Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-17 00:00:00

Згідно позову, 13 вересня 1993 року Фондом комунального майна Донецької міської ради було видане Свідоцтво № 14348 про право власності на двокімнатну житлову квартиру, яке встановило право спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] громадян [PERSON] (мати позивачки) та [PERSON] (тітці позивачки). Право власності зареєстровано у Комунальному підприємстві «Бюро технічної інвентаризації м. Донецька» у реєстровій книзі № 4/1ДК-174. У Свідоцтві [PERSON], записана як [PERSON]. Фактично вони були зареєстровані у цій квартирі з 18 липня 1984 року та спільно проживали там до моменту смерті. Частина особистих документів [PERSON] (свідоцтво про народження, свідоцтва про укладення шлюбу її батьками та зміну їх прізвищ) колись була втрачена, то встановлювати факт родинних відносин між ними довелось у судовому порядку. Рішенням Будьоннівського районного суду м. Донецька від 09 лютого 1984 року № 2-199 встановлено факт того, що [PERSON] є тіткою [PERSON]. У цьому рішенні суду [PERSON] також була записана як [PERSON]. [INFO] [PERSON] померла. Окрім [PERSON] ніяких інших спадкоємців у неї не було та ніяких заповітів вона не залишила. У зв'язку з тим, що мати позивачки [PERSON] постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, то на підставі ч. з ст. 1268 ЦК України вона вважається такою, що прийняла спадщину. Однак, у зв'язку з похилим віком, [PERSON] своєчасно не звернулась до нотаріальної контори для належного оформлення спадщини та отримання відповідного свідоцтва про право на спадщину. Дошлюбне прізвище відповідно до свідоцтва про народження «[PERSON]». Після першого шлюбу зареєстрованого 30 вересня 1967 року за актовим записом № 3085 з [PERSON] її прізвище було змінено на «[PERSON]». Шлюб розірвано 25 лютого 1986 року, актовий запис № 92. Після другого шлюбу, зареєстрованого 23 лютого 1990 року за актовим записом № 139 з [PERSON], її прізвище вдруге було змінено на «[PERSON]». [INFO] мати позивачки [PERSON] померла. Окрім позивачки ніяких інших спадкоємців у неї не має та ніяких заповітів остання не залишила. Позивачка, як єдиний спадкоємець, звернулася до Дев'ятої Донецької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у встановлений ст. 1270 Цивільного кодексу України 6-ти місячний термін, у зв'язку з чим, слід вважати, що вона прийняла спадщину, однак, отримати свідоцтво про право на спадщину на квартиру [ADDRESS] не має можливості з огляду на те, що після смерті [PERSON], її мати не оформила належним чином свідоцтво про право на спадщину на зазначене нерухоме майно. Нотаріус відмовила позивачці у видачі свідоцтва про спадщину, про що нею було винесено 21 січня 2014 року письмову постанову № 10802-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Крім того, під час проголошення України самостійною державою та заповнення документів українською мовою, виникли розбіжності в написанні особистих даних (ім'я) [PERSON]. В одних документах зазначено ім'я [PERSON] (свідоцтво про смерть, яке дублює паспортні дані), в інших [PERSON] (свідоцтво про право власності на житлову квартиру, довідки КП «Керуюча компанія Будьоннівського району м. Донецька»), Так як в Свідоцтві про право власності на двокімнатну житлову квартиру від 13 вересня 1993 року № 14348 вказані дані щодо [PERSON], які не збігаються з даними [PERSON], які вказані у свідоцтві про смерть (та напевно були зазначені і паспорті), це створює позивачці перешкоди для належного оформлення спадщини та здійснення нею права власності своїм майном. Вона вважає, що для належного оформлення документів і усунення розбіжностей у написанні імені [PERSON], необхідно встановити факт належності їй правовстановлюючого документу (ст. 256 ЦПК України). Таким чином, у зв'язку з відмовою позивачці у видачі нотаріусом свідоцтва про право на спадщину після смерті матері та наявності письмової відмови вона вважає, що має право на звернення до суду з позовом за захистом свого права. Позивачка просить суд: - встановити факт того, що [PERSON] належить Свідоцтво № 14348 про право власності на двокімнатну житлову квартиру [ADDRESS], видане 13 вересня 1993 року Фондом комунального майна Донецької міської ради. - визнати за позивачкою право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом. Сторони, належним чином та завчасно сповіщені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Позивачка [PERSON] надала суду письмову заяву, за якою підтримала в повному обсязі заявлені позовні вимоги та доводи позовної заяви, на яких вони ґрунтуються, просить справу розглянути за її відсутності. Відповідач Виконавчий комітет Будьоннівської районної у м. Донецьку рада також надав суду письмову заяву про розгляд справи за відсутності свого представника. За ухвалою суду справа розглянута за відсутності сторін в порядку ст. 224 ЦПК України заочно за наявних в справі доказів. Вирішуючи позовні вимоги, суд виходить з наступного. Згідно копії свідоцтва про право власності на квартиру (будинок) № 14348, виданого 13 вересня 1993 року Фондом комунального майна Донецької міської ради, [ADDRESS] була передана у спільну сумісну власність [PERSON] та [PERSON]. Останні своє право власності зареєстрували у Комунальному підприємстві «Бюро технічної інвентаризації м. Донецька» у реєстровій книзі № 4/1ДК-174, що підтверджується відповідною довідкою. За копією свідоцтва про смерть, [PERSON] померла [INFO]. Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшла належна померлій частка квартири. За ч. 1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Заповіту [PERSON] після себе не залишила, що підтверджується інформаційною довідкою з відповідного Спадкового реєстру «Заповіти/спадкові договори». Відповідно до ст. 1262 ЦК України, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. За ч. 3 ст. 1266 ЦК України, племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. Рішенням Будьоннівського районного суду м. Донецька від 09 лютого 1984 року № 2-199 встановлено факт того, що [PERSON] є тіткою [PERSON] Таким чином, [PERSON] на підставі ст. 1261 ЦК України є спадкоємцем за законом другої черги за правом представлення після смерті [PERSON] Інші спадкоємці [PERSON] першої або другої черги дослідженими в судовому засіданні доказами не встановлені. За ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. За довідкою КП «Керуюча компанія Будьоннівського району м. Донецька», [PERSON] та [PERSON] були постійно зареєстровані та проживали разом. Таким чином, [PERSON] як така, що на момент смерті [PERSON] постійно мешкала разом зі спадкодавцем, вона є такою, що прийняла спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України. [PERSON] до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину не звернулася, що підтверджується інформаційною довідкою зі спадкового реєстру «Спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину», та свої спадкові права не оформила. Сама [PERSON] померла [INFO], на підтвердження чого до позову додана копія свідоцтва про смерть. Заповіту [PERSON] після себе не залишила, що підтверджується інформаційною довідкою з відповідного Спадкового реєстру «Заповіти/спадкові договори». Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. З наявних у справі копій свідоцтва про народження та свідоцтва про укладення шлюбу вбачається, що позивачка [PERSON] є рідною донькою померлої. Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшла зазначена квартира. Остання на підставі ст. 1261 ЦК України є спадкоємцем за законом першої черги після смерті [PERSON] Інші спадкоємці [PERSON] дослідженими в судовому засіданні доказами не встановлені. [PERSON] своєчасно звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак постановою нотаріуса від 21 січня 2014 року позивачці відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] В обґрунтування вказаної постанови нотаріус послався на розбіжності в написанні імені спадкодавця [PERSON] - «[PERSON]» та «[PERSON]» а також на той факт, що [PERSON] не зареєструвала право власності на успадковане майно. В частині встановлення факту того, що [PERSON] належить Свідоцтво № 14348 про право власності на двокімнатну житлову квартиру [ADDRESS], видане 13 вересня 1993 року фондом комунального майна Донецької міської ради, суд виходить з того, що досліджені в судовому засіданні докази поза всяким розумним сумнівом підтверджують цей факт і його встановлення має для позивачки правові наслідки. За таких обставин, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. В частині визнання за позивачкою права власності на спадкове майно, суд виходить з того, що як роз'яснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Оскільки нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виник цивільно-правовий спір, який підлягає розглядові у позовному провадженні. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Позивачка має об'єктивні перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку і за вищенаведених обставин позовні вимоги про визнання за позивачкою права власності на успадковану нею після смерті матері квартиру підлягають задоволенню.

Outcome: approved