Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-19 00:00:00

Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. 23.12.2010 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] укладено кредитний договір шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в «ПРИВАТБАНК» № 0202111500189850026, яка по своїй суті є договором приєднання в розумінні ч.1 ст. 634 ЦК України (а.с.3, 25-48), за умовами якого він отримав кредит в початково визначеному розмірі 300 грн., зі збільшенням кредитного ліміту до 5500 грн. 30.01.2013 року, зменшенням кредитного ліміту до 5210 грн. 03.07.2014 року, до 4920 грн. 22.10.2014 року, до 543,98 грн. 01.12.2014 року (а.с.134). З 21.05.2018 року найменування ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» змінено на АТ КБ «ПРИВАТБАНК», що не є перетворенням юридичної особи. Згідно довідки про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», підписаної позичальником 23.12.2010 року (а.с.133), [PERSON] отримав кредит у вигляді відновлюваної кредитної лінії зі сплатою відсотків за користування ним за ставкою 3% на місяць (36% річних відповідно) річних по строку дії кредитної картки без оплати щомісячної комісії за кредитне обслуговування. Крім того, за користування кредитом позичальник сплачує банку проценти за пільговою ставкою 0,01% річних в межах пільгового періоду 30 днів від суми операцій за рахунок кредиту, що визначено п.2.1.1.12.2 Умов та Правил надання банківських послуг (а.с.46) та в графі «Пільговий період» довідки про умови кредитування (а.с.133). Суд не приймає до уваги наданий позивачем [PERSON] з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», визнавши його неналежним доказом, оскільки він не підписаний позичальником, є загальною інформацією про умови кредитування за різними видами кредитних карток, а визначені в ньому ставки, у тому числі змінювана процентна ставка з 2,5% на місяць, суперечить погодженій сторонами фіксованій ставці в 3% на місяць згідно довідки, підписаної позичальником. Відповідно до п.2.1.1.2.11, п.2.1.1.2.12 договору (а.с.42), кредитна картка є дійсною до останнього календарного дня зазначеного на ній місяця. По закінченню строку дії відповідна картка пролонгується банком на новий строк (шляхом надання клієнтові картки з новим строком дії) на підставі звернення клієнта до банку. Як слідує з довідки (а.с.135), за умовами кредитного договору [PERSON] отримав кредитну картку №5211537329884592 з її відкриттям 30.01.2013 року по строку дії до 07/2016 року. Пролонгування строку дії кредитної картки не здійснювалось. Таким чином, суд приходить до висновку, що за погодженням сторін строк дії договору, який співпадає зі строком дії кредитної картки, визначено до 31.07.2016 року. Відповідно до ч.1\~ст.509 ЦК України,\~зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Таке визначення розкриває сутність зобовязання як правового звязку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обовязок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобовязання надано право, що кореспондує обовязку першої. Обовязками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобовязання (ст. 510 ЦК України). Таким чином, між сторонами виникли правовідносини стосовно виконання відповідачем умов укладеного кредитного договору. У спорі, повязаному із стягненням заборгованості за кредитним договором підлягають встановленню обставини, як наявності між сторонами договірних правовідносин, так і невиконання позичальником зобовязань та їх розмір. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним\~ договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит, сплатити проценти. В силу ст.ст.525,526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від їх виконання не допускається. Так, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов'язання за кредитним договором б/н від 23.12.2010 року виконав належним чином, надавши [PERSON] кредит в обумовленому розмірі. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, у якому на боржника покладено цивільно-правовий обов'язок з повернення отриманих коштів, якому відповідає передбачене ч.1 ст.509 ЦК України право кредитора вимагати їх повернення. Натомість позичальник свої зобовязання не виконував належним чином, допускаючи їх періодичне прострочення, внісши востаннє 21.10.2014 року 276,88 грн. в рахунок погашення процентів за користування кредитом, та 290 грн. погашення кредиту, жодного разу при цьому не погасивши нараховану пеню, що слідує з наданого розрахунку заборгованості та виписки по банківському рахунку позичальника [PERSON] (а.