Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-26 00:00:00

Згідно позову, позивач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS], згідно зі свідоцтвом від 03 листопада 1987 року про право власності на спадщину за заповітом, після смерті батька - [PERSON], померлого [INFO], а також на підставі рішення Будьоннівського районного суду від 31 жовтня 2013 року про визнання права власності на спадкове майно. В належному позивачеві будинку зареєстровані відповідачі: [PERSON], колишня дружина позивача, проживала однією сім'єю з [PERSON] і їх дітьми - [PERSON] і [PERSON] у вищевказаному будинку, проте вже більше 18 років вони там не проживають. [PERSON] зі своїми дітьми [PERSON] і [PERSON], та [PERSON] проживали в будинку до кінця 2008 року, як квартиранти, а потім виїхали в невідомому напрямку. В зазначений час будинок повністю зруйнований, для проживання непридатний. Фактично в будинку ніхто не проживає, і проживати не зможе. Цей факт підтверджується актом обстеження житлово-побутових і матеріальних умов, а також фотографіями. Згідно з довідкою № 108 від 18 лютого 2014 року, дітям [PERSON] - [PERSON] і [PERSON] рішенням виконкому Петровського району міста Донецька № 164/6 та 164/5 від 12 вересня 2012 року присвоєно статус дітей, позбавлених батьківського піклування. З 23 січня 2014 року діти влаштовані в дитячий будинок сімейного типу, що функціонує на території Київського району м. Донецька. Відповідачі не проживають в будинку позивача, а їх реєстрація за вищевказаною адресою не дозволяє йому розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд і істотно обмежує його права. Позивач вважає, що колишня дружина позивача [PERSON] і їх діти - [PERSON] та [PERSON], втрачають право користування житловим приміщенням у будинку на підставі ст. 405 ЦК України. Що стосується інших осіб, які не є членами сім'ї позивача, але зареєстровані в його будинку, а саме: [PERSON], [PERSON], [PERSON] і малолітніх [PERSON] і [PERSON], то позивач вважає, що на підставі ст. 391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, а тому цих осіб також необхідно визнати такими, що втратили право користування житловим будинком. Позивач просить суд визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням у будинку [ADDRESS]. Позивач [PERSON], належним чином та завчасно сповіщений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився. Через представника надав суду письмову заяву, згідно якої підтримав заявлені позовні вимоги та доводи позовної заяви, на яких вони ґрунтуються. Просить розглянути справу за його відсутності. Належним чином та завчасно сповіщені про час та місце розгляду справи відповідачі - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дитячий будинок сімейного типу [PERSON] та [PERSON], який діє в інтересах неповнолітніх [PERSON] та [PERSON], а також третя особа - Київська районна у м. Донецьку рада, в судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили. Відповідачка [PERSON] надала суду письмові пояснення, за якими вона доводиться власнику будинку знайомою і не є членом його сім'ї. У будинок вона вселялася у якості тимчасового наймача, а в 2012 році переїхала до іншого району. Проти задоволення позовних вимог не заперечує. За ухвалою суду розгляд справи проведений за відсутності сторін та третьої особи в порядку ст. 224 ЦПК України заочно за наявних в справі доказів. На підставі досліджених доказів судом встановлені наступні фактичні обставини: Згідно наданих копій правовстановлюючих документів, позивач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS]. З копії домової книги та довідок адресно-довідкового відділу ГУ ДМС України в Донецькій області вбачається, що за зазначеною адресою, крім позивача, зареєстровані: - [PERSON] з 23 грудня 1987 року; - [PERSON] з 10 січня 1998 року; - [PERSON] з 09 червня 2004 року; - [PERSON] з 07 червня 2008 року; - [PERSON] з 22 вересня 1993 року; - [PERSON] з 13 листопада 2003 року - неповнолітні [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], з часу народження. Згідно копії акту обстеження житлово-будівельних і матеріальних умов проживання, складеним комітетом мікрорайону «Енергетик-Центр» Будьоннівського району м. Донецька 17 жовтня 2013 року, вказані особи за зазначеною адресою не мешкають. Позивачем визнаний той факт, що відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані в будинку у якості членів його сім'ї, а решта відповідачів - у якості тимчасових мешканців. Відповідачами зазначена обставина не оспорена. Дослідженими доказами не встановлена наявність будь яких угод між сторонами щодо умов, порядку та строків користування житлом. Відповідачами також не оспорений той факт, що їх особисті речі в будинку відсутні, комунальні послуги вони не сплачують. Так само, відповідачами не надані докази на підтвердження того факту, що позивач або будь які інші особи чинять або чинили їм перешкоди у користуванні будинком. Вирішуючи позовні вимоги, суд виходить за наступного: Згідно ч. 4 ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. За ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Як зазначено у ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї. Згідно ч. 1 ст. 3 Житлового кодексу, житлові відносини в Українській РСР регулюються Основами житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік та виданими відповідно до них іншими актами житлового законодавства Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами житлового законодавства Української РСР. За ст. 150 цього ж Кодексу, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлене домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, позивач як власник будинку згідно ч. 1 ст. 319, ч. 1 ст. 383 ЦК України, ст. 150 Житлового кодексу має право володіти, користуватися та розпоряджатися будинком на власний розсуд, використовувати його для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї. Таке право позивача згідно ч. 4 ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України є непорушним і він не може бути протиправно його позбавлений або обмежений у його здійсненні. Відповідачі на час розгляду справи в суді не є членами сім'ї позивача, договір найму будинку між сторонами не укладався. Відповідачі з власної волі без поважних причин не проживають за місцем реєстрації в належному позивачу на праві власності будинку більше одного року. Наведене свідчить про те, що протягом більш ніж одного року відповідачі забезпечують свою потребу в житлі за допомогою іншого жилого приміщення, ніж те, в якому вони зареєстровані. Наявність домовленостей між власником житла та відповідачами щодо збереження за ними права на користування будинком протягом цього строку в судовому засіданні не встановлена. За наведених обставин, відповідачі втратили право користування жилим приміщенням і позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved