Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-18 00:00:00

Згідно позовної заяви 27.04.2016 року між позивачем [PERSON] та відповідачком [PERSON] укладено усний договір надання послуг згідно з яким відповідачка пообіцяла працевлаштувати позивача у Фінляндії з наданням візової підтримки, за що останній сплатив їй кошти в сумі 6625 гривень, про що йому була надана квитанція до прибуткового касового ордера №115 від 27.04.2016 року, а також оплатив вартість візи в сервіс-центрі посольства Фінляндії в сумі 1889,75 грн. Однак, в наданні візи позивачу було відмовлено 13.05.2016 року, а відповідачка пообіцяла відшкодувати всі витрачені ним кошти до середини червня 2016 року, але згодом перестала відповідати на телефонні дзвінки позивача та на його листи направлені через електронну пошту, зв'язок з нею припинився. Таким чином, свої зобов'язання за укладеним усним договором відповідачка не виконала, сплачені кошти не повернула. Позивач [PERSON] вважає, що відповідачкою [PERSON] порушено його права як споживача та безпідставно отримано перераховані ним кошти, а тому він має право на повернення безпідставно набутих відповідачем коштів. Крім того, позивач вважає, що відповідач зобов'язаний сплатити йому проценти за незаконне користування сплаченими ним коштами в сумі 6625 грн. за період з 27.04.2016 року по 27.03.2017 року в розмірі 1044,62 грн. На підставі наведеного позивач, з посиланням на ст.ст.536, 1048 ЦК України, просить стягнути з [PERSON] на його користь безпідставно одержані кошти в сумі 6625 гривень, кошти за оплату візи в сумі 1889,75 грн. та 1044,62 грн. процентів, а всього 9559,37 грн. збитків. Позивач та його представник в судове засідання не з'явилися, але надіслали на адресу суду заяви, в яких просять розгляд справи проводити у їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, не заперечують проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином через оголошення у пресі. Суд вважає, що відповідач не з'явився до суду без поважних причин, не подав відзив, тому, при відсутності заперечень зі сторони представника позивача, вирішує справу на підставі наявних в ній доказів та матеріалів і ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 27.04.2016 року між позивачем [PERSON] та відповідачком [PERSON] укладено усний договір надання послуг, згідно з яким відповідачка пообіцяла працевлаштувати позивача у Фінляндії з наданням візової підтримки, за що останній сплатив їй кошти в сумі 6625 гривень, про що йому була надана нею як фізичноюособою-підприємцем [PERSON] квитанція до прибуткового касового ордера №115 від 27.04.2016 року в якій як підстава вказано: послуги з візової підтримки. Крім того, позивачем у сервіс-центрі посольства Фінляндії сплачено консульський збір та консультаційна послуга в сумі 1889,75 грн., що підтверджується квитанцією від 27.06.2016 року та фіскальним чеком №2656007666 від 27.06.2016 року. Однак, в наданні візи позивачу було відмовлено, що підтверджується письмовим листом посольства Фінляндії в Києві від 13.05.2016 року. З роздруківок переписки позивача із відповідачкою за допомогою електронної пошти вбачається, що остання пообіцяла відшкодувати всі витрачені ним кошти, зокрема, в листах відправлених з електронної пошти [INFO] від 23.07.2016 року, від 02.08.2016 року, від 04.08.2016 року, від 18.08.2016 року, від 23.08.2016 року, від 28.09.2016 року. В подальшому, [PERSON] перестала відповідати на телефонні дзвінки позивача та на його листи направлені через електронну пошту, зв'язок з нею припинився. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого порушеного права або інтересу і суд може захистити порушене право способом передбаченим договором або законом. Згідно з ч.4 ст.42 Конституції України держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Закон України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Згідно з ч.1 ст.22 цього Закону захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно ч.2 ст.1214 ЦК України, у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу). Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно положень ст.1048 ЦК України, якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. Будь яких розрахунків розміру процентів, суду позивачем та його представником не надано, тому суд в силу принципу диспозитивності цивільного судочинства, вирішує справу на підставі наявних доказів та вважає за необхідне визначити розмір процентів за наступним розрахунком: за період з 27 квітня 2016 року по 27 березня 2017 року (в межах періоду заявленого у позові), що підлягають стягненню з відповідача, виходячи з суми коштів, які підлягають поверненню позивачу - 6625 грн., облікової ставки НБУ та кількості днів прострочення за спірний період, що розраховані наступним чином за формулою: 6625 х (% ставки НБУ / 100% / 365 х кількість днів): - за період з 27.04.2016 р. по 26.05.2016 р. (ставка НБУ 19%, кількість днів 30) 103,45 грн.; - за період з 27.05.2016 р. по 23.06.2016 р. (ставка НБУ 18%, кількість днів 28) 91,48 грн.; - за період з 24.06.2016 р. по 28.07.2016 р. (ставка НБУ 16,5%, кількість днів 35) 104,82 грн.; - за період з 29.07.2016 р. по 15.09.2016 р. (ставка НБУ 15,5%, кількість днів 49) 137,85 грн.; - за період з 16.09.2016 р. по 27.10.2016 р. (ставка НБУ 15%, кількість днів 42) 114,35 грн.; - за період з 28.10.2016 р. по 27.03.2017 р. (ставка НБУ 14%, кількість днів 151) 383,71 грн. Всього сума процентів за вказаний вище період становить 935,66 грн. За таких обставин суд вважає, що стягненню з відповідачки на користь позивача підлягають 6625 грн. та 1889,75 грн. сплачених ним грошових коштів, 935,66 грн. процентів за користування грошовими коштами в сумі 6625 грн. за період з 27.04.2016 року по 27.03.2017 року (в межах періоду заявленого у позові), а всього 9450,41 грн. Таким чином, сукупність наданих позивачем та досліджених судом доказів у достатній мірі підтверджують той факт, що вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав. За положеннями ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається повністю за клопотанням особи, яка його сплатила на підставі ухвали суду, що має місце в даному випадку. З відповідною заявою про повернення судового збору 04.09.2017 року звернувся представник позивача. Таким чином, суд вважає за необхідне повернути позивачеві помилково сплачену ним суму судового збору в розмірі 640 гривень. Водночас, на підставі ч.6 ст.141 ЦПК України судовий збір компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: partial