с.101-102, 124-128). При цьому, зазначені у виписці з рахунку позичальника операції з самостійного списання АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з рахунку відповідача грошових коштів з метою погашення заборгованості по процентам за кредитним договором суд оцінює критично, оскільки таке погашення кредиту не є активною дією відповідача, що свідчила б про визнання ним свого боргу, і не може бути підставою для врахування як дійсного погашення заборгованості, оскільки вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою. Не можуть вважатися добровільним погашенням боргу будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього або без його схвалення. Відповідно до розрахунку заборгованості (а.с.101-102), розрахованої на дату 31.03.2017 року, сума заборгованості за кредитним договором б/н від 23.12.2010 року визначена в 86\~779,08 грн. та включає заборгованість: за тілом кредиту 4813,66 грн., по процентам за користування кредитом 73\~356,89 грн., за пенею та комісією 4000 грн., по штрафам 4608,53 грн. Перевіряючи обґрунтованість заявленого позивачем розміру заборгованості, суд виходить з доведеності розміру заборгованості за тілом кредиту 4813,66 грн., однак не погодитись із іншими складовими такої заборгованості, зокрема, розміром заборгованості по процентам, з огляду на наступне. Частина 1 статті 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно умов укладеного кредитного договору, сторони домовились, що договір є строковим, та відповідає строку дії картки до 07/2016 , тобто до 31 липня 2016 року. Умовами укладеного договору не передбачено розмір відсотків за користування кредитними коштами після закінчення дії договору, тому слід дійти висновку про визначення розміру процентів на рівні облікової ставки Національного банку України відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постановах від 07.09.2016 року у справі №6-1412цс16, від 09.08.2017 року у справі № 6-2322цс16 та від 02.12.2015 року у справі №6-249цс15. Вимог про застосування ст.625 ЦК України позивачем в рамках даного спору не заявлено, у звязку з чим суд вирішує спір виключно в межах заявлених вимог з дотриманням принципу диспозитивності. У постанові Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі 438/489/16-ц вказано, що [PERSON] Верховного Суду в\~постанові від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18), відступила від правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02.12.2015 року у справі № 6-249цс15, відповідно до якого банк мав право на стягнення процентів\~за кредитом і пені за процентами у межах позовної давності, обчисленої за три роки (для процентів) й один рік (для пені) до дня звернення до суду, зазначивши, що\~право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом\~та пеню припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування\~чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.10950 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. Відтак, у межах строку кредитування до закінчення дії кредитного договору, а саме 31.07.2016 року, відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами у період до 25 числа кожного місяця. З огляду на розрахунок заборгованості, наведений позивачем, станом на 31.03.2018 року, тобто по закінченню строку дії картки, заборгованість за укладеним договором по процентам за користування кредитом становить 73\~356,89 грн. Крім того, з наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що\~АТ КБ «ПРИВАТБАНК»\~з 01.09.2014 року підвищив розмір процентної ставки до 34,80%, а 01.04.2015 року підвищив вказаний розмір ще раз, до 43,20% річних. Відповідно до ч.1, 3, 4 ст.1056-1 ЦК України (в редакції, яка була дійсна на момент укладення договору), процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. В правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 11.10.2017 року у справі за №6-1374цс17, суд вищої інстанції дійшов висновку про те, що боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. В матеріалах справи відсутні докази того, що\~АТ КБ «ПРИВАТБАНК», в визначений ст.1056-1 ЦК України спосіб, належним чином, письмово повідомило позичальника про зміну процентної ставки, а також доказів отримання відповідачем вказаного листа, про зміну умов договору, під розписку в матеріалах справи немає. Суд не приймає до уваги посилання\~АТ КБ «ПРИВАТБАНК»\~на Умови та Правила надання банківських послуг, згідно яких, боржник зобовязаний самостійно отримувати виписки про стан картрахунків, у тому числі відслідковувати розмір процентної ставки, оскільки вказані умови договору, щодо повідомлення протирічать визначеному Законом порядку та є нікчемними. Враховуючи, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК»\~підвищило процентну ставку за користування кредитом без належного повідомлення про це відповідача, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню лише в межах попередньої відсоткової ставки, яка узгоджена сторонами під час укладення кредитного договору 30% річних. Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» встановлено, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Отже, суд зобовязаний належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку розрахунок заборгованості), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозвязку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок. З такою позицією погодився й Верховний Суд у своїй постанові по справі №775/7704/15 від 23.01.2018 року. За таких обставин суд вважає за необхідне провести перерахунок заборгованості за користування кредитом із застосуванням попередньої відсоткової ставки 36% річних (3% на місяць) за період з 01.09.2014 року по 31.07.2016 року(відповідно 4 місяці 2014 року, 12 місяців 2015 року, 7 місяців 2016 року), та з 01.08.2016 року по 31.03.2018 року на рівні облікової ставки Національного банку України, виходячи з наступного: 1)за період з 01.09.2014 року по 31.07.2016 року: 4813,66 грн. * 23 місяці *3% на місяць = 3\~321,43 грн.; 2)за період з 01.08.2016 року по 31.03.2018 року: Процентна ставка = 1 * ставок НБУ. Розраховується за формулою: [Проценти] = [Сума боргу] * [Процентна ставка (%)] : 100% : 365 днів * [Кількість днів] Дата початкуДата закінченняКількість днівСума боргуОблікова ставка НБУ(% у рік)Розмір процентів (в грн.) 01.08.201615.09.2016464 813.6615.594.03 16.09.201627.10.2016424 813.661583.09 28.10.201613.04.20171684 813.6614310.18 14.04.201725.05.2017424 813.661372.01 26.05.201726.10.20171544 813.6612.5253.87 27.10.201714.12.2017494 813.6613.587.24 15.12.201725.01.2018424 813.6614.580.32 26.01.201801.03.2018354 813.661673.85 02.03.201831.03.2018304 813.661767.26 Всього: 1 121.85 Заборгованість за період до 01.09.2014 року із застосуванням банком процентної ставки 30% річних, суд вважає за необхідне стягнути згідно визначеного ст.13 ЦПК України принципу диспозитивності цивільного судочинства в сумі 535,03 грн. в межах заявлених вимог з урахуванням внесених [PERSON] коштів в рахунок погашення заборгованості. Виходячи з того, що нараховані\~АТ КБ «ПРИВАТБАНК»\~відсотки за користування кредитними коштами, отриманими за договором, не відповідають умовам укладеного між сторонами договору, за результатами проведеного перерахунку суд дійшов висновку, що на користь\~АТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягають до стягнення із [PERSON] проценти за користування кредитними коштами за кредитним договором № б/н від 23.12.2010 року в сумі 4978,31 грн. з розрахунку: 535,03 + 3\~321,43 + 1\~121,85 = 4978,31 грн. Щодо стягнення з відповідача пені (комісії) та штрафів (фіксованої частини та процентної складової), суд вважає дані вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Імперативним приписом ст.625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним зобовязання. Згідно ч.1 ст.611, ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не\~ повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Виходячи зі змісту ст.ст.546, 548, 549 ЦК України, виконання зобовязання може забезпечуватися відповідно до вимог закону або умов договору, зокрема, неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі порушення зобовязання. Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року у справі № 6-2003цс15, цивільно-правова відповідальність\~ це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до\~ст.549 ЦК України,\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (ч.2\~ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч.3\~ст.549 ЦК України). Як передбачено умовами кредитного договору, у випадку несвоєчасного погашення заборгованості, позичальник зобов'язаний сплатити банку неустойку у вигляді: пені, яка складається з добутку пені (1) (базова процентна ставка по договору : 30 нараховується за кожен день прострочки) та пені (2) (1% від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць, яка нараховується 1 раз в місяць при наявності прострочки по кредиту чи процентам 5 чи більше днів при виникненні прострочки на суму понад 50 грн.); штрафу в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом з урахуванням нарахованих та прострочених процентів і комісій. Отже, суд приходить до висновку, що за попереднім погодженням сторони передбачили покладення на позичальника цивільно-правової відповідальності за порушення виконання кредитних зобовязань шляхом нарахування та стягнення пені або штрафу. Враховуючи вищевикладене та те, що відповідно до\~ст.549 ЦК України\~штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення\~строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у\~ст.61 Конституції України\~щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Відповідно до ч.3 ст.509 ЦК України, зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно ч.1\~ст.14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства, що визначено ст.628 ЦК України. Із системного аналізу наведених норм слідує, що при здійсненні кредитних нарахувань, включених до кредитної заборгованості, банк повинен суворо дотримуватися умов, встановлених договором, у тому числі в частині формулювання назв таких нарахувань, проведенні їх розрахунку, що забезпечує прозорість і однозначність вимог банку. Відповідно до п. 5. Правил розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, затверджених постановою Правління НБУ №49 від 08.07.2017 року, банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту та графік платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом. В наданих до суду заяві, а також довідці про умови кредитування не містяться положення про застосування щомісячної комісії, не визначений порядок та розмір її застосування, окрім як окремі види комісії (за зняття готівки тощо), які нараховуються одноразово по факту виконання позичальником конкретної операції, за яку вона нараховується. Крім того,\~суд вважає\~безпідставним та\~неправомірним нарахування\~заборгованості по\~пені сумарно\~з комісією,\~оскільки виходячи\~з природи\~комісії як\~складової частини\~основного зобовязання,\~що входить\~до сукупної\~вартості кредиту,\~а пені\~ як\~штрафної санкції\~за порушення\~виконання зобовязань,\~вони не\~можуть нараховуватись\~разом,\~що суперечить\~їх правовій\~сутності та\~меті застосування\~в рамках\~кредитно-зобовязальних\~правовідносин,\~тому суд\~приходить до\~переконання,\~що включення\~позивачем до\~розрахунку заборгованості\~сумарно «комісії\~та пені»\~в сумі\~4000\~грн.\~не ґрунтується\~на умовах\~кредитного договору\~та ст. 546, 549 ЦК України, застосування яких ґрунтується на субєктивному тлумаченні положень вказаних норм позивачем та не може враховуватись судом при вирішенні даного спору. За даних обставин суд вважає за необхідне в задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості по комісії та пені (нарахованих сумарно) в сумі 4000 грн. відмовити, із стягненням лише штрафу 500 грн. фіксована частина та процентна складова. Оскільки сума заборгованості [PERSON] за кредитним договором № б/н від 23.12.2010 року станом на 30.03.2018 року становить 9791,97 грн. (заборгованість по кредиту у розмірі 4813,66 грн. + заборгованість за відсотками у розмірі 4978,31 грн.), то процентна складова штрафу у розмірі 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, з врахуванням нарахованих та прострочених відсотків, становить 489,60 грн. і саме в цьому розмірі процентна складова штрафу підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, а не у розмірі 4108,53 грн., як безпідставно заявлено позивачем. За даних обставин суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог із стягненням з [PERSON] на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості за кредитним договором № б/н від 23.12.2010 року станом на 30.03.2018 року в загальному розмірі 10\~781,97 грн., яка включає: заборгованість за тілом кредиту 4813,66 грн., по процентам за користування кредитом 4978,71 грн., штраф 500 грн. фіксована частина та 489,60 грн. процентна складова (з розрахунку: 4813,66 + 4978,71 + 500 + 489,60). Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, згідно ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору (а.с.14, 104) пропорційно частині задоволених вимог 12,4%, що становить 218,49 грн.

Outcome: partial