яка перебуває у колективній власності КСП «Українець» розміром 5,28 га в умовах кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі року (на місцевості), яка належала померлому на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] виданого 23 травня 1997 року (а.с.15). Спадкоємцем майна померлого [PERSON] за законом є позивач [PERSON], як донька померлого, що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] (а.с.13); Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила своє прізвище на [PERSON] (а.с.14). Постановою державного нотаріуса від 21.02.2018 року позивачу [PERSON] було відмовлено у звязку з тим, що вона не звернулась з зазначеною заявою протягом шести місяців із дня відкриття спадщини та не надала документи, які би стверджували факт її спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини (а.с.21). Ухвалою суду від 17.09.2018 року розгляд справи було призначено у підготовчому судовому засіданні. Під час підготовчого судового засідання, заяв та клопотань від позивачів та їх представника не надходило. Як було встановлено судом в підготовчому судовому засіданні позивачі спадщину фактично не прийняли, визначений законом строк для прийняття спадщини ними було пропущено у звязку з юридичною необізнаністю та хворобою. На підтвердження своїх вимог позивачем [PERSON] було надано довідку про історію хвороби з 23.04.2014 р. по 29.04.2014 р. Позивач [PERSON] на підтвердження свої вимог, посилалась на складне матеріальне становище та юридичну необізнаність. Крім того, доказів на підтвердження, що позивач [PERSON] є донькою [PERSON], померлого [INFO] суду не надано. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд зазначає, що при вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 01.01.2004 року, не допускається застосування норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають лише норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст.525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця. Згідно з положеннями ст.527 ЦК УРСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живі на момент смерті спадкодавця. За правилами ст.ст. 529-530 ЦК УРСР при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти, подружжя та батьки померлого. При відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). На час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). Статтею 549 ЦК УРСР (1963 р.) передбачалося, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо протягом шести місяців з дня відкриття спадщини він фактично вступив управління або володіння спадковим майном чи подав нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Статтею 561 ЦК 1963 року було передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року N18/5 (далі по тексту - Інструкція), яка діяла на час відкриття спадщини, передбачала, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов'язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що, набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім'я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього (пункт 113 Інструкції). Згідно зі ст.561 ЦК УРСР та п.112 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» Верховний Суд України роз'яснив, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Враховуючи зазначені положення суд зазначає, що позивачами не надано доказів фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном, тобто вчинення ним будь-яких дій, що свідчили б про наявність фактичного волевиявлення, спрямованого на володіння, управління користування та розпорядження спадковим майном, доказів щодо неможливості своєчасної подачі заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори, у зв'язку з чим [PERSON] та [PERSON] спадщину після смерті батька [PERSON] у встановлений законом строк не прийняли ні шляхом подачі заяви до державної нотаріальної контори, ні шляхом фактичного вступу в управління і володіння спадковим майном. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За таких обставин у задоволенні позовних вимог про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини необхідно відмовити в повному обсязі у зв'язку з їх необґрунтованістю.

Outcome: dismissed