Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-25 00:00:00

І. Виклад позиції позивача. 07.08.2020 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом до відповідача, у якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з моменту звернення до суду до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що перебувала у шлюбі з відповідачем з 14 лютого 2018 року. Сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] . Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 09.12.2019 року шлюб між сторонами розірвано. Діти проживають з позивачем і їй самій важко утримувати їх у матеріальному плані. Будь-яким способом домовитися чи укласти договір з відповідачем з приводу утримання дітей і сплати ним аліментів фактично неможливо, бо відповідач фактично самоусунувся від утримання дітей. Вказані обставини змусили позивача звернутися до суду з вказаним позовом. ІІ. Виклад позиції відповідача. 26.10.2020 року відповідач через канцелярію суду подав заяву, у якій просив справу розглядати без його участі, Позовні вимоги визнав у повному обсязі, не заперечував проти задоволення позову. ІІІ. Процесуальні дії суду у справі. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 27.08.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 28.09.2020 року. У зв`язку з перебуванням головуючої судді на лікарняному, 28.09.2020 року розгляд справи не відбувся, судове засідання призначено на 26.10.2020 року. У судове засідання позивач не з`явилася, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. У судове засідання відповідач не з`явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав та не заперечив проти їх задоволення. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, якщо клопотання про розгляд справи заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Таким чином, враховуючи згоду сторін про розгляд справи у їх відсутності, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи, крім того, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. З`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані сторонами докази та повідомлені ними обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. ІV. Фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст правовідносин. Судом встановлено, що рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 09.12.2019 року розірвано шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , який зареєстровано 14.02.2018 року Херсонським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, актовий запис №125. [INFO] у подружжя народилася дитина, донька [PERSON] , про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Комсомольського районного управління юстиції у м. Херсоні 29.12.2015 року зроблено відповідний актовий запис за №741 та видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] . [INFO] у подружжя народилася дитина, донька [PERSON] , про що Корабельним районним у місті Херсоні відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області 04.08.2018 року зроблено відповідний актовий запис за №505 та видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] . Діти проживають з позивачем та перебувають на утриманні матері, батько у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, а позивач самотужки забезпечити нормальний рівень утримання дітей не має можливості, що не заперечується сторонами у справі. V. Оцінка Суду. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 і 11 Конвенції» та є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплено обов`язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст.180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При встановленні розміру аліментів, суд керується вимогамист.182 СК України та роз`ясненнями, які містяться в п.17 Постанови пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», та вирішуючи питання щодо розміру аліментів враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 183 Сімейного Кодексу України частина заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Пленум Верховного Суду України в п. 17 своєї Постанови від 15.05.2006 року №3 роз`яснив судам, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Частиною 2 ст.18 СК України передбачено, що суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані надавати матеріальну допомогу на утримання дітей. Згідно з п. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, схваленої резолюцією 44-ї сесії Генеральної Асамблеї ООН 44/25 від 20.11.1989 р., ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. № 789 - ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Стаття 27 Конвенції ООН про права дитини, дає кожній дитині право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціально розвитку. Батьки або інші особи які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Суд визначає розмір аліментів в кожному конкретному випадку, виходячи з фактичних обставин справи. При визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальний стан сторін, стан здоров`я дитини, відсутність на утриманні у платника аліментів інших неповнолітніх дітей та непрацездатних членів сім`ї, наявність на праві власності, володіння та / або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182 СК України). Положенням ст.191 СК України визначено, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви. Суд звертає увагу сторін, що відповідно до ст. 179 СК аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Ч. 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Встановивши фактичні обставини справи, наявність у бувшого подружжя малолітніх дітей та їх проживання та перебування на повному утриманні матері, визнання відповідачем позовних вимог, враховуючи відсутність даних та належних та допустимих доказів про наявність на утриманні відповідача інших неповнолітніх дітей та непрацездатних членів сім`ї, батьків, а також доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримувати дітей, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині наявного існування обов`язку у відповідача матеріально утримувати свою дитину. Крім того, беручи до уваги необхідність врегулювання виниклих між сторонами аліментних правовідносин на принципах справедливості, сумлінності і розумності, рівності батьків щодо обов`язку по утриманню дітей, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню за позовними вимогами у повному обсязі, шляхом стягнення з відповідача аліментів на користь позивача на утримання малолітніх дітей у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) батька, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позову до суду, тобто з 07.08.2020 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Докази, які б свідчили про неможливість відповідача сплачувати аліменти саме у такому розмірі, матеріали справи не містять. На підставі п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. VІ. Заходи забезпечення позову (заяви). Заходи забезпечення позову (заяви) судом не застосовувалися. VIІ. Розподіл судових витрат між сторонами. За статтею 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача. У відповідності до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. Приймаючи до уваги звільнення позивача за Законом від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів до суду, ураховуючи задоволення позову, з відповідача в дохід держави підлягає до стягнення судовий збір визначений за ставками встановленими ЗУ «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру у розмірі 840, 80 грн.

Outcome: approved