Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-20 00:00:00

Звернувшись до суду, ПАТ «ПриватБанк» зазначає, що 5 січня 2007 року між банком\~\~та [PERSON] був укладений кредитний договір № DNU0GK00000993, згідно з яким відповідач отримав кредит в розмірі 56640 доларів США. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором був укладений договір іпотеки, відповідно до якого [PERSON] передав банку в іпотеку належну йому на праві власності двокімнатну квартиру загальною площею 45 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS]. На вказаний предмет іпотеки державною виконавчою службою Дніпропетровського районного управління юстиції був накладений арешт, а саме: 22 травня 2009 року - у виконавчому провадженні № 12994205 про стягнення з [PERSON] заборгованості на користь ЗАТ КБ ПриватБанк, а також 20 червня 2012 року - у виконавчому провадженні № 33129304, 20 червня 2012 року - у виконавчому провадженні № 33129252, 07 лютого 2013 року - у виконавчому провадженні № 36421549 про стягнення з [PERSON] заборгованості на користь ПАТ [PERSON] Аваль. Посилаючись на те, що іпотека виникла раніше, ніж державною виконавчою службою був накладений арешт, а також на своє переважне право на звернення стягнення на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, ПАТ КБ ПриватБанк просить звільнити з-під арешту квартиру за адресою: [ADDRESS]. У судовому засіданні представники позивача [PERSON], а згодом [PERSON] позов підтримали та наполягали на його задоволенні. Відповідач [PERSON] та представник відповідача ПАТ [PERSON] Аваль у судове засідання не з'явилися, повідомлялися про час і місце судового розгляду, заперечень проти позову не надали, у зв'язку з чим суд вирішує справу на підставі наявних даних та доказів в їх відсутність (постановляє заочне рішення). Представник третьої особи - Дніпропетровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала. Суд, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що позов ПАТ КБ ПриватБанк підлягає частковому задоволенню за наступних підстав: Судом встановлено, що 5 січня 2007 року між ЗАТ КБ ПриватБанк, правонаступником якого є ПАТ КБ ПриватБанк, та [PERSON] був укладений кредитний договір № DNU0GK00000993, відповідно до якого відповідач отримав кредит в розмірі 56640 доларів США. В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між банком та [PERSON] 9 січня 2007 року був укладений договір іпотеки, відповідно до якого [PERSON] передав банку в іпотеку належну йому на праві власності двокімнатну квартиру загальною площею 45 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS], вартістю 242400 грн., про що нотаріусом були внесені відомості до відповідних реєстрів. Згідно з розрахунком заборгованості, наданим ПАТ КБ ПриватБанк, станом на 04.05.2016 року загальна заборгованість за кредитним договором № DNU0GK00000993 від 05.01.2007 року складає 214662,11 доларів США, що еквівалетно 5409679,87 грн. Також судом встановлено, що 20 червня 2012 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського районного управління юстиції [PERSON] була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 33129252 з виконання виконавчого листа № 2-1608, виданого 15 лютого 2012 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська, про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ [PERSON] Аваль заборгованості в розмірі 583152,72 грн., якою накладено арешт на все майно, що належить боржнику у межах суми стягнення. Цього ж дня державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського районного управління юстиції [PERSON] була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 33129304 з виконання виконавчого листа № 2-1608, виданого 15 лютого 2012 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська, про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ [PERSON] Аваль заборгованості в розмірі 890,64 грн., якою накладено арешт на все майно, що належить боржнику у межах суми стягнення. Крім того, 7 лютого 2013 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського районного управління юстиції [PERSON] була винесена постанова про арешт майна боржника у виконавчому провадженні № 36421549 з виконання виконавчого листа № 2-1608, виданого 15 лютого 2012 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська, про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ [PERSON] Аваль заборгованості в розмірі 890,64 грн., якою також накладено арешт на майно, що належить боржнику. Постановою державного виконавця від 5 серпня 2013 року вказаний виконавчий документ був повернутий стягувачеві на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України Про виконавче провадження, арешт не був скасований. Відповідно до ст. 1 Закону України\~«Про іпотеку»\~іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно з ч. 6 ст. 3 Закону України\~«Про іпотеку» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку». У відповідності до статті 7 вищевказаного Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Згідно з частиною 2 статті 1 Закону України\~«Про заставу»\~в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Частиною 3 та 4 статті 54 Закону України\~«Про виконавче провадження»\~передбачено, що для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; коли вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. Враховуючи, що спірне нерухоме майно було передано в іпотеку ПАТ КБ ПриватБанк 9 січня 2007 року, тобто раніше ніж було винесено рішення про стягнення з [PERSON] заборгованості на користь ПАТ [PERSON] Аваль, яке не є іпотекодержателем спірного нерухомого майна, вартість предмета іпотеки не перевищує розмір заборгованості [PERSON] перед позивачем як іпотекодержателем, суд вважає, що позивач має переважне право на звернення стягнення на предмет іпотеки для задоволення своїх вимог за рахунок реалізації заставленого майна і накладення арешту на предмет обтяження є перепоною для реалізації позивачем предмета іпотеки, що є порушенням його майнових прав і інтересів. З урахуванням наведеного, суд вважає можливим позов ПАТ КБ ПриватБанк у частині звільнення з-під арешту, накладеного згідно з постановами державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського районного управління юстиції від 20 червня 2012 року у виконавчому провадженні № 33129252, від 20 червня 2012 року у виконавчому провадженні № 33129304, від 7 лютого 2013 року у виконавчому провадженні № 36421549, двокімнатної квартири загальною площею 45 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] та належить [PERSON] задовольнити. Щодо вимог ПАТ КБ ПриватБанк про звільнення вказаної квартири з-під арешту, накладеного державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського районного управління юстиції [PERSON] у виконавчому провадженні № 12994205 з виконання судового наказу 2н-73, виданого 28.04.2009 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області, про стягнення з [PERSON] на користь ЗАТ КБ ПриватБанк боргу в розмірі 8370,83 грн., то вони задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Разом із тим, позивачем не доведено накладення арешту в межах цього виконавчого провадження, відповідні відомості в матеріалах справи відсутні. Крім того, стягувачем за таким виконавчим провадженням є сам позивач. За таких обставин позов ПАТ КБ ПриватБанк слід задовольнити частково. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь ПАТ КБ ПриватБанк підлягають стягненню понесені при зверненні до суду з цим позовом та документально підтверджені судові витрати в розмірі 1378 грн. в рівних частках, а саме з кожного по 689 грн.

Outcome: partial