Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-02 00:00:00

Звернувшись до суду з позовом, ПАТ КБ «ПриватБанк» просить: в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DO0FAK92050123 від 20.03.2008 року в сумі 17429,80 грн. вилучити у відповідача [PERSON] та передати в заклад ПАТ КБ «ПриватБанк»: -предмет застави автомобіль Chery, модель: А15 Amulet, рік випуску 2008, тип ТЗ легковий автомобіль, № кузова/шасі LVVDA11BX8D030668, реєстраційний номер АН 9022ОС, що належить на праві власності [PERSON]; -комплект ключів, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) автомобіля Chery, модель: А15 Amulet, рік випуску 2008, тип ТЗ легковий автомобіль, № кузова/шасі LVVDA11BX8D030668, реєстраційний номер АН 9022ОС, що належить на праві власності [PERSON]; звернути стягнення на предмет застави: автомобіль Chery, модель: А15 Amulet, рік випуску 2008, тип ТЗ легковий автомобіль, № кузова/шасі LVVDA11BX8D030668, реєстраційний номер АН 9022ОС, що належить на праві власності [PERSON], шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з наданням повноважень на отримання дублікату свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу замість втраченого, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАЇ України по свідоцтву про реєстрацію т/з або його дублікату для його подальшої реалізації, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу та зняття вказаного автомобіля з обліку в органах ДАЇ України, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору № DO0FAK92050123 від 20.03.2008 року [PERSON] 20.03.2008 року отримав кредит у розмірі 59383,60 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,48% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 19.03.2015 року. ПАТ КБ «ПриватБанк» зобовязання за вказаним вище кредитним договором перед відповідачем виконав в повному обсязі, а саме надав кредитні кошти у розмірі 59383,60 грн. У порушення вимог чинного законодавства України та умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановлені договором строки. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 16.02.2015 року має заборгованість 17429,80 грн., яка складається з наступного: - 13472,46 грн. заборгованість за кредитом; - 1031,36 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; - 76,17 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; - 1781,72 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; - 250,00 грн. штраф (фіксована частина); - 818,09 грн. штраф (процентна складова). В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» і відповідач 20.03.2008 року уклали договір застави рухомого майна. Згідно з договором застави відповідач надав в заставу автомобіль Chery, модель: А15 Amulet, рік випуску 2008, тип ТЗ легковий автомобіль, № кузова/шасі LVVDA11BX8D030668, реєстраційний номер АН 9022ОС, який належить йому на праві приватної власності. Договором застави передбачено, що у випадку порушення заставодавцем/позичальником зобовязань за кредитним договором, або за договором застави, заставодавець зобовязаний передати предмет застави заставодержателю в заклад. В порушення вимог ст. 526 ЦК України та умов договору, відповідач зобовязання за договором застави не виконує, предмет застави в заклад банку не передає. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення. Застоводержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобовязання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано (ч.1 ст. 20 Закону України «Про заставу»). Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого надпису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом, або договором застави (ч.2 ст. 20 Закону України «Про заставу»). Згідно з договором застави, звернення стягнення та реалізація предмету застави здійснюється відповідно до чинного законодавства та цього договору, у тому числі шляхом безпосереднього продажу конкретному покупцю з правом укладання заставодержателем договору купівлі-продажу предмету застави від імені заставодавця. Приймаючи до уваги, що ПАТ КБ «ПриватБанк» заявлено позов саме з підстав, вказаних у попередньому абзаці, цілком очевидно, що виконання рішення суду стосовно звернення стягнення на предмет застави шляхом надання права безпосереднього продажу конкретному покупцю, - неможливо без фактичного знаходження предмету застави у володінні ПАТ КБ «ПриватБанк». З огляду на те, що законом та умовами договору передбачено обовязок відповідача передати предмет застави в заклад заставодержателя (ПАТ КБ «ПриватБанк»), вважає вимогу позивача стосовно зобовязання відповідача виконати зобовязання в натурі законною і обґрунтованою. Крім того, відповідно до ч.2 ст. 28 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження зобовязання боржника, виконання якого забезпечене обтяженням, залишається невиконаним і в разі, якщо предмет забезпечувального обтяження знаходиться у володінні боржника, останній зобовязаний на вимогу обтяжувача негайно передати предмет обтяження у володіння обтяжувача (заклад). Аналогічна умова міститься в договорі застави. Відповідно до ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет застави в рішенні суду зазначаються спосіб реалізації предмета застави … із застосуванням однієї із процедур, передбачених ст. 26 цього Закону, яка передбачає і продаж предмета застави шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем. Відповідно до ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» підтримала повністю з підстав, наведених у позовній заяві, пояснивши, що 20 березня 2008 року між сторонами укладено кредитно-заставний договір № DO0FAK92050123, відповідно до якого, позивач на умовах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості надав відповідачу кредит у розмірі 59383,60 грн. з кінцевим терміном повернення 19.03.2015 року. В забезпечення виконання зобовязань за даним договором, відповідач надав в заставу автомобіль Chery, модель: А15 Amulet, реєстраційний номер АН 9022ОС, Позивач належним чином виконав свої зобовязання за договором, а саме надав відповідачу кредит у розмірі 59383,60 грн. Проте, відповідач у порушення вимог чинного законодавства та умов договору з 19 червня 2014 року неналежним чином виконував свої зобовязання за кредитним договором, внаслідок чого станом на 16 лютого 2015 року за ним рахується заборгованість у загальному розмірі 17429,80 грн. У звязку з чим позивач, реалізуючи своє право на задоволення своїх вимог за рахунок заставного майна, просить звернути стягнення на предмет застави. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» визнав частково, пояснивши, що дійсно 20 березня 2008 року між ним та позивачем було укладено кредитний договір, зобовязання за яким він виконував належним чином. Проте, у звязку з проведенням на території Донецької області антитерористичної операції він позбавився роботи, та як наслідок з червня 2014 року він перестав належним чином виконувати свої зобовязання за кредитним договором. Категорично заперечував проти звернення стягнення на його транспортний засіб, вказуючи на те, що за даним кредитним договором він вже сплатив банку 133\~686,37 грн. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» визнав частково, підтримав заперечення [PERSON] на позов, додавши, що, на його думку зазначені позовні вимоги задоволені бути не можуть, оскільки: по-перше, кредитно-заставний договір укладений з недотриманням вимог щодо форми договору застави та його нотаріального посвідчення, а отже є недійсним. По-друге, вважає, що позивачем неправомірно нарахована неустойка (пеня та штрафи), оскільки Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» накладений мораторій на нарахування пені та штрафів на основну суму заборгованості за кредитними зобовязаннями на час проведення антитерористичної операції громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають у населених пунктах, визначених у затвердженому КМУ переліку, де провадилася антитерористична операція. По третє, позивач у 2009 році безпідставно, в односторонньому порядку підняв процентну ставку за кредитом, що призвело до необґрунтованого подорожчання кредиту. Вчетверте, нарахування страхових платежів, які здійснювалися позивачем є неправомірним, оскільки полюсів страхування відповідач не отримував. На підставі викладеного, просив позов задовольнити частково, стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором, розмір якої за його підрахунком становить 11138,50 грн., зобовязавши банк реструктуризувати зазначену заборгованість на два роки. Дослідивши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 526, 610 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 20 березня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] укладено кредитно-заставний договір № DO0FAK92050123 від 20.03.2008 року за умовами якого банк надав [PERSON] кредит у сумі 59383,60 грн. із кінцевим терміном повернення кредиту не пізніше 19.03.2015 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 15,48% та сплатою винагороди за резервування ресурсів у розмірі 2,04% річних від суми зарезервованих ресурсів (а.с.10-15). В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, відповідач надав в заставу автомобіль Chery, модель: А15 Amulet, рік випуску 2008, тип ТЗ легковий автомобіль, № кузова/шасі LVVDA11BX8D030668, реєстраційний номер АН 9022ОС, що належить на праві приватної власності [PERSON] (розділ 7, 17 кредитно-заставного договору № DO0FAK92050123 від 20.03.2008 року). Одночасно, суд не приймає до уваги доводи сторони відповідача про те, що кредитно-заставний договір укладений з недотриманням вимог щодо форми договору застави та його нотаріального посвідчення, оскільки редакція Закону України «Про заставу», чинна на момент укладення кредитно-заставного договору, не передбачала обовязкового нотаріального посвідчення договору застави транспортного засобу. В подальшому, з квітня 2009 року процентна ставка за даним договором була збільшена до 27,12 %. Правомірність підвищення процентної ставки була предметом судового дослідження та рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 31.05.2013 року, яке набрало чинності 16 липня 2013 року, у задоволенні позовних вимог [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання дій щодо підвищення банком процентної ставки за даним договором було відмовлено (а.