Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-04 00:00:00

Звернувшись до суду з позовом та уточнивши позовні вимоги, [PERSON] просить: - скасувати наказ № 83 від 25 липня 2016 року «Про недоліки роботи та покарання винних»; - скасувати наказ № 87 від 26 липня 2016 року «Про виплату грошової премії» в частині прийнятого рішення про позбавлення її премії в повному обсязі за липень 2016 року»; - стягнути з 23 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Донецькій області незаконно утриману премію в розмірі 2869,88 грн.; - стягнути моральну шкоду в сумі 3000 грн.; - скасувати наказ № 92 «Про звільнення» від 03 серпня 2016 року; - поновити її на посаді фахівця (з персоналу) 1 категорії 23 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Донецькій області; - стягнути середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу на час поновленні на роботі; - стягнути моральну шкоду в сумі 10 000,00 грн., посилаючись на те, що 01.06.2013 року наказом начальника 23 державного пожежно-рятувального загону вона була прийнята на роботу на посаду фахівця (з персоналу) 1 категорії 23 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління ДСНС України в Донецькій області. За час роботи протягом трьох років вона не мала жодного дисциплінарного стягнення, свої службові обов'язки виконувала чесно і сумлінно, відповідно до посадової інструкції. Вона є одинокою матір'ю та у неї на вихованні є дитина - [PERSON] [INFO], яку вона виховує одна. 13.07.2016 року її було ознайомлено з вказівкою № 12/12/3460 від 12.07.2016р. Головного управління ДСНС України з резолюцією начальника 23 ДПРЗ [PERSON] про покладення виконання вказівки на неї: «т. [PERSON] до виконання». Нею, як фахівцем з персоналу, вимоги вказівки в частині підготовки списків були виконані та 19.07.2016 року списки були надані начальнику загону. В цей же день вона була ознайомлена з наказом № 81 від 19.07.2016 року про відрядження, відповідно до якого вона відряджається 20.07.2016 року до Головного управління ДСНС України у Донецькій області «для коригування та правильного оформлення наказу АТЦ при СБ України». Ознайомившись з наказом, вона надала начальнику свої письмові заперечення, що згоду на відрядження не надає, оскільки має дитину віком від 3-х до 14-ти років (відповідно до ст. 177 КЗпП України). Крім того, не має коштів на поточні витрати, пов'язані з відрядженням, оскільки авансом для здійснення відрядження підприємством не забезпечена, не згодна з терміном відрядження, оскільки шлях до Маріуполя та зворотний шлях складає 14 годин, термін виконання завдання складає близько 4-5 годин, тобто, час, необхідний для виконання завдання перевищує 1 робочий день. Її зауваження щодо неможливості здійснення відрядження дуже розлютили начальника загону [PERSON] Протягом робочого дня він неодноразово викликав її і наполягав, щоб вона за свій власний рахунок їхала до Головного управляння у м. Маріуполь. Після її відмови він оголосив їй, що притягне її до дисциплінарної відповідальності та позбавить премії за липень 2016р. 20.07.2016 року начальником загону [PERSON] в підготовлених списках працівників була виявлена помилка, яка протягом п'яти хвилин була нею виправлена та списки знову були надані начальнику. В цей же день начальник загону [PERSON] зажадав від неї письмові пояснення та видав наказ № 92 від 20.07.2016р. «Про призначення комісії 23 державного пожежно-рятувального загону з проведення службового розслідування». 25 липня 2016 року її було ознайомлено з висновком службового розслідування та наказом № 83 «Про недоліки роботи та покарання винних», відповідно до якого на неї було накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани та позбавлено премії в повному обсязі за липень 2016 року, з якими вона також була незгодна та надала свої заперечення. Протягом всього робочого дня психологічний пресинг керівництва до неї продовжувався. Начальник загону і в цей день неодноразово викликав в кабінет, пред'являв необґрунтовані претензії щодо її роботи. Внаслідок психоемоційного стресу, обумовленого упередженими діями начальника загону, необґрунтованим накладенням на неї стягнення, позбавлення премії, яка складає значну частину заробітної платні, її самочуття різко погіршилось, ввечері вона втратила свідомість, наступного дня 26 липня 2016 року вона була вимушена звернутись за медичною допомогою і їй було відкрито листок непрацездатності АГТ № 580353. На лікуванні вона перебувала до 02.08.2016 року і в цей день лікарем була виписана стати до праці 03.08.2016 року. Після оформлення листка непрацездатності 02.08.2016 року вона прибула до загону, щоб його здати до бухгалтерії, та одразу її викликав до кабінету начальник загону. Вона прибула на виклик і [PERSON] став лаятись на неї за те, що вона була відсутня на роботі у зв'язку з хворобою, наголосив на тому, що такі працівники йому не потрібні та став вимагати від неї написання заяви про звільнення. Вона відмовлялась, аргументуючи тим, що вона одинока матір і їй потрібно виховувати та утримувати дитину, що вона сумлінно виконувала свої службові обов'язки, а його закиди безпідставні. Але [PERSON] продовжував наполягати, при цьому він погрожував звільненням за нереабілітуючими підставами, що вона вже має одну догану, таким же чином він накладе на неї другу і звільнить, що до звільнення з роботи вона не буде отримувати премії. При цьому наявність дитини він їй поставив так, що вона у зв'язку з необхідністю догляду за дитиною не може виконувати свої службові обов'язки, і наполягав, щоб вона на цій підставі писала заяву і негайно звільнялась. Він довів її до такого психоемоційного стану, що вона піддалась його тиску і аби припинити його психологічний тиск написала заяву про звільнення на підставі ст. 38 КЗпП. Вона наполягає, що ця заява була написана нею під тиском начальника загону [PERSON] і не є її добровільним волевиявленням. З серпня 2016 року наказом № 92 вона була звільнена на підставі ст. 38 КЗпП за власним бажанням у зв'язку з необхідністю догляду за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку. Вважає, що зазначені накази № 83 «Про недоліки роботи та покарання винних» від 25 липня 2016 року та № 92 «Про звільнення» від 3 серпня 2016 року не відповідають вимогам закону та підлягають скасуванню з наступних підстав: Як вбачається з тексту наказу № 83 «Про недоліки роботи та покарання винних» від 25 липня 2016 року, був «встановлений факт невиконання вимог вказівки Головного управління від 12.07.2016 року № 12/12/3460 «Про вдосконалення роботи щодо формування списків», які готував фахівець (з персоналу) 1 категорії 23 державного пожежно-рятувального загону [PERSON] На її погляд, виконання вказівки слід розділити на 2 частини: 1) підготовка списків працівників; 2) доставляння списків до Головного управління. Перша частина нею була виконана, списки підготовлені. При перевірці начальником загону [PERSON] була виявлена одна помилка - стосовно сержанта служби цивільного захисту [PERSON] (невірно вказана підстава її прибуття та залучення до участі в АТО Донецької області), яка була усунута протягом 5 хвилин і будь-якої шкоди від зазначеної помилки не настало і не могло настати внаслідок малозначності недоліку. Але, як слідує з наказу, саме цей недолік став причиною недоставляння списків до Головного управління ДСНС України у Донецькій області. Наявність незначного недоліку в списках працівників не була перешкодою у їх доставлянні до Головного управління, а безпосередньою причиною їх недоставляння стало неналежна організація з боку начальника загону [PERSON] Самостійно поїхати у відрядження вона як фахівець з персоналу не мала ні можливості, ні повноважень, та ще й має гарантії щодо заборони відряджень без її згоди як одинока матір. Вирішення питання щодо направлення працівника у відрядження лежить в межах повноважень керівника підприємства. Обов'язок організації та відповідальність за своєчасне доставляння списків до Головного управління, а саме викання 2-ї частини вказівки Головного управління входить в компетенцію начальника загону. При цьому, він повинен враховувати особливості працівників, наявність у них обмежень, оскільки відповідно до ст.177 КЗпП України, жінки, що мають дітей віком від трьох до чотирнадцяти років або дітей-інвалідів, не можуть залучатись до надурочних робіт або направлятись у відрядження без їх згоди. Тобто, відповідальність за належне виконання 2-ї частини вказівки ГУ ДСНС України у Донецькій області щодо доставляння списків до Головного управління в м. Маріуполь лежить на начальнику загону [PERSON] В резолютивній частині наказу начальником загону зазначено, що догана їй оголошується за «низький рівень підготовки документів». Застосування стягнення у вигляді догани може мати місце, коли працівник вчинив конкретний дисциплінарний проступок, тобто допустив невиконання чи неналежне виконання своїх трудових обов'язків, щоб це невиконання, чи неналежне виконання трудових обов'язків, було протиправним та винним і носило характер протиправних дій щодо його трудових обов'язків. Наказ не містить посилання щодо будь-якого порушення нею ні вимог її посадової інструкції, ні правил трудового розпорядку, що ще раз свідчить про те, що обов'язки, покладені на неї посадовою інструкцією та правила трудового розпорядку нею не порушені. Допущений нею один незначний недолік при підготовці списків, по-перше, неможна кваліфікувати як «низький рівень підготовки документів», а по-друге, не є порушенням трудової дисципліни. З огляду на вищевикладене, накладення на неї дисциплінарного стягнення є незаконним. Як наслідок, позбавлення премії за липень 2016 року також є неправомірним, та підлягає стягненню з підприємства. Премія в липні 2016 року нарахована в розмірі 150 % від заробітку. Відповідно до довідки заробітна плата за липень складала 1913,25 грн., тобто незаконно невиплачена премія складає 2869,88 грн., яка підлягає стягненню з підприємства. Крім того, вважає таким, що виданий в порушення вимог ст. 38 КЗпП України наказ № 92 «Про звільнення» від 3 серпня 2016 року. Вона є внутрішньо переміщеною особою з м. Дебальцеве. У січні 2015 року вона разом із загоном та підпорядкованими частинами ДСНС виїхала до м. Світлодарська, під час евакуації вона вивезла архів документів особового складу частини, за що їй була оголошена подяка ДСНС України. Її дочці 6 років, яку вона виховує одна, працює в загоні з 2013 року і не мала наміру звільнятись з роботи, оскільки інших джерел існування, крім роботи, у неї немає. Про її намір продовжувати роботу свідчать ті підстави, що вона прибула 2 серпня 2016 року до загону, щоб здати листок непрацездатності, підготуватися до наступного робочого дня, при цьому у зв'язку з тим, що на той час були проблеми з транспортом, вона приїхала з дочкою з необхідними речами та зняла готель у м. Світлодарську. Наказ про звільнення виданий на наступний день 3.08.2016 року. 2 серпня 2016 року наприкінці робочого дня тільки було подано заяву, а вже на наступний день 3 серпня 2016 року, виданий наказ. У такий спосіб начальник загону не дав часу їй оговтатись від його тиску та погроз, позбавив її можливості відкликати заяву про звільнення і залишитись на роботі. У неї потреби такого термінового звільнення не існувало. Заява про звільнення не містить будь-яких посилань на фактичні обставини, які зумовили б наявність її наміру покинути роботу, а лише стандартне формулювання «необхідність догляду за дитиною віком до 14 років», що свідчить про те, що у неї підстав для звільнення не було, при тому з такою терміновістю, заява написана за ініціативою та під тиском начальника загону. Психологічний тиск з боку начальника загону [PERSON] почався з моменту конфлікту 19.07.2016 року, 25.07.2016 року вона пережила стрес в результаті якого сталося погіршення її здоров'я, і 02.08.2016 року використовуючи її подавлений психоемоційний стан, змусив проти її волі написати заяву про звільнення. Відповідно до амбулаторної картки, у неї 26.07.2016 року вперше виявлено захворювання вегето-судинної дистонії, крім того, лікарем діагностовано психоемоційний розлад - астенодепресивний синдром. Ця обставина обумовлена психологічним тиском з боку начальника загону [PERSON] Крім того, 26.07.2016 року вона подала заяву начальнику загону про надання їй відпустки, заява була відправлена рекомендованим листом та отримана 29.07.2016 року, про що свідчить корінець повідомлення про вручення. Заява не була належним чином зареєстрована та розглянута до 03.08.2016 року. У відповіді від 11.08.2016 року на її заяву начальник цинічно зазначає, що вона отримана тільки 3 серпня 2016 року і з огляду на її звільнення, вимоги щодо відпустки являються недоречними. Начальником загону навмисно з 29.07.2106 по 3.08.2016 затягнутий розгляд заяви про надання відпустки, та під час зволікання, він примусив мене написати заяву про звільнення. Заява про відпустку своєчасно розглянута не була, а заява при звільнення розглянута миттєво. Її заява про надання відпустки свідчить про той факт, що вона, перебуваючи у подавленому психоемоційному стані у зв'язку з психологічним тиском начальника загону, намагалась на деякий час уникнути цього тиску, та мала надію на те, що за час відпустки, начальник залишить свої наміри на моє звільнення. Але сподівання виявились марними. Вважає, що заява всупереч ст. 38 КЗпП України була подана не за її добровільним волевиявленням, а за ініціативою та під тиском начальника відділу [PERSON] у зв'язку з чим наказ № 92 «Про звільнення» від 3 серпня 2016 року підлягає скасуванню як незаконний, а вона повинна бути поновлена на роботі на посаді фахівця (з персоналу) 1 категорії 23 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Донецькій області. В результаті неправомірного накладення на неї дисциплінарного стягнення та позбавлення премії, а також в результаті її незаконного звільнення, вона пережила моральні страждання, стан її здоров'я погіршився, вона перебувала на лікуванні. Тим самим їй заподіяно моральну шкоду в розмірі 3000 грн та 10000 