Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-04 00:00:00

Згідно позовної заяви, позивачки 04.07.2007 року зареєструвала шлюб з відповідачем у відділі реєстрації актів цивільного стану Нетішинського міського управління юстиції Хмельницької області, актовий запис №136. Від шлюбу в них є двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Вказує, що подружні стосунки з відповідачем не склалися через різні погляди на сімейне життя та обов'язки. Як наслідок сторони припинили подружні стосунки, спільного господарства не ведуть, проживають окремо з липня 2015 року. Позивачка переконана, що подальше спільне сімейне життя, збереження шлюбу та примирення між ними неможливе, суперечитиме їх інтересам, в звязку з чим просить шлюб розірвати. Сторони надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутності. Позивачка в поданій заяві свої позовні вимоги підтримала, відповідач такі вимоги визнав, згоден на розірвання шлюбу. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позовних вимог не встановлено. Як вбачається з матеріалів справи, сторони зареєстрували шлюб 04.07.2007 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Нетішинського міського управління юстиції Хмельницької області, актовий запис № 136, що підтверджується даними свідоцтва про шлюб серії 1-БВ № 030650 від 04.07.2007 року. Від шлюбу останні мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], про що в матеріалах справи наявні відповідні свідоцтва про народження серії 1-БВ № 067035 від 02.02.2008 року та серії 1-БВ № 118789 від 13.01.2010 року. В силу вимог ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 109 Сімейного кодексу України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Стаття 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року передбачає, що чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Суд встановив, що сторони по справі не бажають зберегти шлюб, наполягають на його розірванні. Шлюбні відносини між сторонами припинені, а тому суд, на підставі статті 112 Сімейного кодексу України, приходить до висновку про розірвання шлюбу між сторонами, оскільки встановлено, що подальше збереження шлюбу суперечить їх інтересам, що має істотне значення. Спорів між сторонами про поділ майна, на час розгляду справи, немає. Відповідно до вимог ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, понесені позивачкою судові витрати, що становлять 640 гривень судового збору, сплаченого на час подання до суду позовної заяви, суд покладає на відповідача [PERSON], оскільки понесення таких витрат позивачкою [PERSON] підтверджено документально . Відповідно до ст.ст. 105, 109, 110, 112-114 Сімейного кодексу України, ст.ст. 10, 11, 174, 214, 215 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

Outcome: approved