Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-30 00:00:00

Звернувшись до суду з позовом, [PERSON] просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що з 14.09.2013 року вона перебувала з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 24.02.2016 року шлюб між ними було розірвано. Проте, фактично шлюбні відносини між ними припинені з грудня 2014 року. Під час її вагітності на фоні неприязного відношення відповідач вигнав її з дому, продемонструвавши байдужість до її особливого стану на той час та до можливих наслідків такої поведінки для майбутнього дитини з урахуванням її фізіологічних та психологічних особливостей, обумовлених вагітністю. З того часу вони проживають окремо. [INFO] вона народила дитину, яка проживає з нею. Відповідач, перебуваючи на час народження дитини в зареєстрованому шлюбі, не забрав дитину з пологового будинку, не маючи на це об'єктивної причини. Крім того, з моменту народження сина, відповідач самоусунувся від виховання сина, не спілкується з ним, не приймає участі в його житті, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, не виявляє інтересу до його проблем та інтересів, не піклується про стан його здоров'я. Позивач [PERSON], представник позивача [PERSON] у судовому засіданні пред'явлені позовні вимоги підтримали повністю з тих же підстав, просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON], представник відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнали та відповідач пояснив, що 04 грудня 2014 року під час сварки позивач сама зібрала свої речі та пішла від нього. Дитину з пологового будинку він не поїхав забирати, оскільки у них з позивачем на той час вже були вкрай неприязні відносини, тому він не мав бажання загострювати конфлікт. Крім того, він не відвідував дитину, оскільки не мав бажання створювати нові конфліктні ситуації та провокувати позивачку і членів її сім'ї на неправомірні дії щодо нього. Щоб встановити порядок побачень його зі своїм малолітнім сином, він у 2015 році звернувся з заявою до виконавчого комітету Часовоярської міської ради, який 18.03.2015 року виніс відповідне рішення, яким визначив дні, часи та порядок його побачень з сином. Під час одного з візитів у встановлений рішенням день і час - 26.04.2015 року він попросив позивачку винести дитину на вулицю, щоб уникнути конфліктної ситуації, на що йому сказали зайти в будинок, а потім буквально затягли туди та дали йому в руки дитину. Тримаючи дитину на руках, він не мав можливості навіть присісти, оскільки його цього не дозволили. Розпочався конфлікт, у нього відібрали мобільний телефон, куртку, а потім позивачка його вдарила, нанісши йому 4 удари в обличчя. Після цього він звернувся до травмпункту м. Часів Яру, щоб зафіксувати побої. В наступному він лише одного разу 6.11.2016 року спробував відвідати дитину, однак сина йому не дали та подарунки, які він привіз з собою, не взяли. Більше він не став відвідувати дитину, оскільки знав, що йому будуть чинитися різні перешкоди в цьому і що його візити до дитини можуть закінчитися для нього великими проблемами. Таким чином, свою дитину він не покидав і свідомо нею не нехтував, від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини не ухилявся, а навпаки намагався законним шляхом приймати участь в її вихованні, чому свідомо заважала позивачка. За рішенням суду він сплачує аліменти на утримання дитини, заборгованості у нього немає. Просили у позові відмовити. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Бахмутської райдержадміністрації Врублевська К.О. позовні вимоги [PERSON] вважала необгрунтованими, пояснивши, що рішенням органу опіки та піклування від 15.05.2017 року визнано недоцільним позбавлення батька [PERSON] батьківських прав у відношенні малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що 04 грудня 2014 року позивач їй зателефонувала та сказала, що вона хоче піти від відповідача, оскільки він її б'є та ображає. [INFO] [PERSON] народила дитину. Відповідач не прийшов забирати дитину із пологового будинку та не прийшов на реєстрацію дитини. Відповідач приїхав відвідати дитину, коли дитині було чотири місця. Вони запросили його до будинку, дали йому дитину, проте він його потримав лише 5 хвилин. Другий раз він приїхав в листопаді 2016 року. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є головою квартального комітету. Рішенням виконкому Часовоярської міської ради було встановлено порядок побачення відповідача з дитиною, тому вона на прохання позивачки стала приходити кожну середу та неділю до позивачки з метою засвідчити факт відвідування дитини відповідачем, проте жодного разу вона його не бачила. Будь-яких перешкод з боку позивача вона не помітила. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона знає сторони як колишніх чоловіка та жінку. Вона разом з позивачем та її мамою забирали дитину з пологового будинку, відповідач при цьому був відсутній, хоча він був повідомлений про це. Відповідач відмовився забирати дитину з пологового будинку. Вона час від часу буває вдома у позивачки, проте жодного разу вона не бачила, щоб [PERSON] відвідував дитину. Позивачка будь-яких перешкод у відвідуванні дитини відповідачу не чинить. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] є його двоюрідним братом. Після народження дитини, відповідач не забирав дитину з пологового будинку. Вони йому телефонували, проте він їм відповів категоричною відмовою. Він періодично навідує дитину, проте жодного разу відповідача він там не бачив. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що з моменту шлюбу сторін вона бувала у них дуже рідко. Сімейне життя у них не дуже ладилось, вони постійно сварилися, [PERSON] часто залишала відповідача, житла то у своїх батьків, то у родичів. На момент народження дитини вони разом вже не проживали. Коли народилась дитина, ніхто відповідачу про це не повідомив. Про народження дитини вони дізнались від двоюрідного брата відповідача вже після народження дитини. Вони з [PERSON] вирішили навідати дитину, придбали подарунки. Коли 26.04.2015 року вони прийшли до дитини, [PERSON] та її мати не показували дитину. Вони затягли [PERSON] в будинок, а вона залишись на вулиці з подарунками. Через години дві вийшов [PERSON] з синцем під оком і сказав, що вони забрали у нього куртку та телефон. Потім вони пішли до лікарні м. Часів Яру, щоб зафіксувати факт побиття. Другий раз вони поїхали до дитини 06.11.2016 року, знову купили подарунки, але [PERSON] не захотіла їх брати. Знову [PERSON] хотіла затягти [PERSON] в будинок, проте він не дав цього зробити, оскільки знав, що знову буде скандал та різні провокації. Більше [PERSON] туди не ходив з причини того, що не хотів скандалів. Вислухавши пояснення сторін, їх представників, допитавши свідків, дослідивши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що сторони у справі перебували у зареєстровані шлюбу з 14 вересня 2013 року, мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 24.02.2016 року шлюб між сторонами розірвано, рішення суду набрало законно сили 05.03.2016 року. Після розірвання шлюбу малолітній [PERSON] залишився проживати з матір'ю. Зазначена обставина у судовому засіданні визнана сторонами у справі, а тому у відповідності до ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягає. Відповідно до ч.1 ст. 164 СК України - мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно п. 15 Постанови Пленум Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пунктом 16 цієї постанови передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Позивачем у судовому засіданні суду не надано безспірних доказів, які б свідчили про свідоме ухилення відповідача від виховання дитини. Викладені в позовній заяві обставини щодо поведінки відповідача, на думку суду, не можуть слугувати підставою для застосування до відповідача крайнього заходу впливу - позбавлення батьківських прав. Як вбачається з пояснень відповідача та наданих ним доказів, він вчиняє дії, направлені на участь у вихованні дитини, проте мати дитини [PERSON] чинить йому перешкоди у спілкуванні з сином внаслідок конфлікту між сторонами як батьками дитини, що вони наглядно продемонстрували у судовому засіданні. Як вбачається з Рішення виконавчого комітету Часовоярської міської ради від 18.03.2015 року № 28 «Про встановлення порядку побачення [PERSON] з малолітнім сином [PERSON], [INFO], який мешкає разом з матір'ю [PERSON]», ним встановлено порядок побачень [PERSON] з малолітнім [PERSON]: щосереди з 14.00 до 15.00, щонеділі з 15.00 до 17.00 за попередньою домовленістю та в присутності матері [PERSON] за адресою фактичного проживання малолітньої дитини. Відповідне рішення ухвалене на підставі звернення [PERSON] до служби у справах дітей Часовоярської міської ради з проханням встановити порядок побачень з малолітнім сином [PERSON] Зазначений доказ спростовує доводи позивача про ухилення відповідача [PERSON] від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Надані позивачем акти, складені головою квартального комітету, якими засвідчений факт не з'явлення відповідача [PERSON] на побачення з сином, самі по собі не можуть бути підставою для позбавлення його батьківських прав, оскільки відповідач, не відвідуючи дитину регулярно, уникав тим самим конфліктних ситуацій з позивачкою [PERSON] через наявність між ним та нею вкрай неприязних стосунків. Відповідно довідки лікаря [PERSON] від 26.04.2015 року, [PERSON] звернувся за медичною допомогою до МЛ № 3 м. Часів Яра 26.04.2015 року о 17.50 годині з приводу нанесення йому [PERSON] 4-х ударів кулаком у ліву щелепну область, що підтверджує наявність конфліктної ситуації між сторонами у справі. Як вбачається з довідки про доходи Бахмутських МЕМ ДЕС № 02-04/239 від 03.04.2017 року, відповідач [PERSON] регулярно сплачує аліменти на утримання дитини, заборгованості з виплати аліментів немає, що підтверджує факт матеріального забезпечення дитини з боку відповідача. [PERSON] позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Висновком Органу опіки та піклування Артемівської райдержадміністрації від 15.05.2017 року № 28/0462 визнано за недоцільне позбавлення батька [PERSON] батьківських прав у відношенні малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. У висновку відображені конкретні факти, які свідчать про бажання відповідача [PERSON] виконувати свій батьківський обов'язок по вихованню малолітнього сина [PERSON] Таким чином, досліджені судом докази в своїй сукупності свідчать лише про наявність конфліктних стосунків та неприязних відносин між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON], проте, не дають суду підстав дійти висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно дитини. Жодних переконливих доказів, які б свідчили про свідому, винну поведінку [PERSON] щодо неналежного невиконання ним батьківських обов'язків, позивачем суду не надано. Враховуючи вищевикладене, аналізуючи всі обставини та докази у справі в їх сукупності, з метою соціального захисту прав ті інтересів дитини, суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави, передбачені ч.1 ст.164 СК України, для позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO], а тому у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити. При цьому суд також виходить з вимог ст. 9 Конвенції «Про права дитини» від 20.11.1989 року, в якій зазначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалась з батьками, крім випадків, коли таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Outcome: dismissed