грн. відповідно. Позивач [PERSON], представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримали пред'явлені позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, просили їх задовольнити. Представники відповідача - 23 державного пожежно-рятувального загону Головного управління ДСНС України у Донецькій області [PERSON], [PERSON] у судовому засіданні позов не визнали, надавши суду письмові заперечення, в яких зазначили, що [PERSON], згідно наказу начальника 23 ДПРЗ Головного управління від 01.06.2013 року № 1 була прийнята на посаду фахівця (з персоналу) 1 категорії 23 Головного управління. В липні 2016 року [PERSON] згідно наказу начальника 23 ДПРЗ Головного управління від 25.07.2016р. № 83 була оголошена догана. В серпні 2016 року [PERSON] надала на ім'я начальника 23 ДПРЗ Головного управління заяву про звільнення за власним бажанням у зв'язку з необхідністю догляду за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку та у відповідності з діючим законодавством України, її заява була задоволена (наказ начальника 23 ДПРЗ Головного управління від 03.08.2016р. № 92). Наказ начальника 23 ДПРЗ Головного управління від 25.07.2016 року № 83 «Про недоліки роботи та покарання винних» вважають справедливим, правомірним та прийнятим згідно норм чинного законодавства. Посилання позивача на необґрунтованість накладеного дисциплінарного стягнення та позбавлення її премії за місяць не мають під собою жодних підстав, оскільки вищезазначеному наказу № 83 передувало службове розслідування від 25.07.2016 року, де було детально розглянуто на той момент можливе порушення з боку [PERSON] та колегіально і одностайно члени комісії дійшли до висновку, що недоліки були допущені [PERSON] внаслідок незадовільного виконання своїх службових обов'язків. Після завершення розслідування, висновки комісії були надані начальнику загону для прийняття відповідного рішення. Згідно з Положенням про преміювання працівників 23 ДПРЗ Головного управління затвердженого наказом начальника 23 ДПРЗ Головного управління від 19.01.2016 року № 18, начальник загону має право позбавити премії у разі притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності, відповідно у діях начальника загону не вбачається жодних порушень. Щодо вимоги Позивача скасувати наказ начальника 23 ДПРЗ Головного управління про звільнення від 03.08.2016 року № 92, зазначають, що рішення про звільнення було прийнято позивачем особисто, добровільно, без будь-якого тиску з боку керівництва загону, заява про звільнення написана власноруч, причина звільнення - стаття 38 КЗпП України були вказані також Позивачем згідно заяви про звільнення. В своїй заяві про звільнення позивач чітко вказала причину звільнення, а саме у зв'язку з необхідністю догляду за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку, а також сама визначила дату звільнення - 03.08.2016 року. В процесі звільнення до керівництва загону жодних претензій позивач не висувала. З наказом начальника 23 ДПРЗ Головного управління про звільнення від 03.08.2016 року № 92 [PERSON] була ознайомлена та згодна з ним, про що свідчить особистий підпис позивача та відсутність будь-яких заперечень, які [PERSON] у разі наявності мала право зазначити в наказі. Жодної заяви про відзив заяви про звільнення на адресу 23 ДПРЗ Головного управління від позивача не надходило. Неодноразові пропозиції з боку відповідача, а також керівництва Головного управління про залишення на роботі або переведення позивача на посаду в інший на запропонований позивачу підпорядкований Головному управлінню підрозділ були нею відхилені. Вимога позивача щодо відшкодування моральної шкоди також ж є необґрунтованою та безпідставною, оскільки позивач не обґрунтовує, з чого вона виходить, визначаючи розмір такої шкоди. Крім того, підставою для відшкодування моральної шкоди є наявність такої шкоди та протиправність діяння її заподіювача, що в даній справі нічим не підтверджено та не доведено. Підстави, які б свідчили про наявність заподіяння шкоди позивачу, відсутні, так само як відсутні і будь-які незаконні обставини, що викладені у позові. Позивач оперує доводами, які базуються лише на власному, однобічному баченні цієї справи, не підтверджуються жодними фактами та не мають обґрунтованих підстав. Начальник 23 державного пожежно-рятувального загону Головного управління ДСНС України у Донецькій області [PERSON] особисто пояснив, що дисциплінарне стягнення у вигляді догани було ним накладено на [PERSON] згідно з вимогами діючого законодавства. 20.07.2016 року списки працівників 23 ДПРЗ повинні були надані до Головного управління згідно затвердженого графіку. На підставі цих списків формується наказ начальника Антитерористичного центру про нарахування працівникам пільгової вислуги років та виплати надбавок за участь в АТО, тому зазначення в них точних відомостей та своєчасне надання цих списків до Головного управління мають важливе значення і за це він, як начальник загону, несе персональну відповідальність. 20.07.2016 року, приблизно о 08.20 годині, коли [PERSON] йому були надані підготовлені нею списки, ним була виявлена помилка у цих списках, на яку він одразу вказав [PERSON] Приблизно ще через годину вона надала йому виправлені списки, однак своєчасно доставити їх до Головного управління в цей день вже було неможливо. Лише за погодженням з Головним управлінням вказані списки були надані 22.07.2016 року. Таким чином, з вини [PERSON], яка допустила в списках серйозну помилку, на виправлення якої був витрачений зайвий час, не були виконані вказівки ГУ про своєчасне надання списків. На його вимогу вона написала письмові пояснення з цього приводу, вважала свою помилку незначною. Створена за його наказом спеціальна комісія провела службове розслідування та підтвердила факт незадовільного виконання [PERSON] службових обов'язків через її особисту недбалість. За результатами службового розслідування, з якими була особисто ознайомлена [PERSON], ним 25.07.2016 року був виданий наказ № 83 про оголошення їй догани та позбавлення її премії в повному обсязі за липень 2016 року. 02.08.2016 року [PERSON] сама зайшла до його службового кабінету та подала йому вже написану нею у 2 екземплярах заяву про своє звільнення з роботи за власним бажанням у зв'язку з доглядом за дитиною до досягнення нею 14-річного віку. На його заперечення, що не треба поспішати, та питання, чому вона так робить, [PERSON] сказала, що не буде з ним працювати та стала вимагати звільнити її з 03.08.2016 року згідно поданої заяви, інакше вона буде звертатися до суду. Він прийняв цю заяву, розписався у другому екземплярі, який їй повернув. Ніяких зауважень після цього від [PERSON] не надходило, тому 03.08.2016 року ним був виданий та підписаний наказ № 92 про її звільнення з роботи на підставі ст.38 КЗпП України. Через відсутність у загоні працівника кадрового апарату він змушений був викликати 03.08.2016 року іншого спеціаліста з Головного управління, якому [PERSON] передала усі справи та документи. Просили відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Свідок [PERSON], яка працює в 23 державному пожежно-рятувальному загоні Головного управління ДСНС України у Донецькій області фахівцем з організації заходів цивільного захисту, в судовому засіданні пояснила, що 13 липня 2016 року [PERSON] вийшла із відпустки. В цей день її ознайомили з вказівкою ГУ ДСНС України в Донецькій області про вдосконалення роботи щодо формування списків особового складу загону. Після того, як вона була ознайомлена з вимогою, начальник їй сказав, щоб вона підготовила відповідні списки до 18 липня 2016 року, оскільки в цей день мала їхати машина до м. Маріуполя ї ці списки можливо відвезти до Головного управління. [PERSON] відповіла, що вона не встигне їх підготувати. 19 липня 2016 року [PERSON] ознайомили з наказом про відрядження, на який вона написала заперечення, зазначивши, що в неї є малолітня дитина, яку вона не може залишити саму. 20 липня 2016 року в списках начальником загону була виявлена помилка. В цей же день був винесений наказ про створення комісії для проведення службового розслідування. Під час службового розслідування вивчались усі підготовлені [PERSON] списки, заперечення та письмові пояснення. Комісією було встановлено, що несвоєчасність надання відповідних списків в подальшому могла вплинути на видачу наказу про участь в АТО співробітників загону. Відповідальність за ці списки несла [PERSON], яку під особистий підпис ознайомили з висновком службового розслідування 25 липня 2016 року, на що вона написала заперечення. 26 липня 2016 року [PERSON] не вийшла на роботу і тільки близько 12 години з'ясувалось, що вона в лікарні. 03 серпня 2016 року вона дізналась, що [PERSON] написала заяву на звільнення. 03 серпня 2016 року [PERSON] сама оформила усі відповідні документи на своє звільнення, заповнила особисто свою трудову книжку. При цьому будь-яких скарг на адресу керівництва загону вона не виказувала, говорила тільки, що буде оскаржувати наказ про позбавлення її премії. Свідок [PERSON], яка працює в 23 державному пожежно-рятувальному загоні Головного управління ДСНС України у Донецькій області начальником групи економіки та фінансів, в судовому засіданні пояснила, що 12 липня 2016 року загін отримав вказівку з ГУ ДСНС України в Донецькій області про вдосконалення роботи щодо формування списків осіб, які залучені в АТО. 13 липня 2016 року [PERSON] була ознайомлена з відповідною вказівкою. Протягом 3-х днів начальник запропонував їй підготувати відповідні списки, на що [PERSON] відповіла, що вона не встигне. 