Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-02 00:00:00

З позову АТ КБ «ПриватБанк», що був направлений до суду 30.10.2018 року та надійшов 01.11.2018 року вбачається, що відповідно до укладеного договору №б/н від 25.11.2013 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих з період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. Позивач зазначає, що відповідач [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Вказує, що Банк свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме: надав відповідачу [PERSON] кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач [PERSON] не виконала умов кредитного договору (умов і правил надання банківських послуг) і не повертала отриманих кредитних коштів відповідно до умов договору, у зв`язку з чим станом на 06.08.2018 року виникла заборгованість в сумі 110211 грн. 75 коп., яка складається з наступного: 4907,11 грн. - заборгованість за кредитом; 105304,64 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 25.11.2013 року по 03.03.2018 року. Посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов`язань по кредитному договору та на норми, зокрема, ст.ст. 526,527,530,598,629,1054 ЦК України, позивач АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №б/н від 25.11.2013 року в сумі 110211 грн. 75 коп., яка складається з наступного: 4907,11 грн. - заборгованість за кредитом; 105304,64 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 25.11.2013 року по 03.03.2018 року (а.с.а.с.2-5). З повідомлення Устивицької сільської ради Великобагачанського району Полтавської області від 15.11.2018 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована в [ADDRESS] (а.с.52). Спрощене позовне провадження у справі було відкрито ухвалою суду від 19 листопада 2019 року та призначено судовий розгляд справи. Визначено відповідачеві п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву (а.с.54). 07.12.2018 року до суду надійшов відзив відповідача [PERSON] на позовну заяву АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с.а.с.61-68). У поданому відзиві відповідач у справі [PERSON] заперечила проти задоволення позовних вимог позивача та просила в позові відмовити; вказує, що вона не отримувала від позивача у справі жодної картки, на якій би був наданий кредитний ліміт, відповідно, вона не отримувала кошти в якості кредиту за обставин, які вказані позивачем у справі; вважає, що анкета-заява, витяг з умов та правил надання банківських послуг, тарифами з обслуговування кредитних карт «Універсальна» є неналежними і недостовірними доказами з огляду на положення ряду статей ЦК України; вважає, що розрахунок заборгованості теж не є належним доказом у справі, оскільки є калькуляцією, якою позивач обґрунтовує розмір своїх позовних вимог; також відповідач заявила про застосування строків позовної давності згідно ст.ст.256-258,267 ЦК України. 11.01.2019 року до суду надійшла відповідь позивача АТ КБ «ПриватБанк» на відзив відповідача у справі [PERSON] , зі змісту якої вбачається, що позивач наводить свої доводи в обгрунтування заявлених позовних вимог до відповідача [PERSON] і просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі (а.с.а.с.77-82). До даної відповіді на відзив позивачем надана довідка про отримання [PERSON] картки № [NUMBER] зі строком дії до останнього дня 09.2016 року (а.с.84) та повна виписка по картці [PERSON] за період з 01.11.2013 року по 14.12.2018 року (а.с.а.с.85-86); змінені з 01.07.2014 року тарифи на зняття коштів (а.с.87), фотознімок [PERSON] (а.с.88), довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти клієнта [PERSON] (картрахунок [NUMBER] від 03.01.14) (а.с.89), копія наказу про затвердження умов і правил надання банківських послуг для Приватбанку і всіх дочірніх банків (а.с.а.с.90-91). 25.01.2019 року представником відповідача у справі [PERSON] адвокатом Павлюком І.О. подані заперечення на відповідь на відзив (а.с.а.с.113-115). 15.02.2019 року до суду надійшли письмові пояснення представника позивача АТ КБ «ПриватБанк» Гаренко Н.В. з приводу поданої позовної заяви та заяв учасників по суті справи (а.с.а.с.126-129,131-134). 19.02.2019 року до суду надійшов лист представника позивача у справі АТ КБ «ПриватБанк» Гаренко Н.В. з приводу інформації та документів, які витребував суд з метою належного розгляду даної цивільної справи (а.с.137). Ухвалою суду від 05.03.2019 року витребувано у позивача у справі оригінал або належно завірену копію належної якості Анкети-заяви від імені [PERSON] (а.с.а.с.141-142). 01.04.2019 року на адресу суду надійшла якісна копія Анкети-заяви про приєднання до умов і правил надання банківських послуг в ПриватБанку щодо [PERSON] (а.с.156). В судове засідання представник позивача АТ «Приватбанк» не з`явився, позивач у справі належним чином сповіщений про день і час розгляду справи; у позовній заяві та окремій заяві вказується про можливість розгляд справи у відсутність представника позивача (а.с.а.с.5,7). В судовому засіданні 25.01.2019 року відповідач [PERSON] та її представник адвокат Павлюк І.О. позовні вимоги позивача не визнали, в своїх поясненнях посилалися на обставини та доводи, які викладені в відзиві на позовну заяву та запереченнях на відповідь на відзив та просили в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовити в повному обсязі. В судовому засіданні 03.09.2019 року представник відповідача адвокат Павлюк І.О. висловив аналогічну позицію з приводу заявленого позову АТ КБ «ПриватБанк» та просив в його задоволенні відмовити. Суд, заслухавши пояснення відповідача [PERSON] , пояснення та доводи її представника адвоката Павлюка І.О., розглянувши заяви учасників по суті справи, детально вивчивши та проаналізувавши матеріали справи і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких підстав. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України). Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У розумінні цивільно-процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача, стосовно якої він просить ухвалити рішення, у матеріальному розумінні - це певна річ (об`єкт), щодо якої виник спір. Судом встановлено, що відповідно до укладеного кредитного договору №б/н від 25.11.2013 року [PERSON] отримала кредит в розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з запропонованими АТ КБ «ПриватБанк» Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між нею та банком Кредитний договір, що підтверджується підписом відповідача у заяві (а.с.а.с.13,14-28,29-37,156). Вказане також підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти по клієнту [PERSON] (картрахунок № [NUMBER] ) (а.с.107). Як вбачається з довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», на момент оформлення кредиту банком встановлено поточну проценту ставку у розмірі 2,5 % (30,00% на рік), а також в ній вказано розмір комісії, штрафів та розмір щомісячного платежу тощо (а.с.13). З бланку Анкети-заяви від імені [PERSON] про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 25.11.2013 року вбачається, що у відповідному бланку вона вказала свої персональні дані та іншу інформацію, необхідну для отримання кредиту в розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок та своїм підписом підтвердила те, що вона ознайомлена з тарифами обслуговування кредитних карт та Умовами надання банківських послуг та Правилами користування платіжною карткою (а.с.156). В ході судового розгляду справи відповідач [PERSON] вказала, що підпис на анкеті-заяві належить їй, проте заперечувала, що кредитну картку вона отримувала саме 25.11.2013 року. Разом з тим, відповідач у справі не надавала суду будь-яких доказів щодо отримання нею кредитної картки в інший період, а ніж 25.11.2013 року, а самі пояснення сторони у справі з цього приводу не є доказами, які можливо покласти в основу судового рішення. Пунктами Умов надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою (умови укладеного кредитного договору №б/н від 25.11.2013 року) встановлено порядок здійснення розрахунків за кредитом та відповідальність сторін, зокрема, відповідача за несвоєчасне погашення кредитних платежів за даним кредитним договором; також, встановлено право банку здійснювати нарахування процентів за користування кредитом, комісії за користування кредитом та пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором (а.с.а.с.13,14-28,29-37). Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи (ст.76 ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України). Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин 5,6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.202 ЦК України). По своїй суті правочин - це вольовий акт і цим відрізняється від подій, що відбуваються незалежно від волі людини. Стаття 203 ЦК України визначає загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Правочин має вчинятися у формі, встановлені законом (ч.4 ст.203 ЦК України). Відповідно до ч.3 ст.203 ЦПК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. В силу ч.1 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають, змінюються і припиняються із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до п.1 ч.2 цієї статті, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори, зміст яких не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; за умови їх вчинення у формі, встановленій законом; особами, які мають необхідний обсяг цивільної дієздатності; за їх вільного волевиявлення, відповідно до їх внутрішньої волі і спрямованих на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними (статті 203-204,215,626 ЦК України). Якщо недійсність договору прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним, то він є правомірним (презумпція правомірності) і підлягає виконанню сторонами, відповідно до встановлених в ньому умов (стаття 204 ЦК України). За нормою та юридичним змістом положень ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За загальним правилом договір є укладеним з моменту, коли сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, якими вважаються умови визначені в законі, або умови, на погодженні яких наполягає та чи інша сторона. За своєю юридичною характеристикою, істотні умови відображають природу договору, а тому відсутність будь-якої з них не дає змоги сторонам виконати їх обов`язки, які покладаються на них за договором. Якщо сторони досягли згоди за всіма істотними умовами, які визнані такими законом, необхідні для даного виду або на погоджені яких наполягає хоча б одна сторона, то договір вважається укладеним і набуває обов`язкової сили для сторін. Договір є підставою виникнення договірного зобов`язання під яким, відповідно до ст. 509 ЦК України, слід розуміти правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ч.1 ст.627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. З матеріалів справи вбачається, що при укладенні кредитного договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України (договір приєднання). Згідно даної норми матеріального права, договір приєднання, це договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Згідно ч.2 ст.638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акценту) другою стороною. У відповідності до п.п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов і Правил надання банківських послуг клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту згідно п.2.1.1.5.7 Договору (а.с.а.с.29-37). Овердрафт (п.1.1.1.52 Договору) - короткостроковий кредит, який надається банком клієнту у разі перевищення суми операції за платіжною карткою над сумою залишку коштів на його рахунку в розмірі ліміту кредитування. Сторонами було визначено, що засобами доступу до картрахунку є кредитна картка клієнта та фінансовий телефон клієнта, який проходить вертифікацію з підтвердженням відповідно до п.1.1.1.16 Договору. За допомогою встановлених засобів доступу до картрахунку відповідачу надано можливість здійснювати дистанційне обслуговування (п.1.1.1.25 Договору - комплекс інформаційних послуг по рахунках клієнта і здійснення операцій по рахунку на підставі дистанційних розпоряджень клієнта). Таким чином, позивач забезпечив відповідачу можливість доступу до карткового рахунку різними можливими шляхами, зокрема, за допомогою карти та фінансового телефону на який приходить динамічний (змінюваний) ОТП - пароль. Тобто, позивачем АТ КБ «Приватбанк» було надано відповідачу у справі набір засобів доступу до картрахунку через віддалені канали обслуговування та до пристроїв самообслуговування, через які клієнтом можуть проводитись банківські операції по картрахунку згідно п.