с.52-54). Отже, доводи сторони відповідача щодо неправомірного підвищення позивачем процентної ставки за даним договором, суд вважає безпідставними, оскільки обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Також, кредитно заставним договором передбачений обовязок відповідача на день укладення договору застрахувати на користь банку предмет застави на суму, строк та від ризиків, що зазначені у статті 17.3 договору та надати банку договору страхування, укладені відповідно до вимог статті 3.1.3 договору. Не пізніше дати закінчення дії договорів страхування позичальник зобовязаний продовжити їхньої дії або укласти нові договори страхування на користь банку у страховій компанії, узгодженій банком (ст.6.2.12 договору). В період настання строків страхових платежів за договором позичальник зобовязаний надавати банку докази страхових платежів (ст. 6.2.14 договору). Статтею 17.2 кредитно-заставного договору передбачено, що до договорів страхування входять наступні договори, що погоджені банком у відповідності до статті 3.1.3 Договору: 17.2.1 договір страхування предмета застави; 17.2.2 договір страхування позичальника. Відповідно до ст. 3.4.1 кредитно-заставного договору якщо позичальник не подав банку підтверджуючий документ про сплату чергових страхових платежів за договорами страхування станом на дату, коли вони повинні бути сплачені, банк має право самостійно сплатити такі страхові платежі протягом пяти банківських днів замість позичальника. Відповідно до ст.3.4.2 кредитно-заставного договору якщо банк скористається правом, передбаченим у статті 3.4.1 договору і сплатить чергові страхові платежі, то позичальник зобовязаний протягом 30 календарних днів відшкодувати банку суму сплачених коштів та усі інші витрати банку, повязані із здійсненням таких платежів. У разі непогашення позичальником такої заборгованості у вказаний строк, вона вважається простроченою. Позивач скористався правом, передбаченим ст. 3.4.1 договору та самостійно сплачував страхові платежі, що підтверджується копією полісу, копіями договорів страхування наземного транспорту, копіями договорів особистого страхування та копіями меморіальних ордерів про перерахування позивачем страхових платежів (а.с. 60-82) та у звязку з їх не оплатою відповідачем вважав їх простроченими. Тож, доводи відповідача щодо неправомірності дій позивача з нарахування страхових платежів суд вважає необґрунтованими. Згідно із розділами 17, 14 кредитно-заставного договору № DO0FAK92050123 від 20.03.2008 року, надання кредиту (грошових коштів) здійснюється у термін з 20.03.2008 року по 19.03.2015 року. Крім того, передбачено відповідальність [PERSON] за неналежне виконання умов договору, зокрема, сплату пені в розмірі 015,% від простроченого платежу, але не менше 1 (однієї) грн. за кожен день прострочки та штрафу у розмірі 250 грн. плюс 5% від суми невиконаного зобовязання. Із розрахунку заборгованості видно, що станом на 16.02.2015 року заборгованість [PERSON] за кредитно-заставним договором № DO0FAK92050123 від 20.03.2008 року становить 17429,80 грн., яка складається з наступного: 13472,46 грн. заборгованість за кредитом; 1031,36 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 76,17 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; 1781,72 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; 250,00 грн. штраф (фіксована частина); 818,09 грн. штраф (процентна складова) (а.с. 5-7). Проте, суд вважає неправомірним нарахування позивачем за даним кредитним договором неустойки (пені та штрафів), оскільки 02 вересня 2014 року Верховною Радою України прийнято Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», який набув чинності з 15 жовтня 2014 року (далі - Закон № 1669 -УП). Відповідно до ст.2 Закону № 1669-УП на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому КМУ переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особа підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому КМУ переліку, де проводилася антитерористична операція (ч.1). Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції (ч.2). Відповідно до ч.1, ч.2 ч.3 ст. 