26 липня 2016 року [PERSON] пішла на лікарняний. 02 серпня 2016 року [PERSON] прийшла на роботу. Цього ж дня від начальника вона дізналася, що [PERSON] подала заяву про звільнення з роботи за власним бажанням, що він її відмовляв це робити, проте вона була категоричною. На [PERSON] ніхто не тиснув, 03.08.2016 року вона сама готувала довідку про належні їй при звільненні виплати, ніяких нарікань при цьому на керівництво загону не виказувала. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що її сестра [PERSON] працювала в МЧС України з 2012 року по серпень 2016 року, будь-яких конфліктів із співробітниками в неї не було. 19 липня 2016 року [PERSON] їй зателефонувала та повідомила, що її ознайомили з наказом про відрядження за свій рахунок, авансом не забезпечили. На це вона заперечила через наявність малолітньої дитини, оскільки відрядження могло затягнутись, а коштів для цього в неї не було. 20 липня 2016 року з боку керівництва розпочався пресинг, вимагали написати пояснення з приводу того, чому вона не поїхала у відрядження. 25 липня 2016 року [PERSON] ознайомили з наказом про позбавлення її премії. Вона була дуже розчарована, засмучена. Ввечері їй стало дуже погано, вона втратила свідомість. Наступного дня [PERSON] звернулась до лікаря. Їй став телефонувати заступник начальника [PERSON], допитувався, де вона знаходиться. Потім [PERSON] написала лист на ім'я начальника, в якому просила надати їй додаткову відпустку на строк 14 днів. 02 серпня 2016 року [PERSON] забрала дитину з дитячого садка та поїхала до м. Світлодарська. Ввечері того ж дня вона їй зателефонувала та повідомила, що написала заяву про звільнення, оскільки на цьому наполягав начальник. 03 серпня 2016 року [PERSON] приїхала додому і повідомила, що на її робочому місці працювала вже інша людина. До цього будь-яких намірів щодо звільнення у [PERSON] не було. Начальник її постійно дорікав великою зарплатнею. Свідок [PERSON], який працює першим заступником начальника 23 державного пожежно-рятувального загону Головного управління ДСНС України у Донецькій області, в судовому засіданні пояснив, що загін отримав вказівку з ГУ ДСНС України в Донецькій області про вдосконалення роботи щодо формування списків осіб, які залучені в АТО, що було доручено [PERSON] Ця вказівка своєчасно виконана не була, списки мали бути готові та надані до ГУ 20.07.2016 року. Наказом начальника загону була створена службова комісія, головою якої він був призначений. Висновок відповідного службового розслідування був переданий начальнику. При підготовці списків [PERSON] була допущена помилка, яка була суттєвою, оскільки у випадку неточної інформації у наказі начальника Антитерористичного центру про нарахування працівникам пільгової вислуги років та виплати надбавок за участь в АТО також буде помилка. Начальник зобов'язав [PERSON] виправити відповідну помилку. 25 липня 2016 року [PERSON] ознайомили з висновком службового розслідування, на який вона написала заперечення. Також був виданий наказ про накладення на [PERSON] дисциплінарного стягнення. 26 липня 2016 року за наказом начальника він мав з'ясувати причину відсутності [PERSON] на робочому місці. Під час телефонної розмови з [PERSON] йому стало відомо, що остання знаходиться на лікарняному. При цьому зауважив, що будь-якого впливу з боку керівництва на [PERSON] не було. Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають з наступних підстав: Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебувала у трудових відносинах з 23 державним пожежно-рятувальним загоном Головного управління ДСНС України у Донецькій області з 01.06.2013 року по 03.08.2016 року, де працювала на посаді фахівця (з персоналу) 1 категорії. 13 липня 2016 року з Головного управління державної служби України в надзвичайних ситуацій у Донецькій області на адресу 23 державного пожежно-рятувального загону Головного управління ДСНС України у Донецькій області надійшла вказівка про вдосконалення роботи щодо формування списків особового складу для забезпечення правильного оформлення особових справ та своєчасного їх направлення на розгляд Комісії ДСНС України для визначення статусу учасника бойових дій, якою встановлено відповідний графік для надання вищезазначених списків. Відповідальність за виконання цієї вказівки була покладена на [PERSON] (а.с. 88-90). 20 липня 2016 року після надання [PERSON] підготовлених нею списків начальнику 23 пожежно-рятувального загону Головного управління ДСНС України у Донецькій області [PERSON] останнім при перевірці списків була виявлена помилка, а саме: сержанту служби цивільного захисту [PERSON] невірно вказана підстава її прибуття та залучення до участі в АТО на території Донецької області. У зв'язку з цим вказані документи не надані 20.07.2016 року до Головного управління ДСНС України у Донецькій області згідно встановленого ним графіку їх надання (а.с.90 зворот). 20 липня 2016 року [PERSON] на ім'я начальника 23 ДПРЗ [PERSON] подані письмові пояснення з вказаного приводу (а.с.166). 20 липня 2016 року винесено наказ начальника 23 державного пожежно-рятувального загону Головного управління ДСНС України у Донецькій області (з основної діяльності) № 92 про призначення комісії з проведення службового розслідування з метою з'ясування обставин та причин факту не виконання вимог вказівки ГУ від 12.07.2016 року № 12/12/3460 фахівцем (з персоналу) 1 категорії [PERSON], про що остання була ознайомлена особисто 20.07.2016 року (а.с. 83). Висновком службового розслідування від 25.07.2016 року встановлено вину [PERSON], зокрема, що [PERSON] допустила помилку під час відпрацювання документів щодо залучення особового складу до забезпечення проведення антитерористичної операції на території Донецької області та порушила вимоги вказівки Головного управління від 10.08.2015 року № 12/12/2760 «Про надання методичної вказівки щодо порядку виплат винагороди за участь в АТО». Даний проступок мав місце через особисту недбалість, зазначені недоліки були допущені внаслідок незадовільного виконання своїх службових обов'язків з боку фахівця (з персоналу) 1 категорії 23 державного пожежно-рятувального загону ГУ ДСНС України у Донецькій області, та комісія вважала за необхідне притягнути [PERSON] за вищенаведені дії до дисциплінарної відповідальності. З висновком службового розслідування 25.07.2016 року [PERSON] особисто було ознайомлено, на що остання надала свої письмові пояснення (а.с. 91-94). Наказом начальника 23 державного пожежно-рятувального загону Головного управління ДСНС України у Донецькій області (по особовому складу) від 25.07.2016 року № 83 «Про недоліки роботи та покарання винних» за низький рівень підготовки документів щодо залучення особового складу до забезпечення проведення антитерористичної операції на території Донецької області, незадовільного виконання своїх службових обов'язків [PERSON], фахівцю (з персоналу) 1 категорії 23 державного пожежно-рятувального загону Головного управління ДСНС України у Донецькій області, оголошено догану та позбавлено премії в повному обсязі за липень 2016 року (а.с.92-96). Наказом від 26.07.2016 року № 87 (по особовому складу) за низький рівень підготовки документів, незадовільного виконання свої обов'язків [PERSON], фахівця (з персоналу) 1 категорії 23 державного пожежно-рятувального загону позбавлено премії в повному обсязі за липень 2016 року (відповідно до наказу ДПРЗ-23 від 25.07.2016 р. № 83). Відповідно до ст. 139 КЗпП України, працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Відповідно до ст. 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення : догана; звільнення. Дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці (ст. 148 КЗпП України). До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, а також обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку (ст. 149 КЗпП України). Отже, в силу статей 147-149 КЗпП України, роботодавець має право застосовувати до працівника дисциплінарне стягнення за винне невиконання або неналежне виконання працівником покладених на нього трудових обов'язків. Згідно п.5 Посадової інструкції фахівця (з персоналу) 1 категорії 23 пожежно-рятувальний загін Головного управління ДСНС України у Донецькій області, на [PERSON] була покладена відповідальність за: невиконання своїх функціональних обов'язків; невиконання покладених на неї завдань; невиконання планів, затверджених начальником загону; невиконання розпоряджень та доручень начальника загону; порушення законодавства; за збереження державної таємниці в межах компетенції; за порушення дисципліни та порушення, допущені при виконанні функціональних обов'язків, несе цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність згідно із чинним законодавством (а.с.78-79). Згідно п.2.4 Положення про преміювання працівників 23 пожежно-рятувального загону Головного управління ДСНС України у Донецькій області, начальник загону має право позбавити премії, зокрема, у випадку притягнення до дисциплінарної відповідальності (а.