Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-26 00:00:00

З позовом до Тарутинського районного суду Одеської області звернувся [PERSON] в якому просить суд: Визнати за ним право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,2965 га, кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER] розташованої на території Ламбрівської сільської ради Тарутинського району Одеської області, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] виданого 25.11.2003 р. на підставі розпорядження Тарутинської районної державної адміністрації від 13.08.2003 р. № 311/А-2003; земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,5058 га, кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER], розташованої на території Ламбрівської сільської ради Тарутинського району Одеської області, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] виданого 25.11.2003 р. на підставі розпорядження Тарутинської районної державної адміністрації від 13.08.2003 р. № 311/А-2003. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 30.06.2006 року [PERSON], який помер [INFO], склав на ім'я [PERSON] (його дружини зі її життя) заповіт, яким заповів належний йому державний акт на право власності на земельну ділянку. При зверненні [PERSON] до Тарутинської районної державної нотаріальної контори з метою подання заяви про прийняття спадщини, в її прийняття було відмовлено у зв'язку з пропуском нею 6-місячного строку для подання цієї заяви, та невірне оформлення заповіту, оскільки у заповіті зазначено державний акт (документ), а не саму земельну ділянку. У зв'язку із цим [PERSON] була вимушена звернутися із позовною заявою до суду про тлумачення заповіту та визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Рішенням Тарутинського районного суду Одеської області від 15.03.2017 року по справі №514/1356/16-ц позовні вимоги було задоволено частково, а саме було вирішено: Встановити факт, що заповіт, складений 30.06.2006 року [PERSON], посвідчений секретарем виконкому Ламбрівської сільської ради Тарутинського району Одеської області, реєстр. №22, яким спадкове майно заповідано «[PERSON]» було насправді заповідано «[PERSON]». Тлумачити зміст заповіту, складеного [PERSON] 30.06.2006 року, посвідченого секретарем виконкому Ламбрівської сільської ради Тарутинського району Одеської області, реєстр. №22, в якому він заповів [PERSON] належний йому державний акт на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] виданий 25.11.2003 року на підставі розпорядження Тарутинської районної державної адміністрації від 13.08.2003 року № 311/А-2003 в розмірі 2,81 га, як такий, що дає [PERSON] право на спадкування: - земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,30 га, кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER] розміщеної на території Ламбрівської сільської ради Тарутинського району Одеської області, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] виданого 25.11.2003 року на підставі розпорядження Тарутинської районної державної адміністрації від 13.08.2003 року № 311/А-2003; - земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,51 га, кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER], розміщеної на території Ламбрівської сільської ради Тарутинського району Одеської області, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] виданого 25.11.2003 року на підставі розпорядження Тарутинської районної державної адміністрації від 13.08.2003 року № 311/А-2003. В задоволені позовної вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини [PERSON] було відмовлено. Не погоджуючись із рішенням в березні 2017 року було подано апеляційну скаргу на вказане рішення в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про визначення додаткового строку. [INFO] [PERSON] померла. Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 21.02.2018 року до участі у справі № 514/1356/16-ц було залучено [PERSON], як правонаступника [PERSON] Постановою Апеляційного суду Одеської області від 04.04.2018 року було задоволено апеляційну скаргу та визначено правонаступнику [PERSON]- [PERSON] додатковий строк у два місяці з дати набрання постановою законної сили для прийняття спадщини після смерті [PERSON] померлого [INFO]. 17.05.2018 року [PERSON] звернувся із заявою про прийняття спадщини до Тарутинської районної державної нотаріальної контори. Проте в прийняття спадщини від померлого [PERSON] йому було відмовлено та надано роз'яснення від 11.09.2018 року, яким вказано що прийняття спадщини особою, не зазначеною в заповіті чинним законодавством не передбачено. Зазначені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з вказаною позовною заявою. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні, позовні вимоги позивача не визнав та просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник відповідача Ламбрівської сільської ради Тарутинського району Одеської області - сільський голова у судове засідання не з'явився. На адресу суду від представника відповідача надійшла заява про згоду з позовними вимогами позивача та з проханням розглянути справу без його участі. Розглянувши подані документи та матеріали, заслухавши доводи представника позивача, представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд прийшов до наступного висновку. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] виданого 25.11.2003 року на підставі розпорядження Тарутинської районної державної адміністрації від 13.08.2003 року № 311/А-2003 належали земельні ділянки площею 0,30 га, кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER] та площею 2,51 га, кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER], розміщені на території Ламбрівської сільської ради Тарутинського району (а.с. 5). 30.06.2006 року секретарем Ламбрівської сільської ради за реєстраційним номером 22 посвідчено заповіт [PERSON], відповідно до якого спадкодавець [PERSON] заповів належний йому державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] виданого 25 листопада 2003 року на підставі розпорядження Тарутинської районної державної адміністрації від 13.08.2003 року № 311/А-2003, в розмірі 2,81 га [PERSON], [INFO] (а.с. 6). [INFO] [PERSON] помер (а.с. 7). При зверненні [PERSON] до Тарутинської районної державної нотаріальної контори з метою подання заяви про прийняття спадщини, в її прийняття було відмовлено у зв'язку з пропуском нею 6-місячного строку для подання цієї заяви, та невірним оформлення заповіту (а.с.9). Рішенням Тарутинського районного суду Одеської області від 15.03.2017 року позовну заяву [PERSON] задоволено частково. Встановлено факт, що заповіт, складений 30.06.2006 року [PERSON], посвідчений секретарем виконкому Ламбрівської сільської ради Тарутинського району Одеської області, реєстр. №22, яким спадкове майно заповідано «[PERSON]» було насправді заповідано «[PERSON]», вирішено тлумачити зміст заповіту, складеного [PERSON] 30.06.2006 року, відповідно до заявленому позивачем у позові. В інший частині позову відмовити. (а.с.10-12) Не погоджуючись з рішенням суду в частині відмови у задоволені позовних вимог про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, позивач [PERSON] подала апеляційну скаргу. [INFO] [PERSON] померла (а.с.19). Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 21.02.2018 року до участі у справі № 514/1356/16-ц було залучено [PERSON], як правонаступника [PERSON] (а.с.13). Постановою Апеляційного суду Одеської області від 04.04.2018 року правонаступнику [PERSON] - [PERSON] визначено додатковий строк у два місяці з дати набрання постановою законної сили для прийняття спадщини після смерті [PERSON] померлого [INFO] (а.с.15-16). 17.05.2018 року [PERSON] звернувся із заявою про прийняття спадщини до Тарутинської районної державної нотаріальної контори. Проте в прийняття спадщини від померлого [PERSON] йому було відмовлено та надано роз'яснення від 11.09.2018 року, яким вказано що прийняття спадщини особою, не зазначеною в заповіті чинним законодавством не передбачено (а.с.19). Ст.41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, яке є непорушним. Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності за положеннями ст.321 ЦК України є непорушним і ніхто не може протиправно бути обмеженим в реалізації свого права власності. Стаття 328 ЦК України передбачає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна, в тому числі за заповітом та законом. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. Об'єктом відносин спадкування виступають права та обов`язки спадкодавця у їх сукупності, що належали йому на момент смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч.1ст.1220 ЦК України). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ч.1ст.1221 ЦК України). Статтею 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч.1 ст.1276 якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Пленум Верховного Суду України у п.23 постанови № 7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Право власності на земельну ділянку, згідно положень ст. 1225 ЦК України, переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення, при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. На підставі вищевикладеного, відповідно до ст. 125 ЗК України, ст.ст. 319, 328, 392, 1216, 1217, 1218, 1220, 1221, 1225, 1276, 1297 ЦК України,

Outcome: approved