Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-03 00:00:00

Звернувшись до суду з позовом, [PERSON] просить позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно його неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовної заяви посилається на те, що 21 жовтня 1995 року між нею та відповідачем [PERSON] укладено шлюб. Згідно з рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 22 березня 2013 року, шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу вона взяла дошлюбне прізвище « [PERSON] ». За період шлюбу у них народилося троє дітей, один з яких на теперішній час є повнолітнім, а двоє є неповнолітніми: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . На підставі рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області з 01 лютого 2013 року з відповідача [PERSON] на її користь стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі Ѕ частини з усіх видів заробітку, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач аліменти не сплачує, тому станом на 01 вересня 2018 року заборгованість з аліментів складає 82763,04 грн. Починаючи з 2013 року, діти не бачили батька. Батько дітям не дзвонить та не спілкується з ними, матеріальну допомогу дітям не надає, подарунків на день народження не дарує. Таким чином, батько не виконував обов`язків, передбачених ст. 150 СК України, тобто ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дітей. 14 січня 2019 року від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому він зазначив, що відповідач [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнає у повному обсязі. Належних та допустимих доказів винного та свідомого ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, які б були законною підставою для позбавлення його батьківських прав, позивачкою не надано. Відповідач любить своїх дітей та бажає продовжувати приймати участь в їх житті та вихованні. Відповідач вважає, що позивачка в обраний спосіб переслідує виключно власні інтереси, а не інтереси дітей, оскільки сторони на теперішній час не проживають, шлюб між ними розірвано та до відповідача вона особисто ставиться негативно. Тобто своє особисте відношення до відповідача позивачка намагається перенести на дітей та умисно впливає на формування у дітей негативної думки про нього, користуючись віком дітей та тим, що вони проживають разом з нею. Будь-яких об`єктивних підстав вважати, що позбавлення відповідача батьківських прав відносно його дітей сприятиме захисту їхніх прав чи інтересів, немає. На теперішній час відповідач працює та проживає у м. Подольську Московської області Російської Федерації, у зв`язку із чим бачить дітей нерегулярно, проте, постійно спілкується з дітьми засобами телекомунікаційного зв`язку, цікавиться їхнім життям, за можливості бере участь у їхньому вихованні, опікується їхньою долею. Під час приїзду до м. Бахмута відповідач регулярно спілкується з дітьми, бере їх до себе додому, проводить з ними час, займається їхнім вихованням, що відбувається з відома та згоди позивачки. Крім того, діти разом з бабусею також приїздили до батька у Російську Федерацію, де також спільно проводили час та відпочивали. Зазначене підтверджується, серед іншого, спільними фотографіями відповідача з дітьми. Щодо доводів про заборгованість з аліментів зазначив, що відповідачем здійснюються на ім`я позивачки або старшого сина [PERSON] грошові перекази на утриманні дітей [PERSON] та [PERSON] , які позивачкою частково не отримуються та частково не визнаються, що й стало причиною формування органом ДВС довідки про заборгованість. При цьому, грошові перекази на ім`я позивачки продовжують здійснюватися і на теперішній час. Відповідач не відмовляється від матеріального утримання своїх дітей та бажає продовжувати його надавати. Крім того, наявність заборгованості з аліментів сама по собі не є підставою та тією виключною обставиною, яка свідчить про крайню необхідність позбавлення батька батьківських прав. Таким чином, вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав не буде сприяти позитивному результату (покращенню) у долі дітей, який мав би настати після цього (а.с. 33-34). Позивач [PERSON] у судовому засіданні пред`явлені позовні вимоги підтримала повністю з підстав, викладених у позовній заяві, та просила позовну заяву задовольнити. Пояснила, що під час шлюбу вони з чоловіком проживали погано, чоловік вживав алкогольні напої, бив її, тому у 2013 році вони розірвали шлюб. Після розірвання шлюбу він півтора роки проживав у м. Бахмуті, проте, дітей бачив рідко, не допомагав їй ані з дитячим садком, ані зі школою. Потім у 2014 році він поїхав до Російської Федерації. До теперішнього часу він зустрічався з дітьми лише два рази: у 2015 році в Росії, коли її батьки їхали до Росії і на сім днів залишили йому дітей, але він їх повернув через десять днів, та у 2016 році, коли відповідач приїжджав до м. Бахмут. Він брав дитину, він