Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-06 00:00:00

Згідно позовної заяви [PERSON], уточнень до позову від 03 березня 2015 року, 07 квітня 2015 року, його усних пояснень в судовому засіданні 21 листопада 2007 року слідчим з особливо важливих справ слідчого відділу Управління Служби безпеки України у Хмельницькій області стосовно нього порушено кримінальну справу за ознаками злочинів, передбачених ст.28 п.2, ст. 27 п.5, ст.201 ч.2; ст.28 п.2, ст.27 п.5, ст. 212 ч.3; ст. 366 ч.2 КК України. 21 листопада 2007 року начальником слідчого відділу прокуратури Хмельницької області порушено кримінальну справу за ст. 364 ч.3 КК України. 08 квітня 2008 року начальником слідчого відділу прокуратури Хмельницької області стосовно нього порушено кримінальну справу за ознаками злочинів, передбачених ст.ст. 201 ч.2, 27 п.5, 212 ч.3, 364 ч.3, 366 ч.2 КК України. 09 червня 2008 року начальником слідчого відділу прокуратури Хмельницької області винесено постанову про притягнення його як обвинуваченого за означеними статтями. Того ж дня винесена постанова про застосування запобіжного заходу у виді підписки про невиїзд, яка йому оголошена. 17 липня 2008 року начальником слідчого відділу прокуратури Хмельницької області винесена постанова про накладення арешту на його майно. 26 серпня 2008 року складено протокол опису майна, проте майна не виявлено. На протязі більше року справа розглядалася Луцьким міським судом Волинської області, який повернув справу на додаткове розслідування в прокуратуру Хмельницької області. 30 грудня 2010 року прокуратурою Хмельницької області винесено постанову про закриття стосовно нього кримінальної справи на підставі ст. 213 п.2 КПК України за недоведеності участі обвинуваченого у вчиненні злочину. Про наявність такої постанови дізнався лише через 2 роки. Незаконним притягненням до кримінальної відповідальності органом досудового слідства та прокуратури йому заподіяна моральна шкода, яка полягає у порушенні нормальних життєвих зв'язків, необхідності докладання додаткових зусиль для організації свого життя, душевних стражданнях, позбавленні можливості реалізації своїх звичок та бажань. За період перебування під слідством і судом він неодноразово викликався в органи прокуратури та суду, втратив звичний спосіб життя, було обмежено його право на свободу пересування, не мав можливості виїхати за межі м. Нетішин для влаштування на роботу у зв'язку з обранням запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд, погіршились відносини з оточуючими людьми, обвинувачення у тяжких злочинах принизили його репутацію. Члени сім'ї також зазнали моральних страждань, що негативно вплинуло на нормальні відносини у сім'ї. Крім того керівництвом Нетішинського МВ УМВСУ в Хмельницькій області створювався на нього психологічний тиск з метою звільнитися із органів внутрішніх справ. Моральну шкоду просить стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, виходячи з одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством та судом, а саме, за період з 21 листопада 2007 року по 30 грудня 2010 року Просить також стягнути 3000 гривень витрат на правову допомогу. Представник державної казначейської служби України позов не визнала і зазначила, що Державна казначейська служба України не перебувала з позивачем у цивільно-правових відносинах, а тому не завдавала і не могла завдати йому моральної шкоди, вона лише виконує рішення суду про стягнення коштів з Державного бюджету України, а не відповідає за зобов'язаннями Держави або державних органів, позивачем не зазначено, яке саме його право порушено органом Державної казначейської служби, правові підстави такого стягнення. В позові просить відмовити. Представники прокуратури Хмельницької області позов не визнали. Представник Нетішинського МВ УМВС України в Хмельницької області в судове засідання жодного разу не з'явився, згідно письмових заперечень позов не визнають, оскільки МРЕВ ДАІ, де працював позивач не підпорядкований Нетішинському МВ УМВС України в Хмельницької області і його керівництво відповідно не могло чинити на позивача психологічний тиск щодо звільнення з роботи. Дослідивши докази по справі суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Згідно змісту ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Відповідно до змісту ст.ст.1,2,3,4,13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»: відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінальної справи за недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину; у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода; відшкодування моральної шкоди провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру; розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Згідно ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік» в квітні 2015 року мінімальна заробітна плата становить 1218 грн. Так, постановою від 21 листопада 2007 року слідчого з особливо важливих справ слідчого відділу Управління Служби безпеки України у Хмельницькій області, серед інших, в тому числі щодо [PERSON] порушено кримінальну справу за ознаками злочинів, передбачених ст.28 п.2, ст. 27 п.5 ст.201 ч.2; ст.28 п.2, ст.27 п.5, ст. 212 ч.3; ст. 366 ч.2 КК України (а.с.97-104). Постановою від 21 листопада 2007 року начальника слідчого відділу прокуратури Хмельницької області, серед інших, в тому числі щодо [PERSON] порушено кримінальну справу за ст. 364 ч.3 КК України (а.с.94-96). Постановою від 08 квітня 2008 року начальника слідчого відділу прокуратури Хмельницької області, серед інших, в тому числі щодо [PERSON] порушено кримінальну справу за ознаками злочинів, передбачених ст.ст. 201 ч.2, 27 п.5, 212 ч.3, 364 ч.3, 366 ч.2 КК України. (а.с.86-93). Постановою від 09 червня 2008 року начальника слідчого відділу прокуратури Хмельницької області про притягнення як обвинуваченого, [PERSON] притягнутий як обвинувачений за ст.ст. 201 ч.2, 27 п.5, 212 ч.3, 364 ч.3, 366 ч.2 КК України, того ж дня йому оголошена постанова (а.с.105-141). Постановою від 09 червня 2008 року щодо обвинуваченого [PERSON] застосовано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд з фактичного місця проживання, така йому оголошена і підписка відібрана в той же день (а.с.142, 143). Постановою від 17 липня 2008 року накладено арешт на майно [PERSON] по [ADDRESS], 26 серпня 2008 року складено протокол про відсутність майна (а.с.144, 145). Згідно постанови начальника слідчого відділу прокуратури Хмельницької області про закриття кримінальної справи відносно окремої особи від 30 грудня 2010 року, з посиланням на ст.ст. 130, 213 п.2 КПК України кримінальна справа, порушена відносно інспектора Славутського MPЕВ ВДАІ УМВС України в Хмельницької області [PERSON], [INFO], за ст.ст. 201 ч. 2, 27 ч.5, 212 ч.3, 364 ч.3, 366 ч.2 КК України закрита на підставі п.2 ст. 213 КПК України за недоведеністю його участі у вчиненні вказаних злочинів. В мотивувальній частині постанови зазначається, що в провадженні прокуратури області знаходиться кримінальна справа № 29/2443 відносно окремих жителів Хмельницької, Рівненської та Волинської областей, порушена за фактами незаконного ввезення та легалізації транспортних засобів іноземного виробництва. Використовуючи завідомо неправдиві документи на автомобілі, оформлені на підставних осіб, окремі жителі Волинської області перемістили через митний кордон України поза митним контролем та з приховуванням від митного контролю 29 автомобілів та використовуючи завідомо неправдиві документи про зняття автомобілів з обліку, всі автомобілі реалізували на території України без сплати податків, зборів та інших обов'язкових платежів. 08 квітня 2008 року начальником слідчого відділу прокуратури Хмельницької області порушено кримінальну справу проти інспектора Славутського МРЕВ ВДАІ УМВС України в Хмельницькій області [PERSON] за ст.ст. 201 ч. 2, 27 ч.5, 212 ч.3, 364 ч.3, 366 ч.2 КК України і за цими статтями йому пред'явлено обвинувачення. Разом з тим, в ході досудового слідства у кримінальній справі не здобуто достатньо об'єктивних доказів, що підтверджують вину обвинуваченого [PERSON] у скоєнні інкримінованих йому злочинів. Зважаючи на зібрані матеріали кримінальної справи, можна прийти до висновку, що за наслідками проведених усіх можливих і необхідних слідчих дій та оперативно-пошукових заходів, не вдалося здобути достатньо об'єктивних і достовірних доказів для притягнення до відповідальності інспектора Славутської МРЕВ ВДА1 УМВС України в Хмельницькій області [PERSON] і на даний час отримати нові об'єктивні докази не можливо. Таким чином, кримінальну справу, порушену за ознаками злочинів, передбачених ст.ст. 201 ч. 2, 27 ч.5, 212 ч.3, 364 ч.3. 366 ч.2 КК України порушену проти [PERSON] за фактом співучасті в організації переміщення транспортних засобів через державний кордон України поза митним контролем та в подальшій легалізації вказаних транспортних засобів шляхом постановления контрабандних транспортних засобів на державний облік, а також в подальшому знятті з обліку та реалізації громадянам України необхідно закрити за недоведеністю участі [PERSON] у вчиненні вказаних злочинів, на підставі ст.213 п.2 КПК України ( а.с.146-150). Таким чином [PERSON] був незаконно притягнутий до кримінальної відповідальності, незаконно застосовано до нього запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд з фактичного місця проживання, загальний період перебування під слідством і судом становить 37 місяць 09 днів, за цей час зазнав моральних страждань. Розмір моральної шкоди, виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом становить 45431,40 грн. (37 місяців*1218 грн. =45066 грн.; 1218 грн.:30 днів=40,60 грн.; 40,60 грн.*9 днів=365,40 грн.; 45066 грн.+365,40 грн.=45431,40 грн.) Щодо стягненню витрат на оплату правової допомоги в розмірі 3000 грн., суд вважає, що названі вимоги задоволенню не підлягають, оскільки ні позивачем ні його представником суду не надані докази на підтвердження витрат на правову допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: approved