Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-17 00:00:00

І. Виклад позиції позивача, відповідача. 15.05.2018 року позивач звернулася до суду з вказаною позовною заявою до відповідача, у якій просила розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 11.09.2004 року між сторонами зареєстровано шлюб. Від вказаного шлюбу у подружжя народилася донька - [PERSON] , [INFO] .. Близько 12 років шлюбні відносини між позивачем та відповідачем припинено. Спільне життя не склалося у зв`язку з тим, що у сторін різні характери та погляди на сімейне життя. Фактично сім`я розпалася і збереження її неможливо. На теперішній час сторони проживають окремо, шлюб носить формальний характер, а тому підлягає розірванню. На підставі зазначеного, позивач змушена звернутись до суду з вказаним позовом. Позивач вважає примирення не можливим, подальше спільне життя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача та доньки, яка після розірвання шлюбу залишається проживати з позивачем. Спору про майно, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя не має. ІІ. Процесуальні дії суду у справі. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 15.05.2018 року вказана справа передана в провадження судді Херсонського міського суду Херсонської області Дорошинській В.Е. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 16.05.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. 16.07.2018 року Херсонським міським судом Херсонської області до компетентного суду Російської Федерації спрямовано доручення про вручення документів громадянину Хромову І.В. 08.07.2019 року на адресу Херсонського міського суду Херсонської області повернуто документи, складені російським судом у зв`язку з неможливістю виконання доручення Херсонського міського суду Херсонської області про вручення документів [PERSON] через його неприбуття в судове засідання. На підставі розпорядження керівника апарату Херсонського міського суду Херсонської області від 07.05.2020 року та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.05.2020 року, цивільна справа передана 07.05.2020 року на розгляд судді Булах Є.М. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 08.05.2020 року цивільну справу прийнято до провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 18.06.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 18.08.2020 року. У час призначений для розгляду справи позивач в судове засідання не з`явилася, 18.08.2020 року через канцелярію суду подала заяву, у якій клопотала про розгляд справи за її відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечувала. У судове засідання у час призначений для розгляду справи за суттю, відповідач не з`явився. З матеріалів судового доручення до іноземному суду вбачається, що у судові засідання, призначені на 17.10.2018 року, 14.11.2018 року для вручення судових документів, відповідач до Перовського районного суду м. Москви не з`явився, що унеможливило виконання судового доручення. За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі ч.1 ст.280 ЦПУ України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, враховуючи згоду позивача про розгляд справи у його відсутності у заочному порядку із ухвалення рішення при заочному розгляді справи на підставі поданих позивачем документів та повторної неявки відповідача у судові засідання з приводу вручення йому судових документів, що сприймається судом як належне повідомлення відповідача про день, час та місце судового розгляду справи і відсутності будь-яких заяв від нього, суд вважає за можливе постановити розглянути справу у заочному порядку за відсутності учасників справи із ухваленням заочного рішення, крім того, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. З`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. ІІІ. Фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст правовідносин. Судом встановлено, що 11.09.2004 року між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , укладено шлюб, про що міським відділом реєстрації актів цивільного стану Херсонського обласного управління юстиції 11.09.2004 року зроблено актовий запис за №586 та видано свідоцтво про одруження серії [NUMBER] . Прізвище дружини після одруження - « [PERSON] ». Під час перебування подружжя у шлюбі у них народилася донька - [PERSON] , [INFO] , про що 09.11.2004 року Суворовським відділом реєстрації актів цивільного стану Херсонського міського управління юстиції зроблено актовий запис №643 та видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] . На теперішній час сторони проживають окремо, сімейного життя не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують, дитина проживає з позивачем. Спору про майно, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя не має. Перешкод для пред`явлення позову та розгляду справи про розірвання шлюбу Судом не встановлено. ІV. Оцінка Суду. Відповідно до статті 51 Конституції України, частини першої статті 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно із частиною першою статті 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Частиною другою статті 112 СК передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно із Постановою Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Як вбачається з викладених письмово обставин позивачем, спільне подружнє життя у сторін не склалося, вони припинили шлюбні стосунки і поновлювати їх не мають наміру, примирення і збереження сім`ї є неможливим, що у тому числі підтверджується визнанням позову відповідачем. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право за статтею 113 СК України після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачем не заявлено про зміну прізвища, а тому суд вважає можливим залишити без змін після розірвання шлюбу прізвища позивача. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. За таких обставин, враховуючи фактичні взаємини подружжя, відсутність порозуміння між сторонами, беручи до уваги наявність неповнолітньої дитини та інші обставини життя подружжя, Суд знаходить підстави для розірвання шлюбу, оскільки його збереження суперечило б інтересам сторін. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що шлюб необхідно розірвати. V. Заходи забезпечення позову (заяви). Заходи забезпечення позову (заяви) судом не застосовувалися. VI. Розподіл судових витрат між сторонами. Позивачем не заявлено вимогу про стягнення судових витрат з відповідача.

Outcome: approved