Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

Згідно позову, що надійшов до суду 10.09.2015 року, позивач зазначив, що з 01.07.1996 року по 30.03.2015 року, він працював спочатку слюсарем, а потім з 10.12.2015 року, сторожем, у відповідача, Комунальному підприємстві «Теплові мережі м. Вільногірськ». Згідно наказу відповідача № 13-к від 26.03.2015 року він був звільнений з роботи на підставі ст.38 КЗпП України (за власним бажанням). Однак під час роботи у відповідача, відповідачем заробітна плата виплачувалася йому не у повному обсязі, у зв'язку з чим на час його звільнення у відповідача склалася заборгованість по заробітній платі перед ним у загальному розмірі 4977,46 грн. в тому числі: за грудень 2014 року - 970,26 грн., за січень 2015 року - 2153,75 грн., за лютий 2015 року - 1853,45 грн., що підтверджується довідкою відповідача від 31.08.2015 року № 105. На цей час вищезазначена заборгованість йому відповідачем не виплачена. Позивач вважає, що заборгованість з заробітної плати, яка належить йому, однак відповідачем не виплачена, підлягає стягненню з відповідача в судовому порядку приймаючі до уваги наступне. Заробітна плата у відповідність до ст. 1 Закону України «Про оплату праці» є винагородою у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Відповідно до вимог ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України, передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У відповідності до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно зі ст. 34 Закону України «Про оплату праці», в разі затримки виплати заробітної плати роботодавці зобов'язані нарахувати та виплатити робітникам компенсацію втрати частини заробітної плати. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Згідно ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», компенсацію виплачують за рахунок: власних коштів - підприємства, установи і організації, які не фінансуються і не дотуються з бюджету, а також об'єднання громадян. Згідно Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року N 1427, компенсація втрати частини заробітної плати підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності й господарювання проводиться своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати (проіндексованої за наявності необхідних для цього умов) на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток. Розрахунок компенсації невиплаченої йому заробітної плати складається з суми заробітної плати помноженої на коефіцієнт споживчих цін за час заборгованості станом на 01.09.2015 року: Сума заробітної плати у грн.Індекс споживчих цінКоефіцієнт приросту споживчих цінСума компенсації у грн. 970,26 грудень 2014 р.103,00,03029,10 970,26 січень 2015 р.103,10,03130,07 970,26 лютий 2015 р.105,30,05351,42 970,26 березень 2015 р.110,80,108104,79 970,26 квітень 2015 р.114,00,114110,69 970,26 травень 2015 р.102,20,02221,34 970,26 червень 2015 р.100,40,0043,88 970,26 липень 2015 р.99,00 970,26 серпень 2015 р.99,20 2153,75 січень 2015 р.103,00,03064,61 2153,75 лютий 2015 р.105,30,053114,15 2153,75 березень 2015 р.110,80,108235,60 2153,75 квітень 2015 р.114,00,114245,53 2153,75 травень 2015 р.102,20,02247,38 2153,75 червень 2015 р.100,40,0048,61 2153,75 липень 2015 р.99,00 2153,75 серпень 2015 р.99,20 1853,45 лютий 2015 р.105,30,05398,23 1853,45 березень 2015 р.110,80,108200,17 1853,45 квітень 2015 р.114,00,114211,29 1853,45 травень 2015 р.102,20,02240,77 1853,45 червень 2015 р.100,40,0047,41 1853,45 липень 2015 р.99,00 1853,45 серпень 2015 р.99,20 ВСЬОГО 1625,04 Таким чином відповідач крім нарахованої та невиплаченої йому заробітної плати також повинен сплатити на його користь компенсацію за її несвоєчасну виплату у розмірі 1625,04 грн. Згідно ч.2 ст.2 Закону України «Про оплату праці», додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Тобто усі виплати які роботодавець своєчасно не виплатив працівнику, є заробітною платою (основною та додатковою). Рішенням Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року №1-18/2013 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, визнано, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Крім того, відповідач повинен сплатити йому середній заробіток за весь час невиплати заробітної плати, як це передбачено ст. 117 КЗпП України. У відповідності до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до пункту другого Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, середня заробітна плата за час вимушеного прогулу обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. У свою чергу йому не відомий розмір його середнього заробітку за два останніх місяця його роботи у відповідача, а тому він вважає, що таку інформацію необхідно витребувати у відповідача. Також неправомірними діями відповідача у вигляді ігнорування його прав на своєчасне отримання заробітної плати, йому спричинена моральна шкода, яка полягає в наступному. З вини відповідача він з грудня 2014 року до цього часу позбавлений можливості користуватися своїм заробітком (своєю власністю), при цьому зазначена заробітна плата була його єдиним джерелом доходу, і відповідно він не має можливості придбати собі необхідну їжу, речі, ліки, сплачувати за житлово-комунальні послуги, що суттєво обмежує його права, і негативно впливає на його психічно-емоціональний стан, оскільки він постійно вимушений міркувати де взяти гроші на саме необхідне, що викликає у нього душевні страждання. Крім цього, для захисту свого порушеного права він за рахунок свого власного часу змушений звертатися за допомогою до юристів, з позовом до суду, що заставляє його переносити додаткові страждання морально-психологічного типу і суттєво погіршує його загальне самопочуття. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Спричинену йому відповідачем моральну шкоду він оцінює у 5000 гривен, при цьому слід прийняти до уваги, що оцінка моральної шкоди - річ глибоко суб'єктивна та особа для себе сама визначає, яка сума може стати достатньою компенсацією за всі страждання і незручності, які їй спричинені такою шкодою відповідачем. У цивільному праві України застосовується генеральний делікт, відповідно до якого всяке заподіяння шкоди передбачається протиправним і тягне обов'язок особи яка його спричинила, відшкодувати цю шкоду. Практикою Європейського суду з прав людини визначена презумпція спричинення моральної шкоди. Тобто у разі порушення її прав «середня» «нормально» реагуюча на протиправну поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду). Так у справі «Ромашов проти України» рішення від 27.07.2004 року, суд присудив заявнику 3000 євро у відшкодування моральної шкоди, хоча заявник не представив жодного документа на підтвердження своїх вимог про відшкодування моральної шкоди. Як зазначив Суд, право на відшкодування повинне носити ефективний характер, і має на меті не тільки покриття шкоди потерпілої сторони, а також є засобом попередження з боку відповідача вчинення порушень прав у подальшому. Зазначене рішення Європейського суду з прав людини є нормою міжнародного права, і повинне застосовуватися судами України. Згідно зі ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до ст.5 Закону України «Про судовий збір», він звільнений від сплати судового збору за подачу цього позову. Згідно ч.2 ст. 118 ЦПК України, позивач має право об'єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов'язаних між собою. Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЦПК України, позови до юридичних осіб пред'являються в суд за їхнім місцезнаходженням.

Outcome: approved