Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-05 00:00:00

Звернувшись до суду, позивач [PERSON] зазначає, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 17 грудня 1997 року, виданого виконкомом міської ради народних депутатів згідно з розпорядженням № 3/3982-97 від 17.12.1997 року, її батькам [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належала квартира [ADDRESS] загальною площею 58,9 кв.м. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті спадкоємцями першої черги є вона, [PERSON], дружина померлого [PERSON] та син [PERSON] Вона та [PERSON] отримали свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частину спадкового майна кожна. Проте відповідач не бажає отримувати свідоцтво про право на спадщину за законом на частину належного йому спадкового майна, що унеможливлює визначення в позасудовому порядку розміру її частки в праві спільної власності на квартиру, чим порушуються її права як співвласника. За цих підстав позивач просить визнати частки [PERSON] та [PERSON] в спільній сумісній власності на квартиру [ADDRESS] в розмірі по 1/2 частини кожного, а також визначити її частку у спільній сумісній власності на зазначену квартиру в розмірі 1/6 частини, частку [PERSON] в розмірі 4/6 частини та частку [PERSON] в розмірі 1/6 частини. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на те, що між сторонами наявний спір щодо користування квартирою [ADDRESS]. Крім того, вважав, що вимоги про визначення частки померлого не ґрунтуються на законі. При цьому не оспорював розмір частки [PERSON] у спадковому майні та відповідно у спільній сумісній власності на квартиру. Представник третьої особи [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову. Представник третьої особи - Дніпропетровської міської ради Гузь А.В. у судовому засіданні також не заперечувала проти позову. Представник третьої особи - Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, в своїй заяві просив справу розглядати в його відсутність. Суд, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню за наступних підстав: Судом встановлено , що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 17 грудня 1997 року, виданого виконкомом міської ради народних депутатів згідно з розпорядженням № 3/3982-97 від 17.12.1997 року [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належала квартира [ADDRESS] загальною площею 58,9 кв.м. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Як вбачається з досліджених у судовому засіданні матеріалів спадкової справи після смерті [PERSON], після його смерті спадщину у встановленому порядку прийняли його дружина [PERSON], дочка [PERSON] та син [PERSON]. 20 грудня 2013 року [PERSON] та [PERSON] кожна окремо отримали свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частину спадкового майна після смерті [PERSON], яке складається з частки у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS]. В свою чергу [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом на належну йому частину спадкового майна не отримав. Відповідно до статей 368, 370 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Співвласники мають право на виділ в натурі частки з майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки з майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного з співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом, або рішенням суду. Сторонами не оспорюється рівність часток співвласників і доказами по справі не встановлено обставин, які б свідчили про визначення іншим чином часток між співвласниками квартири . Отже кожному із співвласників квартири [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] належало по 1/2 частині вказаної квартири. Згідно з частинами 1, 3 статті 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Приймаючи до уваги, що після смерті [PERSON] між спадкоємцями не була укладена угода щодо зміни розміру їх часток у спадщині, тому кожен із спадкоємців прийняв у спадщину 1/3 частину спадкового майна. Таким чином частки співвласників у спільній сумісній власності розподілилися наступним чином: частка [PERSON] стала складати 4/6 частин (3/6+1/6), а частки [PERSON] та [PERSON] - по 1/6 кожного. Враховуючи, що частки сторін належним чином не визначені, суд вважає необхідним позов у цій частині задовольнити, визначивши частки у спільній сумісній власності на [ADDRESS], а саме: [PERSON] в розмірі 1/6 частини, [PERSON] в розмірі 4/6 частини, [PERSON] в розмірі 1/6 частини. Разом з тим не підлягають задоволенню позовні вимоги щодо окремого визначення часток [PERSON] та [PERSON] в розмірі 1/2 частини кожного, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах закону. Суд вважає, що само по собі визначення на сьогоднішній день часток співвласників у спільному сумісному майні є достатнім для відновлення порушених прав позивача.

Outcome: partial