Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-26 00:00:00

Звернувшись до суду з позовом, [PERSON] просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] та примусово зняти його з реєстраційного обліку за цією адресою. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що їй на праві власності належить будинок [ADDRESS]. Разом з нею у спірному жилому приміщенні зареєстрований її син - відповідач [PERSON], [INFO]. Однак, з 2013 року [PERSON] у спірному жилому приміщенні не проживає, його особистих речей в будинку не має, місце його перебування невідомо. Оскільки відповідач понад один рік відсутній у спірному жилому приміщенні без поважних причин, вважає, що [PERSON] має бути визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Позивач [PERSON] у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала повністю з підстав, наведених у позовні заяві, пояснивши, що у лютому 2013 року відповідач поїхав на заробітки. З того часу, [PERSON] у спірному жилому приміщенні не з'являвся, місце перебування його невідомо, зв'язку із ним не має. Просила позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, причини неявки не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, у зв'язку з чим судом без виходу до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні [PERSON] підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 12 квітня 2011 року є власником будинку [ADDRESS]. Дана обставина підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 20 квітня 2011 року, зареєстрованого в реєстрі за № 555; Витягом про державну реєстрацію прав № 29881055 від 06.05.2011 року (а.с.6). Отже, спірне житлове приміщення належить до приватного житлового фонду, тому правовідносини сторін регулюються Главою 6 ЖК України та ст. 405 ЦК України. Відповідно до вимог ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частку будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. За статтею 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням (ч.1). За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї (ч.2). Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У спірному жилому приміщенні з 10 лютого 2000 року зареєстрований син власника будинку [PERSON], [INFO]. Дана обставина підтверджується копією паспорта [PERSON] з відміткою про реєстрацію (а.с. 9-10); довідкою, виданою Іллінівською сільською радою, № 539 від 05.09.2018 року (а.с.8). Відповідач [PERSON] не проживає та не користується спірним жилим приміщенням без поважних причин з лютого 2013 року. Зазначена обставина підтверджується Актом від 29.08.2018 року (а.с.43), згідно із яким [PERSON] відсутній у спірному жилому приміщенні з 2013 року, його особистих речей у будинку не має. А також показами свідків [PERSON], [PERSON], сусідів сторін, які у судовому засіданні, кожен окремо, пояснили, що відповідач [PERSON] з 2013 року у будинку [ADDRESS] не мешкає, місце його перебування невідомо. За таких обставин, встановивши у судовому засіданні факт відсутності відповідача в спірному житловому приміщення без поважних причин понад один рік, суд вважає, що [PERSON] на підставі ч.2 ст. 405 ЦК України слід визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням, розташованою за адресою: [ADDRESS]. Разом з тим, у задоволенні позовних вимог щодо примусового зняття з реєстраційного обліку відповідача із спірного жилого приміщення слід відмовити, з огляду на те, що згідно із ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстраційного обліку відбувається, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Тож, позов слід задовольнити частково. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд, пропорційно до задоволених вимог, присуджує стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Outcome: partial