Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-12 00:00:00

Звернувшись до суду з даним позовом, [PERSON] зазначає, що на підставі ордера № 84 від 29 вересня 2010 року відповідач заселився до кімнати [ADDRESS], де був зареєстрований у встановленому порядку. 5 вересня 2013 року зі згоди [PERSON] вона разом із малолітнім сином [PERSON], [INFO], заселилася до цієї кімнати, а 24 вересня 2013 року була зареєстрована в ній. Проживши разом у спірній кімнаті до грудня 2013 року, [PERSON] заявив, що він переходить жити до свого батька [PERSON] до квартири [ADDRESS]. Всі обов'язки щодо оплати комунальних послуг за користування житлом полягли на неї. Посилаючись на те, що відповідач понад строк, визначений ст. 71 ЖК України, не проживає в кімнаті [ADDRESS], позивач просить визнати його такими, що втратив право користування цим житловим приміщенням із зобов'язанням Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області зняти його з реєстраційного обліку. У судовому засіданні позивач [PERSON] свій позов підтримала. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав, пояснивши, що дійсно не користується спірною кімнатою, проживає за іншою адресою: [ADDRESS]. Представник третьої особи - Комунального підприємства «Жилсервіс-5» Дніпропетровської міської ради Блажієвський В.І. у судовому засіданні не заперечував проти позову. Представник третьої особи - Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи в його відсутність. Суд, з'ясувавши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав: Судом встановлено, що на підставі ордеру № 84 від 29.09.2010 року, виданого Дніпропетровським домобудівельним комбінатом «Наш дім», [PERSON] заселився до кімнати [ADDRESS], де був зареєстрований 05.10.2010 року. Також у вказаній кімнаті 24 вересня 2013 року була зареєстрована позивач [PERSON], а 23 грудня 2014 року її син [PERSON], 2008 року народження. З матеріалів справи вбачається, що на даний час гуртожиток за адресою: [ADDRESS], знаходиться на балансі Комунального підприємства «Жилсервіс-5» Дніпропетровської міської ради. Згідно з актом, складаним 30 вересня 2015 року мешканцями гуртожитку по [ADDRESS] [PERSON] не проживає з вересня 2013 року, за цією адресою мешкає з вересня 2013 року [PERSON] разом із сином. Відповідно до частини 1 статті 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його родини за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців. Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлених строків провадиться у судовому порядку. Враховуючи, що відповідач понад шести місяців без поважних причин не проживає в кімнаті [ADDRESS], перешкод для проживання йому ніхто не чинить, зважаючи на визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону та не порушує прав інших осіб, суд вважає, що позов у частині визнання [PERSON] таким, що втратив право користування цим житловим приміщенням підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог про зобов'язання Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області зняти відповідача з реєстраційного обліку, то в їх задоволенні слід відмовити, оскільки позов до цієї установи позивачем не заявлявся, державною міграційною службою не відмовлено у знятті відповідача з реєстраційного обліку у зв'язку з втратою права користування житловим приміщенням. Крім того, визнання особи в судовому порядку такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є підставою для зняття державною міграційною службою особи з реєстраційного обліку місця проживання. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 487 грн. 20 коп.

Outcome: partial