впав з велосипеда та зламав руку, а батько пив в цей час. Після цього відповідач спілкується з дітьми, точніше з середнім сином [PERSON] , за допомогою телефону. Вона сама лікувала дитину, батько участі не приймав у лікуванні, його друзі збирали гроші та передавали їй. Зазначила, що було рішення суду про стягнення аліментів, проте, відповідач аліменти на сплачує та має заборгованість з аліментів. Вона хоче позбавити його батьківських прав, аби потім відповідач не пред`являв претензій до дітей. Пояснила, що вона дітей не переконує та не налаштовує проти батька, але він сам себе так поводить з дітьми. Вважає, що потім батько буде вимагати утримання від дітей. Він не приймав участі у вихованні дітей, так і не буде приймати участі, сім`я йому не потрібна, він її не зберіг. Коли відповідач приїжджав до м. Бахмут, то він брав до себе старшого та середнього сина, а молодшого не брав, оскільки молодший син його практично не знає. Це було дуже рідко. Вона була з дітьми та не працювала, зараз перебуває на обліку в центрі зайнятості населення. Влаштуватися на роботу вона не може, оскільки у неї гіпертонія та поганий стан здоров`я. Пояснила, що відповідач зареєстрований по [ADDRESS] у будинку його батьків, а діти зареєстровані разом з нею. За весь час відповідач жодного разу не ходив до дитячого садку та школи, батьківські збори не відвідував. Лише один раз він був у лікарні. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, у судове засідання не з`явився. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, та пояснив, що підстав для позбавлення батьківських прав, передбачених ч. 1 ст. 164 СК України, немає, оскільки немає свідомого та умисного невиконання батьківських обов`язків відповідачем. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, яке не призведе до позитивних змін для дітей. Вважав, що підстави для позову є необґрунтованими, тому просив у задоволенні позовних вимог відмовити. Позивач підтвердила, що батько спілкується з дітьми хоча б за допомогою телефону, він не ухиляється від виконання батьківських обов`язків, звернувся за правовою допомогою та відстоює свої батьківські права. Позивач переслідує лише свої інтереси, а не інтереси дітей. Аліменти відповідач сплачував, хоча не регулярно та не у повному обсязі, в матеріалах справи є докази сплати аліментів. Відповідач пояснював йому, що він з 2014 році перебуває в Росії, за цей час він двічі особисто спілкувався з дітьми у 2015 та 2016 роках. Коли він приїжджав до м. Бахмут, то він брав дітей та зустрічався з ними, окрім старшого сина, який вже дорослий та з ним у нього конфлікт. З викладачами відповідач не спілкується, однак, він дізнається про навчання від дітей та про їх проблеми. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Бахмутської міської ради Літовченко К.В. позовні вимоги [PERSON] підтримала та вважала їх обґрунтованими, пояснивши, що висновком органу опіки та піклування Бахмутської міської ради від 29 грудня 2018 року № 01/11-815 визнано за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно його неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , та малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що відповідач [PERSON] є її рідним братом. Знає, що позивач та відповідач розірвали шлюб. У шлюбі у них народилося троє дітей. Брат проживає в Росії, постійно допомагає родині, цікавиться ними та телефонує їм. Коли він приїжджає до м. Бахмут, він бере дітей та спілкується з ними. [PERSON] дуже любить батька, за молодшого сина [PERSON] вона нічого сказати не може, оскільки не знає про його відносини з батьком. Знає, що якось діти їздили до Москви з батьками [PERSON] , вона їх відпустила до батька. Батько любить дітей та не хоче їх забувати, піклується про них та спілкується з ними, як може. Подарунки він передає дітям, але позивач їх продає, тому діти не бачать подарунків. За відсутності свого брата, свідок також спілкується з дітьми, бере їх часто з собою і допомагає їм. Свідок [PERSON] суду підтвердив той факт, що відповідач [PERSON] є братом його дружини. Стверджує, що відповідач завжди допомагав та допомагає своїм дітям, він надсилав гроші і через нього, і через своїх друзів. Він спілкується з дітьми за допомогою телефону, через «Вайбер», не забуває їх. Коли він приїжджав до м. Бахмут, то завжди брав з собою дітей. Відповідач разом з дітьми приходив до них в гості. Середній син [PERSON] і зараз часто у них буває вдома, ночує, його дружина допомагає дітям, бере їх з собою. Проте [PERSON] не завжди дає їм молодшого сина [PERSON] , оскільки він ще маленький, тому не пускає його до них. Також було і таке, що середній син [PERSON] тиждень проживав у них, оскільки не хотів жити з матір`ю та йти додому. Батько надсилав їм грошові перекази чи передавав гроші, а також передавав дітям подарунки. Він телефонує дітям кожного дня, коли є можливість. Син [PERSON] добре відноситься до батька, а син [PERSON] перебуває під впливом матері. Свідок [PERSON] суду пояснив, що відповідач [PERSON] є його знайомим і знає його давно. Знає його як порядну людину, хорошого батька та що шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Він більше спілкувався с [PERSON] , ніж з [PERSON] . Він ніколи не кидав дітей, допомагає їм, передає гроші дітям. Свідок також через водія автобуса отримував від [PERSON] гроші та подарунки для дітей, які віддавав колишній дружині [PERSON] . Відповідач приїжджає до дітей рідко, але кожного разу бере до себе дітей і це свідок бачив. Вони з [PERSON] часто бували разом на природі, гуляли разом. Спочатку [PERSON] не хотіла давати йому дітей, але потім погодилася та не заперечувала проти цього. Діти бажають спілкуватися з батьком, знають його та спілкуються з ним, використовуючи всі можливості. Відповідач ніколи не відмовлявся від дітей. Вважає, що [PERSON] сама утворює перешкоди у спілкуванні дітей з батьком. Навіть дорослий син [PERSON] не розуміє її дій. [PERSON] ненавидить [PERSON] , тому дошкуляє йому і створює усілякі перешкоди. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що [PERSON] та [PERSON] є його хорошими знайомими. Батько постійно цікавиться дітьми. Свідок особисто допомагав йому на його прохання в отриманні та передачі Ріті посилок від [PERSON] . Свідок знає, що [PERSON] надсилає грошові перекази Ріті. Також він передає в автобусі посилки, свідок особисто двічі отримував такі посилки та відвозив їх [PERSON] . Діти приходили до нього за канцелярськими товарами, коли їм було потрібно. [PERSON] хоче, аби середній син залишився проживати з батьком, він ніколи не відмовлявся та не кидав своїх дітей. Свідок [PERSON] суду пояснив, що позивачка [PERSON] є його дочкою, відповідач [PERSON] покинув сім`ю та його дочка сама виховує дітей. Вони допомагають дочці. Зазначив, що відповідач спілкується з дітьми лише за допомогою телефону, молодший син батька взагалі не знає. Раніше відповідач випивав часто, ображав його дочку, бив її, але йому не дозволили повідомити про це в поліцію. Вони з дружиною допомагають дочці з дітьми, відповідач взагалі не займається дітьми та не приймає участі в їх вихованні. На 1 вересня 2020 року дітей збирали до школи вони особисто, сплачували за послуги репетиторів також вони з дружиною та дочкою. Батько спілкується по телефону тільки з сином [PERSON] , а з молодшим [PERSON] - ні. Батько обіцяє йому щось, а [PERSON] вірить батьку. Відповідач покинув сім`ю ще в 2011 році та пішов до іншої жінки, коли молодшому сину [PERSON] було дев`ять місяців. А потім він поїхав до Москви, де перебуває і зараз. Відповідач ніколи не брав дітей до себе та з ними особисто не спілкувався. Пригадав, що у 2015 році він возив [PERSON] та [PERSON] до Росії , оскільки батько вирішив взяти їх до себе на десять днів, а потім повернув, коли він пригрозив йому. Він не пам`ятає, аби відповідач ще коли-небудь зустрічався з дітьми. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що позивачка є її дочкою, вона проживала з відповідачем [PERSON] сімнадцять років. Відповідач ніде не працював, сім`ю не утримував, вони з чоловіком допомагали дочці з дітьми. Відповідач спілкується з дітьми тільки по телефону, обіцяє їм всілякі подарунки, але не виконує обіцянки. Коли відповідач пішов з сім`ї, то молодшому сину було дев`ять місяців, тому він взагалі його не знає. Спочатку він небагато допомагав дітям продуктами, а відколи поїхав до Москви, взагалі не допомагає. У 2015 році вони з дружиною возили дітей до Москви, відповідач брав дітей до себе, але потім ледве їх повернув, коли вони йому погрожувати стали. На теперішній час він спілкується з дітьми лише по телефону, телефонує в алкогольному стані, говорить, що грошей та подарунків немає. У 2016 році він приїжджав до м. Бахмут, брав до себе сина [PERSON] , але той впав з велосипеда та зламав ключицю, а батько в той час пив та не бачив цього. Батько лікувати його не допомагав. Вона не знає, чи його друзі чимось допомагали та чи передавали дітям щось. Неповнолітній [PERSON] пояснив суду, що він підтримує позовні вимоги та згоден з позицією його матері, оскільки батько не допомагає їм матеріально, а лише спілкується з ним по телефону і все. Він би хотів спілкуватися з батьком. В цілому, позбавлення батька батьківських прав необхідно його матері. Батько запрошував їх до себе у гості, але не за його кошти. Малолітній [PERSON] у присутності практичного психолога [PERSON] суду пояснив, що вимоги матері про позбавлення батька батьківських прав вважає правильними. Батько його не відвідує, не приходить до нього, а тільки іноді дзвонить по телефону. Під час телефонних розмов батько запитує, як у нього справи, чим він займався, які справи у нього в школі. Він може зателефонувати один раз на тиждень, а може й три рази на тиждень. Пам`ятає, що коли йому було приблизно 5-6 років, то батько приїжджав до м. Бахмут і вони бачились з ним. Але за яких обставин вони бачились, він не пам`ятає. Мати не забороняла йому з ним бачитися та спілкуватися. Батько йому ніяких подарунків не передає, а тільки цукерки. Про це він дізнається від брата [PERSON] . Батько йому тільки обіцяє приїхати, але не приїжджає. Вважає, що батько повинен бути позбавлений батьківських прав відносно нього. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, представника третьої особи, малолітньої та неповнолітньої дитини, допитавши свідків, дослідивши всі обставини у справі та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 21 жовтня 1995 року (а.с. 3). Від шлюбу у сторін є двоє дітей: неповнолітній [PERSON] , [INFO] , та малолітній [PERSON] , [INFO] (а.с. 3-4). Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 22 березня 2013 року шлюб між сторонами розірвано, рішення суду набрало законно сили 09 квітня 2013 року. Після розірвання шлюбу позивачці присвоєне прізвище « [PERSON] » (а.с. 5). Після розірвання шлюбу неповнолітній [PERSON] , [INFO] , та малолітній [PERSON] , [INFO] , залишилися проживати з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Зазначена обставина у судовому засіданні визнана сторонами у справі, а тому, відповідно до ст. 61 ЦПК України, доказуванню не підлягає. За даними реєстру територіальної громади м. Бахмут, місце проживання [PERSON] , [INFO] , зареєстровано з 05 січня 1993 року за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11). Згідно з копією розрахунку заборгованості Бахмутського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 04 вересня 2018 року № 4421, заборгованість [PERSON] з аліментів за період з 01 лютого 2013 року по 31 серпня 2018 року складає 82763,04 грн. (а.с. 4). Висновком органу опіки та піклування Бахмутської міської ради від 29 грудня 2018 року № 01/11-815 визнано за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно його неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , та малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с. 26-28). Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків. Звертаючись до суду із позовними вимогами про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його дітей [PERSON] та [PERSON] , позивачка посилалася, зокрема, на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, не приймає участі у житті дітей, не забезпечує необхідного утримання дітей, не спілкується з дітьми, не телефонує їм та не дарує подарунків. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно зі статтею 166 СК України, позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Згідно з п. 15 Постанови Пленум Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пунктом 16 цієї постанови передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники повинні мати систематичний та постійний характер. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (Hunt v. Ukraine, №31111/04, § 58, ЄСПЛ , від 07 грудня 2006 року). Зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. При цьому, суд зазначає, що за положеннями ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим чи суперечить інтересам дитини. Тобто висновок має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду. При вирішенні такої категорії спорів судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Позивачем у судовому засіданні суду не надано безспірних доказів, які б свідчили про свідоме ухилення відповідача від виховання дітей. Викладені в позовній заяві обставини щодо поведінки відповідача, на думку суду, не можуть слугувати підставою для застосування до відповідача крайнього заходу впливу - позбавлення батьківських прав. Як видно з пояснень представника відповідача та наданих ним доказів, відповідач вчиняє дії, направлені на участь у вихованні дітей. Так, з долучених до відзиву на позовну заяву фотографій видно, що на них зображений відповідач [PERSON] разом з дітьми [PERSON] та [PERSON] , зокрема, з деяких фотографій видно, що відповідач разом з дітьми перебуває у Російської Федерації (а.с. 37-40). Крім того, представником відповідача надано копії квитанцій та заяв на переведення грошових коштів відповідачем [PERSON] на ім`я позивача [PERSON] . Зокрема, відповідачем [PERSON] здійснено грошові перекази: 08 грудня 2014 року, 22 грудня 2014 року, 19 серпня 2015 року, 21 вересня 2015 року, 05 жовтня 2015 року, 15 жовтня 2015 року, 03 листопада 2015 року, 15 грудня 2015 року, 19 грудня 2015 року, 31 грудня 2015 року, 26 січня 2016 року, 16 лютого 2016 року, 24 лютого 2016 року, 23 березня 2016 року, 31 березня 2016 року, 15 квітня 2016 року, 14 травня 2016 року, 17 липня 2016 року, 08 вересня 2016 року, 15 жовтня 2016 року, 21 грудня 2016 року, 31 грудня 2016 року, 26 січня 2017 року (а.