п.1.1.1.82, 1.1.1.96 Договору. Для погашення кредиту банк надав відповідачу інструменти передбачені Договором, а саме: п.2.1.1.12.3, відповідно до якого поповнення картрахунку здійснюється шляхом внесення коштів в готівковій або безготівковій формі і зарахування їх банком на картрахунок держателя, а також шляхом договірного списання коштів з інших рахунків клієнта на підставі Договору. Пунктом 1.1.3.2.3 договору, для АТ КБ «Приватбанк» передбачена можливість зміни тарифів та інших невід`ємних частин договору. При цьому, у сторін договору виникають обов`язки: у кредитора: інформування позичальника щодо внесених змін шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п.1.1.3.1.9 договору; у позичальника: отримання виписки про стан та про здійснені операції по карткових рахунках (п.1.1.2.3 Договору). На підставі п.1.1.5.2 Договору неотримання або несвоєчасне отримання клієнтом виписок про стан рахунків не звільняє клієнта від виконання його зобов`язань за даним договором. Згідно п.п.1.1.6.1, 1.1.6.2 Договору зміни в «Умови та правила надання банківських послуг» вносяться банком щомісячно в односторонньому порядку, а у випадках, коли в односторонньому порядку внесення змін неможливо, банк повідомляє клієнтів про внесені зміни шляхом використання різних каналів зв`язку (а.с.а.с.14-28). У разі незгоди зі змінами «Умов та правил надання банківських послуг» або «Тарифів банку» клієнт має право надати банку заяву про розірвання договору виконавши умови п.2.1.1.5.4 Договору. На підставі п.2.1.1.5.5 Договору відповідач зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Відповідно до п.2.1.1.12.6 Умов і правил надання банківських послуг банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами банку», з розрахунку 360 календарних днів на рік. При непогашенні суми простроченого кредиту згідно п.2.1.1.12.6.1. клієнт сплачує банку пеню, яка розраховується згідно «Тарифів Банку» на час порушення зобов`язання та може змінюватись у відповідності до п.1.1.3.2.3 Договору. Відповідно до п.2.1.1.7.6 договору при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 500.00 грн. (в еквіваленті 500.00 грн. за кредитними картками, відкритим у валюті USD) + 5% від суми позову. Відповідно до п.2.1.1.3.3 Договору відповідач доручив банку списувати з карткового рахунку суми грошових коштів у розмірі здійснених ним операцій, а також вартість послуг, визначену тарифами банку при настанні термінів платежу, а при виникненні боргових зобов`язань згідно п.п.2.1.1.3.5, 2.1.1.12.9 Договору, списувати з будь-якого рахунку відкритого в Банку в тому числі з картрахунку грошові кошти для здійснення платежу з ціллю повного або часткового погашення боргових зобов`язань, а також списання грошових коштів з картрахунку у разі настання строків платежів за іншими договорами клієнта в межах, встановлених цими договорами (договірне списання). Відповідно до п.п.2.1.1.4.2, 2.1.1.12.11 договору банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов`язків за цим договором. Відповідно до п.1.1.7.12 Договору ,Договір діє на протязі 12 місяців з моменту його підписання. Якщо на протязі цього строку жодна з сторін не проінформує другу сторону про розірвання даного договору, він автоматично лонгується на той же строк. Пунктом 1.1.7.42 Договору сторони визнали, що дія договору закінчується в момент закриття останнього рахунку/депозиту клієнта, відкритого в рамках договору або підпадаючого під дію Договору, а також при закінченні використання послуг банка, передбачених Договором. За наявної у клієнта в момент закриття останнього рахунку клієнта непогашеної заборгованості перед банком до Договору, в тому числі по овердрафту, а також заборгованості по сплаті комісії перед банком, дія договору закінчується після повного погашення заборгованості. Пунктом 1.1.7.12 Умов і правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. З довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 14.12.2018 року №30.1.0.0/2-20181101/707 вбачається, що клієнт [PERSON] згідно кредитного договору №б/н від 25.11.2013 року отримала картку №[NUMBER] зі строком дії до останнього дня 09.2016 року (а.с.84). З Виписки по руху коштів по картці клієнта [PERSON] -основна карта [NUMBER] за відповідний період (з 01.11.2013 року по 14.12.2018 року) (а.с.а.с.85-88), а також наданого позивачем у справі розрахунку заборгованості за кредитним договором (а.с.а.с.9-11) вбачається поза розумним сумнівом, що нею здійснювалося знімання грошових коштів, потім частково здійснювалося погашення заборгованості за даним кредитним договором. Оцінюючи вищевказані докази сторони позивача з позиції ст.ст.12,13,77,78-81 ЦПК України суд приходить до висновку, що відповідач у справі [PERSON] отримувала 25.11.2013 року кредитну картку «Універсальна» № [NUMBER] , на яку було встановлено кредитний ліміт згідно договору б/н від 25.11.2013 року та здійснювала користування грошовими коштами по даній картці. Відповідно, доводи сторони відповідача про те, що вона таку кредитну картку не отримувала не підтверджені будь-якими доказами, рівно як і твердження відповідача про те, що вона не користувалася вищевказаною кредитною карткою; при цьому, в цій частині (щодо не використання кредитних коштів) доводи відповідача спростовуються випискою по руху коштів саме по картці клієнта [PERSON] за № [NUMBER] , з якої вбачається, що відповідач у справі використовувала кредитні кошти. Враховуючи вищевикладене, суд не погоджується з посиланнями представника відповідача про те, що наданий стороною позивача розрахунок заборгованості по кредиту [PERSON] не є належним доказом, оскільки наявний у справі розрахунок заборгованості по даному кредитному договору в сукупності з випискою по руху коштів по картці клієнта [PERSON] (основна карта [NUMBER] 7591) за відповідний період вказують в своїй сукупності на те, що відповідач у справі [PERSON] здійснювала використання грошових коштів по даній кредитній картці та підтверджують неналежне виконання нею зобов`язань за кредитним договором б/н від 25.11.2013 року. У відповідності до ст.525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Відповідно до положень ст.ст. 526,527,530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно умов договору та вимог Цивільного кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів (ч.2 ст.1050 ЦК України). Нормами ст.599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведенням належним чином. У відповідності до вимог ст.1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України та ч.2 ст.1054 ЦК України наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) - (ст.610 ЦК України). У відповідності до вимог ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. Договір є обов`язковим для виконання (ст.629 ЦК України). З розрахунку заборгованості по даному кредитному договору б/н від 25.11.2013 року, що наданий позивачем у справі вбачається, що [PERSON] не виконує свої зобов`язання за кредитним договором і станом на 06.08.2018 року виникла заборгованість в сумі 110211 грн. 75 коп., яка складається з наступного: 4907,11 грн. - заборгованість за кредитом; 105304,64 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 25.11.2013 року по 03.03.2018 року (а.с.а.с.9-10). Також позивачем надана довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти клієнта [PERSON] (картрахунок [NUMBER] від 03.01.2014 р.) (а.с.11). Відповідачем у відзиві на позов також заявлено про застосування позовної давності. Згідно ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Стаття 257 ЦК України визначає, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки. Положення ч.4 ст.267 цього Кодексу визначають наслідки спливу позовної давності. Як вбачається з вищевказаного розрахунку, в межах строку дії вищевказаної кредитної картки, 26.05.2015 року відповідачем було здійснено платіж по даному кредиту в сумі 1000 грн., а 17.09.2015 року здійснений платіж 8,72 грн. (а.с.9 зворот). Відповідно, згідно умов і правил даного виду кредитування, наступний платіж по кредиту повинен був бути здійснений відповідачем у жовтні 2015 року. Тому, розглядаючи питання про можливість застосування строку позовної давності за заявою відповідача у справі (про що вказується у відзиві на позов) щодо тіла кредиту, з огляду на вказані здійснені платежі та необхідність проведення відповідачем наступного платежу у жовтні 2015 року, дату направлення позивачем відповідного позову до суду, суд не вбачає підстав для застосування строків давності до тіла кредиту. Поряд з цим, враховуючи заявлення відповідачем у відзиві про застосування строків позовної давності до процентів за користування кредитом, з урахуванням наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості по кредитному договору [PERSON] , суд вбачає, що станом на 31.10.2015 року було нараховано заборгованість по процентах на суму 10228 грн.57 коп., а станом на день закінчення строку дії кредитної картки (останній день вересня 2016 року) нараховано процентів в сумі 27748 грн.65 коп., відповідно, до стягнення в межах строку давності підлягає сума заборгованості по процентах - 17520 грн. 08 коп. (27748,65-10228,57=17520,08 грн.). Заборгованість про процентах, нарахована поза межами строку позовної давності стягненню не підлягає, враховуючи положення ст.ст.256,257 та 267 ЦК України. Заборгованість по процентах після закінчення строку дії картки стягненню не підлягає з наступних підстав. Як встановлено судом в межах розгляду даної цивільної справи, [PERSON] згідно кредитного договору №б/н від 25.11.2013 року отримала картку отримала картку № [NUMBER] зі строком дії до останнього дня 09.2016 року (а.с.84). Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Таким чином, враховуючи вищевказані положення ЦК України та термін закінчення дії картки, вимоги банку про стягнення процентів після 09/2016 року не ґрунтуються на вимогах законодавства. При цьому суд враховує позицію Великої палати ВС, висловлену у своїй постанові від 28.03.2018 року у справі №14-10цс18 та висновки, які викладені у постанові ВС від 06.02.2019 року у справі №175/4753/15-ц. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто, в межах розгляду даної цивільної справи кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів та пені, однак таких вимог по даній справі позивач АТ КБ «ПриватБанк» не заявляв, у зв`язку із чим позовні вимоги про стягнення процентів, нарахованих після закінчення строку дії кредитного договору, є необґрунтованими. Отже, з урахуванням вищевикладеного та наведеного розрахунку заборгованості станом на дату закінчення строку дії договору, підлягає стягненню з відповідача у справі заборгованість по кредитному договору №б/н від 25.11.2013 року станом на 06.08.2018 року в сумі 22427 грн.19 коп., яка складається з наступного: 4907 грн.11 коп. - заборгованість за кредитом та 17520 грн.08 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом. З досліджених матеріалів справи та наявної виписки по рахунку клієнта [PERSON] вбачається, що вона здійснювала використання кредитних коштів по кредитній картці № [NUMBER] та частково сплачувала заборгованість за договором, відповідно, це свідчить про те, що вона була повністю обізнана з умовами кредитування, тому суд, враховуючи і висновки, до яких він прийшов вище в цьому рішенні, також не може погодитися з доводами сторони відповідача про те, що [PERSON] не була обізнана з умовами і правилами кредитування по даному кредитному договору №б/н від 25.11.2013 року. При цьому, відсутність у Анкеті-заяві про приєднання до умов і правил надання банківських послуг в ПриватБанку деяких незаповнених граф та наявність виправлення чи то наведення щодо місяця підписання даної анкети-заяви, не змінює висновків про те, що з сукупності наявних у справі доказів об`єктивно вбачається, що відповідач у справі [PERSON] отримувала відповідну кредитну картку та здійснювала користування кредитними коштами, а також була обізнана з умовами і правилами кредитування. Також, з урахуванням викладеного та виходячи з сукупності наявних матеріалів справи, посилання сторони відповідача у відзиві на те, що вона жодної картки, на якій би був встановлений кредитний ліміт від позивача не отримувала, є надуманими та такими, що спростовуються письмовими доказами у справі, які досліджені в межах розгляду справи на засадах змагальності і диспозитивності. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Поряд з цим, згідно частини 3 цієї статті, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог щодо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. З платіжного доручення про сплату судового збору від 02.10.2018 року №ІНВ92В1ХRE вбачається, що позивачем АТ «ПриватБанк» при зверненні до суду з даним цивільним позовом було сплачено судовий збір в сумі 1762 грн. (а.с.1). Враховуючи вищевикладене, положення ч.1 ст.131, ч.1 ст.141 ЦПК України та те, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню на 19,59 % (розрахунок: 22427 грн.19 коп.х100:114492 грн.90 коп.=19,59 %), з урахуванням роз`яснень, викладених в п.35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» (із змінами), судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача в сумі 345 грн.17 коп. (розрахунок: 1762 грн.х19,59%:100 =345 грн.17 коп.). На підставі викладеного та

Outcome: partial