Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-14 00:00:00

І. Виклад позиції позивача та відповідача. 1.1. 25 липня 2018 року [PERSON] (далі позивач ), звернулася до суду з позовом до Баришівської селищної ради Баришівського району Київської області (далі відповідач 1), з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, як спадкоємців за законом. 1.2. Позов обґрунтовують тим, що [INFO] року померла її мати [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина, яка складається із 1/2 частини житлового будинку з відповідною частиною будівель та споруд по [ADDRESS]. В установлений законом строк, вона прийняла спадщину після смерті своєї матері, подавши відповідну заяву до Баришівської нотаріальної контори. Окрім неї, спадкоємцями щодо спадкового майна, є її рідні брати: [PERSON] та [PERSON]. З метою реалізації своїх спадкових справ, вона звернулася до Баришівської нотаріальної контори з приводу отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/6 частину будинку по [ADDRESS]. Однак, у видачі свідоцтва їй було відмовлено з посиланням на відсутність оригіналу правовстановлюючого документу, який би підтверджував право власності спадкодавця на дану частину будинку. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. 2.1. Позивач [PERSON] на розгляд справи не з'явилася, звернувшись до суду з заявою про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. 2.2. Представник відповідача Баришівської селищної ради Баришівського району Київської області на розгляд справи не з'явився, звернувшись до суду з клопотанням про розгляд справи у відсутність їхнього представника. Позовні вимоги визнають в повному обсязі. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. 3.1. 26 липня 2018 року ухвалою судді Баришівського районного суду Київської області про відкриття провадження у справі та призначення справи за правилами загального позовного провадження було зобов'язано Баришівську районну державну нотаріальну контору надати Баришівському районному суду Київської області копію спадкової справи, заведеної до майна померлої [INFO] року [PERSON]. 3.2. Судом на підставі ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК), у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. 3.3. В даних конкретних правовідносинах Суд знаходить достатні підстави для ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні відповідно до вимог статті 200 ЦПК. ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. 4.1. Судом встановлено, що [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Баришівського районного управління юстиції Київської області 19 січня 2010 року (а.с.5) 4.2. Після її смерті залишилося спадкове майно, яке складалося із 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] і належало померлій [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності виданого 29.09.1998 року державним нотаріусом Баришівської державної нотаріальної контори [NUMBER]. 4.3. Як вбачається із свідоцтва про народження [PERSON], серії [NUMBER] виданого 24.06.1980 року Баришівським районним відділом громадянського стану, яка народилася [INFO] року, її матір'ю [PERSON] ( а.с. 12) . Відповідно до запису акту про укладення шлюбу від 16 жовтня 1973 року, був укладений шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Після укладення шлюбу, останній присвоєно прізвище [PERSON] ( а.с.9 ). V. Оцінка Суду. Згідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За правилами ст. 16 Цивільного кодексу України способом захисту цивільних прав є визнання права. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону ( ч.4 ст.334 ЦК України). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування за законом виникає у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини (ч. 2 ст. 1223 ЦК України ). Відповідно до ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив , та батьки. Відповідно до даної норми права, в першу чергу на спадкування майна померлої [PERSON] мають її діти [PERSON], [PERSON] та [PERSON] , які в установлений законом строк звернулися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини. На підставі поданих заяв, Баришівською районною державною нотаріальною конторою 05.03.2010 року була заведена спадкова справа № 86/2010 ( № 48979647) [PERSON] звернулася до Баришівської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом, однак, у вчиненні нотаріальної дії їй було відмовлено з посиланням на те, що спадкоємцем не наданий оригінал правовстановлювального документу на будинок. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. У Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності (статті 13, 41 Конституції України). Відповідно до статті 13 Конституції України власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. У такій редакції конституційна норма не лише покладає на власника обов'язки, а й орієнтовно вказує на його зобов'язання. Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Таким чином, позивачка [PERSON] як один із спадкоємців до майна померлої [PERSON], має законне право володіти, користуватися та розпоряджатися 1/6 частиною будинку в [ADDRESS] . Інші частина в рівних долях по 1/6 частині кожному, належать спадкоємцям [PERSON] та [PERSON]. Враховуючи вищенаведене,

Outcome: approved