с. 41-55). Зазначені докази спростовують доводи позивача про ухилення відповідача [PERSON] від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. У той же час, наявність заборгованості з аліментів сама по собі не є підставою та тією виключною обставиною, яка свідчить про крайню необхідність позбавлення батька батьківських прав. Крім того, посилання позивача на те, що батько з 2013 року жодного разу не бачив дітей, не спілкувався з ними та не дзвонив дітям, спростовується висновком про доцільність позбавлення батьківських прав від 29 грудня 2018 року, в якому зазначено, що з батьком діти спілкувалися востаннє у минулому році, тобто у 2017 році, потім батько поїхав до Російської Федерації. Зокрема, діти у судовому засіданні також пояснювали суду, що вони декілька разів на тиждень спілкуються з батьком по телефону та вони двічі з ним спілкувалися особисто у 2015 та 2016 роках. Крім того, цей факт також сам по собі не може бути підставою для позбавлення його батьківських прав, оскільки відповідач у зв`язку із роботою та проживанням у Російській Федерації не може регулярно відвідувати дітей в Україні. У судовому засіданні встановлено, що батько дітей - відповідач [PERSON] бажає спілкуватися з дітьми, проти позбавлення батьківських прав заперечує, а позбавлення батьківських прав необхідно розглядати як крайній захід сімейно-правового характеру, який застосовується до батьків, що не забезпечують належного виховання своїх дітей. Суд не бере до уваги висновок органу опіки та піклування Бахмутської міської ради від 29 грудня 2018 року № 01/11-815, яким визнано за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно його неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , та малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , оскільки він є недостатньо обґрунтованим. Так, у висновку не наведено підстав та аргументів, які б вказували на доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, не зазначено, яка робота проведена органом опіки та піклування з відповідачем щодо врегулювання конфлікту між сторонами, не вказано про встановлені фактичні обставини ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дітей. Отже, вказаний висновок не містить однозначних обставин, які б вказували на наявність підстав для застосування відносно відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав. У постанові Верховного Суду від 23 квітня 2020 року у справі № 420/1075/17 (провадження № 62-17053цс19) зроблено висновок, що: «Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків, або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення о виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків». При цьому, суд також виходить з вимог ст. 9 Конвенції «Про права дитини» від 20.11.1989 року, в якій зазначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалась з батьками, крім випадків, коли таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таким чином, досліджені судом докази в своїй сукупності свідчать лише про наявність конфліктних стосунків та неприязних відносин між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] , проте, не дають суду підстав дійти висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно його дітей. Суд вважає, що в даному випадку позивачем не надано достатньо належних і допустимих доказів винної поведінки відповідача, свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов`язками, що негативно впливає на розвиток і виховання дітей. З урахуванням якнайкращих інтересів дітей, бажання відповідача брати участь у вихованні та спілкуванні з дітьми, з огляду на відсутність виключних підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав, з метою соціального захисту прав ті інтересів дітей, суд вважає, що відсутні правові підстави, передбачені ч. 1 ст. 164 СК України, для позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно дітей [PERSON] та [PERSON] , тому в задоволенні позову необхідно відмовити. Обставини, на які посилається позивач як на підставу пред`явленого позову, а саме невиконання батьком батьківських обов`язків, не знайшли свого підтвердження. Відповідач [PERSON] має об`єктивні причини, що перешкоджають йому постійно особисто спілкуватися з дітьми та повноцінно брати участь у їх вихованні, оскільки проживання дітей в України та його проживання в іншій державі - Російській Федерації є перешкодою для вільного спілкування з дітьми та повноцінної участі у вихованні дітей. При цьому, суд вважає за необхідне попередити відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дітей. Проте суд не вважає за доцільне покладати на орган опіки та піклування контроль за виконанням відповідачем батьківських обов`язків, оскільки відповідач фактично проживає і працює на території Російської Федерації, що унеможливить виконання органом опіки та піклування контролю за виконанням відповідачем батьківських обов`язків. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із відмовою у задоволенні позовних вимог судові витрати, понесені позивачем, не відшкодовуються.

Outcome: dismissed