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1669 УП цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування і втрачає чинність через шість місяців з дня завершення антитерористичної операції, крім пункту 4 ст.11 «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону. Одночасно, суд не приймає до уваги посилання позивача на розпорядження КМУ від 05.11.2014 року № 1079-р «Про зупинення дії розпорядження КМ України від 30.10.2014 року № 1053-р», яким зупинена дія розпорядження КМУ від 30.10.2014 року № 1053-р, згідно якої затверджений перелік населених пунктів в зоні АТО з наступних підстав. Зміст правової конструкції зупинення дії нормативного акту передбачає, що зупинений акт не є скасованим, а не підлягає застосуванню саме після його зупинення. Тобто, до набрання чинності розпорядженням КМУ від 05.11.2014 року, розпорядження КМУ від 30.10.2014 року № 1053-р діяло певний період часу та визначало перелік населених пунктів в зоні АТО. Крім того, відповідно до ч.2 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Тому проведення антитерористичної операції на територіях, визначених розпорядженням КМУ від 30.10.2014 року № 1053-р, суд визнає загальновідомими, які доказуванню не підлягають. Судом встановлено, що відповідач є зареєстрованим за адресою: [INFO]. відповідно до розпорядження КМУ № 1053-р м. Костянтинівка входить до зазначеного переліку за п. 15. Таким чином, без врахування нарахованих пені та штрафів, загальний розмір заборгованості відповідача за кредитно-заставним договором № DO0FAK92050123 від 20.03.2008 року становить 14579,99 грн., яка складається з наступного: 13472,46 грн. заборгованість за кредитом; 1031,36 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 76,17 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом. Згідно із ч.1 ст. 589 ЦК України в разі невиконання зобовязання забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За положеннями ст. 13 кредитно-заставного договору № DO0FAK92050123 від 20.03.2008 року, заставодержатель має право з метою задоволення своїх вимог звернути стягнення на предмет застави. Проте, суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права, а саме звернення стягнення на предмет застави, суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Так, відповідно до чинного законодавства, при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет застави суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості заставного майна, якщо допущене боржником або застоводавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобовязання чи договору застави не завдає збитків заставодержателю і не змінює обсяг його прав. Згідно кредитно-заставного договору № DO0FAK92050123 від 20.03.2008 року, заставна вартість предмету застави автомобіля Chery, модель: А15 Amulet, реєстраційний номер АН 9022ОС, становить 57620, 00 грн. (ст. 17.10 кредитно-заставного договору). Зазначена вартість предмету застави під час судового розгляду сторонами не оскаржувалася, жодною із сторін клопотання про визначення на час розгляду справи вартості предмету застави не заявлялось. Ухвалюючи рішення, суд керується положеннями п.6 ч.1 ст. 3 ЦК України про справедливість, добросовісність та розумність як основних засад цивільного законодавства, а також вимогами ст. 212 ЦПК України щодо оцінки неспівмірності суми заборгованості за кредитом з вартістю спірного автомобіля. Відповідач [PERSON] свої зобовязання за кредитним договором виконував належним чином до 19 червня 2014 року, сплативши за даним договором 133686,37 грн., що підтверджується Актом звірки за кредитним договором № DO0FAK92050123 від 20.03.2008 року. З 19 червня 2014 року належним чином не виконував свої зобовязання, зокрема, у звязку із проведенням антитерористичної операції. Оскільки сума заборгованості за кредитом 14579,99 грн. майже в 4 рази менше від вартості предмету застави, суд приходить до висновку про неспівмірність заборгованості по основному зобовязанню із вартістю переданого в заставу на забезпечення його виконання майна. Отже, ураховуючи те, що вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» не є співмірними з сумою заборгованості по основному зобовязанню, а також те, що сума отриманого відповідачем кредиту дорівнює 59383,60 грн., в період з 20.03.2008 року по 19.06.2014 року відповідач належним чином виконував свої зобовязання за договором, сплативши банку 133686,37 грн.; та ту обставину, що відповідач категорично заперечував проти вилучення його транспортного засобу, суд не вбачає підстав для захисту прав позивача в обраний ним спосіб, а саме шляхом вилучення у відповідача та передачи в заклад позивачу предмету застави спірного транспортного засобу; комплекту ключів, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) предмета застави та для звернення стягнення на спірний предмет застави, шляхом його продажу позивачем з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з наданням повноважень на отримання дублікату свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу замість втраченого, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАЇ України по свідоцтву про реєстрацію т/з або його дублікату для його подальшої реалізації, а також наданням позивачу всіх повноважень, необхідних для здійснення проваджу та зняття вказаного автомобіля з обліку в органах ДАЇ України. За таких обставин, у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

Outcome: dismissed