с.86-87). Таким чином, оскільки недоліки в роботі позивача мали місце, то у відповідача були законні підстави для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності з накладенням на неї дисциплінарного стягнення у вигляді оголошення догани, а також позбавлення позивача премії в повному обсязі за липень 2016 року. При притягненні позивача до дисциплінарної відповідальності відповідачем було дотримано всіх вимог трудового законодавства щодо строків накладення дисциплінарного стягнення та порядку притягнення до дисциплінарної відповідальності. При цьому накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді догани суд вважає співмірним, оскільки через неналежне виконання службових обов'язків [PERSON], що виразилось у низькому рівні підготовки документів щодо залучення особового складу до забезпечення проведення антитерористичної операції на території Донецької області був спричинений зрив покладених на 23 пожежно-рятувальний загін Головного управління ДСНС України у Донецькій області вказівкою Головного управління ДСНС України у Донецькій області від 10.08.2015 року № 12/12/2760 завдань щодо формування списків особового складу для забезпечення правильного оформлення особових справ та своєчасного їх направлення на розгляд Комісії ДСНС України для визначення статусу учасника бойових дій, що в подальшому вплинуло на своєчасність надання списків про участь в АТО співробітників 23 ДПРЗ згідно встановленого графіку. Відповідно до листка непрацездатності, виданого на ім'я [PERSON], остання знаходилась на лікарняному з 26.07.2016 року по 02.08.2016 року з діагнозом вегето-судинна дистонія по гіпертонічному типу та повинна стати до роботи 03.08.2016 року (а.с. 29). 02 серпня 2016 року [PERSON] на ім'я начальника 23 пожежно-рятувального загону Головного управління ДСНС України у Донецькій області [PERSON] подана письмова заява, в якій вона просила звільнити її 03.08.2016 року за власним бажанням у зв'язку з необхідністю догляду за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку (а.с.76). Наказом начальника 23 пожежно-рятувального загону Головного управління ДСНС України у Донецькій області [PERSON] від 03 серпня 2016 року № 92 [PERSON], фахівця (з персоналу) 1 категорії 23 пожежно-рятувального загону Головного управління ДСНС України у Донецькій області, звільнено 03 серпня 2016 року відповідно до ст.38 КЗпП України за власним бажанням у зв'язку з необхідністю догляду за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку на підставі заяви останньої з виплатою належних при звільненні сум (а.с.18). Відповідно до ст. 38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Відповідно до п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992р. № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», по справах про звільнення за ст.38 КЗпП суди повинні перевіряти доводи працівника про те, що власник або уповноважений ним орган примусили його подати заяву про розірвання трудового договору. Подача працівником заяви з метою уникнути відповідальності за винні дії не може розцінюватись як примус до цього і не позбавляє власника або уповноважений ним орган права звільнити його за винні дії з підстав, передбачених законом, до закінчення встановленого ст.38 КЗпП строку, а також застосувати до нього протягом цього строку в установленому порядку інше дисциплінарне стягнення. Відповідно до ч. 1 п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992р. № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. У судовому засіданні встановлений той факт, що позивач [PERSON] 02.08.2016 року особисто подала заяву про звільнення за власним бажанням з зазначенням конкретної дати її звільнення - 03.08.2016 року, коли ї була звільнена наказом начальника 23 ДПРЗ № 92. Даний факт повністю підтверджується сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів у справі, а також поясненнями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] Будь-яких об'єктивних, переконливих доказів, які б підтверджували факт написання [PERSON] 02.08.2016 року заяви про звільнення під примусом з боку начальника 23 ДПРЗ [PERSON] або іншої уповноваженої особи відповідача, позивачем та її представником суду не надано. Доводи позивача та її представника мають суб'єктивний, надуманий характер, а тому не можуть бути взяті судом до уваги через їх необгрунтованість. Пояснення свідка [PERSON] також не можуть бути взяті до уваги, оскільки остання є рідною сестрою позивача, тобто заінтересованою у справі особою. З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку, що звільнення позивача за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України було здійснено правильно і законно, у відповідності з вимогами діючого законодавства, тому позовні вимоги [PERSON] в частині поновлення її на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed