Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-19 00:00:00

Зміст позовних вимог позивача. У квітні 2018 року до суду надійшов позов Публічного акціонерного товариства «Банк Петрокоммерц-Україна», в обґрунтування якого зазначається, що 22.01.2016 року між банком та відповідачем було укладено Договір купівлі-продажу автотранспортного засобу, яким відповідачу передано у власність автомобіль VOLKSWAGEN TRANSPORTER, колір ,білий 2007 року випуску, номер шасі [NUMBER] , об`єм двигуна 2461 куб.см., вартістю 143 100 грн., оплата за який здійснена відповідачем у готівковій формі, в національній валюті, шляхом внесення готівки в касу Банку. 22 січня 2016 року між позивачем та відповідачем складено акт приймання-передачі транспортного засобу, відповідно до якого Банк передав відповідачу спірний автомобіль. На підставі постанови Правління Національного банку України від 17.03.2016 року № 169 «Про віднесення ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» до категорії неплатоспроможних виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17.03.2016 року № 368 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку». Відповідно до розпорядження № 86-Р від 28.03.2016 року Фондом було створено робочу групу для здійснення перевірки діяльності Банку на предмет доведення банку до неплатоспроможності. Перевірка здійснювалася з 30.03.2016 року по 17.04.2016 року. За результатами перевірки діяльності ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» Фондом складено висновок від 18.04.2016 року. Відповідно до п. 9 висновку спірний договір від 22.01.2016 року укладено не на користь банку, сума недоотриманого доходу за попередньою оцінкою складає 4 263 400,00 грн., та є нікчемним. За результатами перевірки правочинів (договорів), вчинених банком протягом одного року, а саме з 18.03.2015 року по 17.03.2016 року наказом № 60 від 15.04.2016 року на підставі п. 3 та п. 2 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визнано нікчемним договір про встановлення порядку купівлі-продажу автотранспортного засобу від 22.01.2016 року, укладеного між банком та [PERSON] . Згідно висновку вартість автомобіля становить 260 000,00 грн., тоді як він був відчужений за 143 100,00 грн., що на 44,96 % відрізняється від ринкової вартості такого автомобіля, а тому Договір є нікчемним. 17.05.2016 року на адресу відповідача було направлено повідомлення про нікчемність правочину з вимогою повернути автомобіль, а в разі неможливості, відшкодувати його вартість. Дане повідомлення відповідач отримала 25.05.2016 року. Банку стало відомо, що 28.04.2016 року автомобіль був відчужений на користь третьої особи. У зв`язку з чим, позивач просить застосувати наслідки нікчемності договору у вигляді відшкодування вартості майна та стягнути з відповідача кошти у розмірі 93 290 грн. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 травня 2018 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 липня 2018 року задоволено клопотання сторони відповідача про перехід до розгляду справи у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 березня 2019 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. У відзиві на позов представник відповідача - адвокат Суньов Є.В. зазначає про те, що позивач підтверджує невідповідність ціни договору купівлі-продажу автомобіля від 22.01.2016 року Інформацією щодо середньоринкової вартості транспортного засобу. Проте, оцінка автотранспортного засобу в Інформації щодо середньоринкової вартості транспортного засобу здійснена всупереч вимогам Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, тому не відповідає вимогам достовірності та допустимості, встановленим ЦПК України. Інших належних та допустимих доказів доводів позовних вимог позивачем не надано, тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. У письмових поясненнях представник третьої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб підтримав доводи позовних вимог та просить про їх задоволення. У судовому засіданні представник позивача - адвокат Матвійчук О.В. доводи позову підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач та третя особа до суду не з`явились, про розгляд справи повідомлялись у встановленому законом порядку, про причини неявки до суду не повідомили. Обставини справи, що встановлені судом. 22 січня 2016 року між ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» та [PERSON] укладений Договір купівлі-продажу автотранспортного засобу, яким відповідачу було передано у власність автомобіль VOLKSWAGEN TRANSPORTER, колір білий, 2007 року випуску, номер шасі [NUMBER] , об`єм двигуна 2461 куб.см. Згідно з п. 3.1 Договору вартість автомобіля складає 143 000,00 грн. 22 січня 2016 року ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» та [PERSON] підписаний Акт приймання-передачі транспортного засобу, згідно якого продавець передав, а покупець прийняв транспортний засіб - автомобіль VOLKSWAGEN TRANSPORTER, колір білий, 2007 року випуску, номер шасі [NUMBER] , об`єм двигуна 2461 куб.см. 28 березня 2016 року Фондом гарантування вкладів фізичних осіб винесено розпорядження № 86-Р про проведення перевірки ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна». Наказом № 60 від 15.04.2016 року на підставі п. 3 та п. 2 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визнано нікчемним договір купівлі-продажу автотранспортного засобу від 22.01.2016 року, укладеного між Банком та [PERSON] 18 квітня 2016 року складено Висновок за результатами перевірки діяльності ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» на предмет доведення банку до неплатоспроможності, Відповідно до п. 9 висновку спірний договір від 22 січня 2015 року укладено не на користь банку, загальна сума недоотриманого доходу за попередньою оцінкою, включаючи спірний договір, складає 4 263 400,00 грн., та є нікчемним. 22 квітня 2016 року Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб винесено рішення «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» та делегування повноважень ліквідатора банку. 17.05.2016 року позивачем на адресу відповідача засобами поштового зв`язку за вих. № 01.1-06/961 направлено повідомлення про нікчемність правочину, із зазначенням підстави нікчемності того, що автомобіль було відчужено за 143 000 грн., в той час як ринкова вартість становила 260 000 грн. Повідомлення отримане відповідачем 25.05.2016 року. За інформацією суб`єкта оціночної діяльності ТОВ «Європейський центр консалтингу та оцінки», що діє на підставі Сертифікату суб`єкта оціночної діяльності Фонду державного майна України №504/15 від 15.06.2015, середня ринкова вартість транспортного засобу VOLKSWAGEN TRANSPORTER, 2007 року випуску, станом на 22.01.2016 року становить 9 640 доларів США, що по курсу НБУ на дату 22.01.2016 року складає 236 390 грн. Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини. У відповідності зі статтею 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст.ст. 13, 14 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою, та шостою статті цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною 1 статті 632 ЦК України визначено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Згідно п. 3 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (№4452) однією з підстав нікчемності правочинів є випадок, коли банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком) або зобов`язаний здійснити та дії в майбутньому відповідно до умов. Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. За приписами ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Із витягу з протоку №39 засідання постійно діючої інвентаризаційної комісії ПАТ «Банк Петрокомерц-Україна» від 19 січня 2016 року (а.с.213-214) видно, що комісія вирішила здійснити продаж автомобіля VOLKSWAGEN TRANSPORTER, 2007 року випуску, за ціною не нижчою вартості автомобіля, вказаної в акті експертної оцінки. При цьому, вартість автомобіля у спірному договорі узгоджена обома сторонами. Отже, при укладанні договору купівлі-продажу спірного транспортного засобу його оцінка проводилася з урахуванням безпосереднього огляду автомобіля та з урахуванням всіх його індивідуальних особливостей,зокрема таких як: пробіг,фізичний стан, наявність додатково встановленого обладнання,тощо. Тобто визначена вартість автомобіля у договорі відповідала його дійсній вартості. Таким чином, позивач має надати належні докази того, що вартість автомобіля в спірному договорі на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості звичайних цін на аналогічний товар. На підтвердження вартості автомобіля на момент укладення договору купівлі-продажу позивачем наданий лист ТОВ «Європейський центр консалтингу та оцінки», де зазначено, що згідно даних Бюлетнів Автотоварознаця № 84 від серпня 2015 року, № 85 від жовтня 2015 року та № 87 від лютого 2016 року середня ринкова вартість транспортного засобу VOLKSWAGEN TRANSPORTER, 2007 року випуску, станом на 22.01.2016 року становить 9 640 доларів США, що по курсу НБУ на дату 22.01.2016 року складає 236 390 грн. Між тим, «Інформація щодо середньоринкової вартості - транспортного засобу» ТОВ «Європейський центр консалтингу та оцінки» не є належним та допустимим доказом, оскільки самим оцінювачем зазначено, що інформація щодо середньоринкової вартості спірного транспортного засобу не є висновком про ринкову вартість транспортного засобу, адже визначена в середньому для автомобіля певної марки та моделі, року випуску та не враховує індивідуальні особливості транспортного засобу, такі як: пробіг, фізичний стан, наявність додатково встановленого обладнання,тощо. Крім того, оцінювачем не проводився візуальний огляд автомобіля. Середньоринкова вартість визначалась на базі програмного комплексу Донрест (Бюлетеня Автотоварознавця №87 від лютого 2016 року ). Також, суд не бере до уваги як належний та допустимий доказ вартості автомобіля дані з архівів оголошень про продаж транспортних засобів на інтернет-ресурсі, оскільки зазначені дані не є доказами в розумінні положень статей 76-80 ЦПК України. З урахуванням наведеного, вказана позивачем вартість спірного автомобіля - 236 390 грн., є припущенням. Окремо суд звертає увагу на те, що правочин є нікчемним відповідно до закону, а не наказу уповноваженої особи Фонду, тобто з моменту укладення в силу закону (ч.2 ст.215 ЦК України та ч.3 ст.38 Закону №4452) та незалежно від того, чи проведена передбачена ч.2 ст. 38 вказаного Закону перевірка правочинів Банку із затвердженням її результатів відповідною комісією, а відтак, наказ уповноваженої особи Фонду про визнання нікчемним договорів не є підставою для застосування таких наслідків, та відповідно, не може вважатись належним доказом. Отож, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено перевищення різниці ринкової вартості транспортного засобу та ціни Договору на 20 і більше відсотків, а тому підстави для застосування ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» - відсутні. З урахуванням наведеного вище, позовні вимоги є безпідставними та недоведеними, тому задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed