Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-07 00:00:00

Звернувшись до суду із спільною заявою, [PERSON] та [PERSON] просять розірвати шлюб між ними, посилаючись на те, що 23 травня 2013 року між ними укладено шлюб. Від шлюбу у них народилася дитина - [PERSON] , [INFO] . Сімейно-шлюбні відносини та ведення спільного господарства між ними припинені через відмінність поглядів на сімейне життя та обов`язки. На даний час їх шлюб носить формальний характер, примирення між ними неможливе та буде суперечити інтересам подружжя. Спору щодо поділу спільного майна сторони не мають. Між ними досягнуто згоди щодо визначення місця проживання дитини після розірвання шлюбу, участі у забезпеченні умов життя дитини та участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживатиме окремо, та подальшого утримання дитини, що підтверджується договором. Заявники [PERSON] , [PERSON] , будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися. У спільній заяві про розірвання шлюбу просили розглянути справу без їх участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги заяви підлягають задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України (далі - СК України), суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ч. 1 ст. 24 СК України). Згідно з ч. 3 ст. 293 ЦПК України, у порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 109 СК України, подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Пунктом 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11, розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей (ст. 109 СК України), провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу. Судом встановлено, що 23 травня 2013 року Кам`янобрідським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луганського міського управління юстиції зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 99. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини - [PERSON] (а.с. 5). Від шлюбу у заявників народилася дитина - [PERSON] , [INFO] (а.с. 9). Шлюбні відносини між заявниками припинені через відмінність поглядів на сімейне життя та обов`язки. Спору про майно, що перебуває у спільній власності подружжя, між заявниками немає. Між [PERSON] та [PERSON] досягнуто згоди щодо визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] після розірвання шлюбу, участі у забезпеченні умов життя дитини та участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживатиме окремо, та подальшого утримання дитини, що підтверджується договором від 25 червня 2021 року, посвідченим приватним нотаріусом Бахмутського районного нотаріального округу Донецької області Кравченко О.В. та зареєстрованим в реєстрі за № 720 (а.с. 10-12). За таких обставин, оскільки є взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу та письмовий договір щодо визначення місця проживання та виховання дитини, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам заявників, тому вимоги заявників про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Зі свідоцтва про шлюб видно, що при укладенні шлюбу заявник [PERSON] змінила дівоче прізвище « [PERSON] » на прізвище чоловіка « [PERSON] ». При цьому, відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В свою чергу, враховуючи, що заявником [PERSON] не заявлено клопотання про відновлення дошлюбного прізвища, суд вважає за доцільне після розірвання шлюбу залишити їй прізвище, набуте у шлюбі, - « [PERSON] ». На підставі ст. ст. 24, 104, 105, 109, 112 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved