Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-06 00:00:00

Звернувшись до суду з позовом, [PERSON] просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: м. Костянтинівка, вул. Брестська, буд.100, з підстав, передбачених ч.2 ст. 405 ЦК України,\~ посилаючись на те, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок з надвірними будівлями № 100 по вул. Брестська у м. Костянтинівка Донецької області. Разом з нею у спірному житловому приміщенні зареєстрований її онук [PERSON], [INFO]. Проте, майже півтора роки відповідач у спірному приміщенні житловому приміщенні не проживає, житлом не користується, участі у витратах, повязаних з утриманням будинку не несе, його особистих речей у будинку не має. Місце перебування відповідача на теперішній час їй невідоме. \~\~ \~\~\~\~\~\~\~ Оскільки відповідач тривалий час відсутній у спірному житловому приміщенні без поважних причин, вважає, що він має бути визнаний таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням. Позивач [PERSON] у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала повністю з підстав, наведених у позовній заяві, пояснивши, що з лютого 2016 року відповідач у спірному житловому приміщенні не мешкає, місце його перебування їй невідомо. Просила позов задовольнити в повному обсязі, оскільки мешкати разом з онуком вона не бажає, бо останній за часів спільного проживання застосовував до неї фізичне насильство. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримав повністю з підстав, наведених у позовній заяві, просив позов задовольнити в повному обсязі. При ухваленні рішення просив врахувати ту обставину, що за часів спільного проживання відповідач застосовував до позивача фізичне насильство. Відповідач [PERSON], будучи згідно із ч.3 ст.76 ЦПК України належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявився, відомостей про причини неявки не надав, тому суд на підставі до ч.1 ст. 224 ЦПК України вирішує справу на підставі наявних у ній доказів (ухвалює заочне рішення). Дослідивши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають з таких підстав. Частина 2 ст. 47 Конституції України гарантує, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч.4 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Право на повагу до житла гарантує і ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод. Судом встановлено, що будинок № 100 по вул. Брестської у м. Костянтинівка Донецької області належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі свідоцтв про право на спадщину від 04.03.1989 року, від 21.07.2008 року (а.с.7-10, 95). Відповідно до вимог ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частку будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. За статтею 156 ЖК України члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням (ч.1). За згодою власника будинку (квартири) член його сімї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сімї (ч.2). Відповідач [PERSON] з 28 листопада 2002 року є зареєстрованим у спірному житловому приміщенні як член сімї власника будинку, що підтверджується домовою книгою для реєстрації громадян, які мешкають у будинку № 100 у м. Костянтинівка Донецької області (а.с.11-12). Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Виходячи з аналізу зазначеної норми член сім'ї власника може бути визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням, з підстав відсутності понад рік у цьому жилому приміщенні, якщо він був відсутній протягом цього строку підряд без поважних причин, і саме ці факти повинні бути встановлені судом при вирішенні спору згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України. Позивач, предявляючи позов про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням вказує на те, що відповідач з лютого 2016 року у спірному житловому приміщенні не проживає без поважних причин. Проте, суд не може погодитись з даними доводами позивача з огляду на таке. Відповідно до ст.ст.10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 57-58 ЦПК України). Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (ч.1). Докази подають сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч.2). Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір (ч.3). Доказування не може ґрунтуватися на приміщеннях (ч.4). У разі, якщо особа для підтвердження своїх вимог перед поданням до суду позову про визнання\~\~члена сім'ї таким, що втратив право користування, звертається до органів місцевого самоврядування, то ними складаються акти в різний час протягом певного періоду (в даному випадку протягом 6 місяців) з зазначенням фактів, які підтверджують не проживання особи в житловому приміщенні та втрату інтересу до права користування житлом. Натомість позивачем надані суду Акти з перевірки паспортного режиму від 15.05.2017 року, від 19.05.2016 року, 10.11.2016 року (а.с. 13-15), не містять опису фактів та обставин, які б підтверджували, що відповідач втратив інтерес до права користування спірним житлом, з яких причин та де перебуває в разі не проживання в будинку та у цьому випадку з яких причин його покинув та чи має останній вільний доступ до житлового приміщення, зокрема ключі від будинку. До того ж, зазначені Акти не містять підпису свідка [PERSON] Тож, Акти з перевірки паспортного режиму від 15.05.2017 року, від 19.05.2016 року, 10.11.2016 року суд визнає неналежними та недопустимими доказами у справі. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON], сусідка сторін, у судовому засіданні пояснила, що відповідача [PERSON] за місцем проживання вона не бачила з лютого 2016 року. Проте, зі слів сусідів та позивача, їй відомо, що [PERSON] іноді зявляється у спірному житловому приміщенні. Свідок [PERSON], сусід сторін та мешканець будинку № 101 по вул. Брестська у м. Костянтинівка Донецької області, у судовому засіданні пояснив, що відповідач [PERSON] періодично мешкає за місцем реєстрації. Так, він (свідок) останній раз бачив [PERSON] у будинку № 100 по вул. Брестська у м. Костянтинівка Донецької області 10 квітня 2017 року. З повідомлення про підозру від 20 березня 2017 року (а.с.21-24), копії вироку Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 26 березня 2017 року (а.с.80) вбачається, що 18 жовтня 2016 року [PERSON] за місцем свого проживання: [INFO] здійснив незаконне виготовлення наркотичного засобу, який поклав між дахом веранди в стінкою будинку за місцем свого проживання за вказаною адресою та став незаконно зберігати наркотичний засіб без мети збуту. 25 лютого 2017 року працівниками поліції в ході проведення обшуку домоволодіння за місцем проживання [PERSON] за адресою: Донецька область, м. Костянтинівка, вул. Брестська, 100 виявлено та вилучено поліетиленовий пакет з подрібненою речовиною рослинного походження. За таких обставин, суд приходить до висновку, що факт відсутності відповідача за адресою:\~Донецька область, м. Костянтинівка, вул. Брестська, 100 без поважних причин протягом року підряд є недоведеним. При цьому, суд не приймає до уваги свідчення [PERSON], [PERSON], які у судовому засіданні пояснювали, що вони не бачили відповідача за місцем мешкання з літа 2016 року, оскільки, зазначені свідки не підтвердили доводи позивача про відсутність відповідача у спірному житловому приміщенні з лютого 2016 року та не назвали причини відсутності відповідача у спірному житловому приміщенні. Суд також не приймає до уваги доводи сторони позивача про те, що під час спільного проживання відповідач застосовував до неї фізичне насильство, а тому він має бути визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням та вважає їх безпідставними, з огляду на те, що відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. Позивачем заявлена про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням з підстави, передбаченої ч.2 ст. 405 ЖК України, яка під час розгляду справи на іншу підставу (порушення правил співжиття) змінена не була. Тож, у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням з підстав, передбачених ч.2 ст. 405 ЦК України слід відмовити у звязку з недоведеністю.

Outcome: dismissed