Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-18 00:00:00

Звертаючись до суду, позивачі в обґрунтування заявлених позовних вимог зазначили, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, [PERSON] на праві власності належить 11/25 частин житлового будинку [ADDRESS], її брату - [PERSON] належить 14/25 частин спадкового будинку. В спадковому будинку вони проживають двома сім'ями, оскільки будинок складається з двох квартир з окремими входами до нього. У вказаному житловому приміщенні (будинку), раніше їхнім батьком був зареєстрований відповідач - [PERSON], який проживав в будинку з батьками однією сім'єю по 03.01.2013 року. Ще за життя їхнього батька, [PERSON], а саме на початку 2013 року відповідач забрав свої речі та виїхав з будинку та з того часу в ньому не проживає. Відповідач не є членом їхньої сім'ї, разом з ними ніколи не проживав, вони ніколи не були з ним пов'язані спільним побутом. Між ними та відповідачем не було встановлено порядку користування житлом. Вважають, що право користування будинком відповідач втратив з часу набуття ними, новими власниками будинку права власності на нього. На підставі зазначеного позивачі просили: визнати, [PERSON], [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, будинком [ADDRESS] В судове засідання позивачі [PERSON] та [PERSON] не з'явилися, надали суду заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, не заперечують проти розгляду справи у заочному порядку та винесення заочного рішення по справі. Відповідач у судовому засіданні був відсутній. Про час і місце судового засідання повідомлений належним чином - шляхом оголошення, а також судовими повістками. Відповідач заяви про розгляд справи за його відсутністю не надав, причини неявки до суду не повідомив. Відповідно до ст.280 ЦПК судом прийнято рішення про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Позивачі проти заочного розгляду справи не заперечували. Враховуючи вищенаведене і прийняття судом ухвали про заочний розгляд справи, справа підлягає розгляду в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи. В судовому засіданні досліджені всі докази, подані учасниками справи. Клопотання про витребування і дослідження інших доказів до суду не надходило. Суд постановляє рішення на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідач не надав ні відзиву, ні заперечень за позовом, тому обставини, на які посилається позивач за текстом позовної заяви суд вважає доведеними. Дослідивши наявні у справі письмові докази та оцінивши їх в сукупності суд приходить до наступних висновків. У судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 05.12.2017 року посвідченого приватним нотаріусом Кам'янського міського нотаріального округу Моісєєнко Д.О., [PERSON] на праві власності належить 11/25 частин житлового будинку [ADDRESS], [PERSON] належить 14/25 частин спадкового будинку (ар.с.49, 10). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 106201563 від 05.12.2017 року, [PERSON] належить на праві приватної власності спільна частка у розмірі 14/25 будинку [ADDRESS] (ар.с.11-12). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 106200798 від 05.12.2017 року, [PERSON] належить на праві приватної власності спільна частка у розмірі 11/25 будинку [ADDRESS] (ар.с.50-51). Відповідно до акту про фактичне проживання (не проживання) осіб від 18.01.2018 року, затвердженого квартальним комітетом № 18 м. Кам'янське відповідач [PERSON], [INFO] за адресою: [ADDRESS] фактично не проживає з 03.01.2013 року (ар.с.24) Разом з цим факт реєстрації відповідача в будинку під [ADDRESS] підтверджено довідкою з адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС Дніпропетровської області від 19.02.2018 року (ар.с.34). Згідно з інформацією Південного ВП Кам'янського ВП ГУНП України в Дніпропетровській області від 26.01.2018р. (ар.с.48) зазначено, що згідно бази даних Південного ВП станом на 26.01.2018 року [PERSON], [INFO], з заявами з приводу перешкоджання йому в проживанні та користуванні житловим будинком [ADDRESS] в період часу 2016-2017 р.р. не звертався. Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений й його здійсненні. Відповідно до статті 163 Житлового кодексу України, у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Тимчасова відсутність наймача та членів його сім'ї не звільняє їх від виконання обов'язків за договором найму жилого приміщення. Згідно з ст. 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігаються жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно з ст. 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. За таких обставин, слід вважати доведеними факти, на які посилаються позивачі, як на підставу своїх вимог, у тому числі факт не проживання відповідача у вказаному житловому будинку з 03.01.2013 року. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 64, ч. 3 ст. 156 ЖК України, відповідач не є членом сім'ї позивачів. Право користування будинком виникло у відповідача як члена сім'ї колишнього власника. Після того, як колишній власник помер, а право власності набули інші особи, у відповідача відповідно припинилось право користування цим будинком, але він досі зареєстрований у цьому будинку, що створює для позивачів перешкоди у вільному користуванні власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. А отже, припинення права власності особи на будинок припиняє право членів її сім'ї на користування цим будинком. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги заявлені обґрунтовано та підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved