Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-23 00:00:00

Згідно з поданим позовом в останньому заявлено вимогу про зобов`язання відповідача зарахувати до сплати аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , суму в розмірі 29 800,00 грн., за період з 01.04.2012 р. по 31.01.2015 р., та з 2018 р. по 2019 р., та закрити (закінчити) виконавче провадження на підставі п.9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». Позов обґрунтований тим, що на виконанні державного виконавця Амур - Нижньодніпровського ВДВС у м. Дніпрі Південно- Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Лісової А.М. перебуває виконавче провадження з виконання судового рішення: до виконання пред`явлений виконавчий лист №2-1588/2001, виданий Амур - Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська від 09.08.2019 р. (дублікат) про стягнення аліментів зі [PERSON] на користь [PERSON] в розмірі ј частки всіх видів доходів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , починаючи стягнення з 19.11.09 р. і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Дане виконавче провадження №17268977 було закрито у зв`язку з досягненням дитиною повноліття через 10 місяців після її 18-річчя: 21.12.2017 р. державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу з нарахованою заборгованістю за період з 19.11.2001 р. по 12.02.2017 р. у розмірі 101 362,35 грн. Позивач заперечує проти вказаної заборгованості за аліментами повністю, та не погоджується із її перерахунком державним виконавцем (станом на листопада 2020 р. розмір заборгованості визначений в іншій сумі - 56 428,85 грн.), припускаючи, позивач намагається вдруге отримати сплачені позивачем аліменти. Відповідач позов не визнав (а.с. 52 53). Згідно з відзивом відповідача на позовну заяву до Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) 23.10.2020 р. надійшла заява [PERSON] про перерахування суми боргу та закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». в якій боржник просив здійснити перерахунок заборгованості зі сплати аліментів з урахуванням наданих [PERSON] документів, а саме: копії історії по картковому рахунку; копії роздруківки з Приватбанку; копії довідки ОК-5 з Пенсійного фонду України за період з 2005 р. по 2019 р. щодо реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Втім, на переконання відповідача, в копіях історії по картковому рахунку та копіях роздруківок з Приватбанку боржник зауважує на певних транзакціях (зняття готівки в терміналі, придбання речей, продуктів харчування тощо). Жодні квитанції та роздруківки, надані до ВДВС, в призначенні платежу не містять інформації, що ці грошові перекази є саме аліментами на утримання дитини, у зв`язку з чим не можуть бути враховані державним виконавцем при обчисленні розміру заборгованості. Державним виконавцем були прийняті до уваги копії довідок Форми ОК-5 з Пенсійного фонду України, на підставі яких державним виконавцем проведено перерахунок заборгованості зі сплати аліментів. Згідно розрахунку, заборгованість зі сплати аліментів [PERSON] станом на момент досягнення дитиною повноліття складає 56 428,85 грн. Згідно п. 9 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного повного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Згідно розрахунку державного виконавця, боржник [PERSON] має заборгованість зі сплати аліментів, у зв`язку з чим на переконання відповідача, виконавче провадження не підлягає закінченню. Представник позивача вимоги позову підтримав повністю, надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. Відповідач позов не визнав. Як встановлено судом на підставі доказів, наданих у порядку ст.ст. 76-80 ЦПК України, позивач є платником аліментів: до виконання стягувачем пред`явлений виконавчий лист №2-1588/2001, виданий Амур - Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська від 09.08.2019 р. (дублікат) про стягнення аліментів зі [PERSON] на користь [PERSON] в розмірі ј частки всіх видів доходів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , починаючи стягнення з 19.11.09 р. і до досягнення дитиною повноліття. Дублікат виконавчого листа був виданий на підставі ухвали Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09.08.2019 р. (а.с. 11), що підтверджується відповідною ухвалою суду. Відповідно до повідомлення державного виконавця про внесення відомостей про боржника до Єдиного реєстру боржників (а.с. 12), станом на 16.01.2020 р. заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів становить 101\~362,35 грн. Постановою державного виконавця від 16.01.2020 р. арештовано майно боржника у ВП №60187911 (а.с. 13), яке відкрито на підставі оригіналу виконавчого документа виконавчого листа №2-1588/01 від 30.11.2001 р.) (а.с. 52-53). За заявою боржника розмір заборгованості був перерахований, та відповідно до розрахунку заборгованості державного виконавця становить 56\~428,85 грн. (а.с. 43 - 46). Витрати позивача підтверджується історією по картковому рахунку (а.с. 16-27), а також випискою за рахунком з АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 29-36). Відомості з ПФУ про застраховану особу (позивача) підтверджені формою ОК-5 (а.с. 37-40). Спір між учасниками справи виник із визначення заборгованості за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу) та регулюється ст. 195 СК України. Дослідив докази в межах заявлених суду позовних вимог, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову повністю, виходячи з наступного. Згідно зі статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (п. 1 ч. 2 ). Відповідно до ч. 3 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. За ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення суду у порядку, встановленому СК України. У разі визначення суми заборгованості у частці від заробітку (доходу) розмір аліментів не може бути менше встановленого СК України. Спір щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої сторони у порядку, встановленому законом. Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Вимоги щодо належності, допустимості, достатності та достовірності доказів сформульовані у статтях 77-80 ЦПК України. За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підтвердження своїх вимог позивач надав суду такі докази: історії по картковому рахунку (а.с. 16-27), а також роздруківку з АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 29-36), втім, вказані письмові докази не містять даних, на підставі яких суд би мав змогу встановити наявність факту сплати позивачем аліментних платежів на користь стягувача: на підстави наданих доказів (останні відображають грошові витрати позивача для забезпечення життєдіяльності) не є можливим встановити, що вказані грошові перекази є саме присудженими аліментами на утримання дитини, у зв`язку з чим суд погоджується із слушністю доводів відповідача: зазначене не може бути враховано державним виконавцем при обчисленні розміру заборгованості. Що стосується довідок з ПФУ (а.с. 37-40), то вказані довідки були враховані державним виконавцем при здійсненні розрахунку заборгованості, за яким сума заборгованості позивача була зменшена. Джерела отримання доказів вичерпані. З приводу вимоги позову про зобов`язання відповідача закрити (закінчити) виконавче провадження, то підстави для її задоволення відсутні: підстави для закінчення виконавчого провадження визначені ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини (ч. 2 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження»). Таким чином, винесення постанови про закінчення виконавчого провадження (винесення постанови є рішенням державного виконавця в силу ч. 1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження»), є компетенцією державного виконавця, а не суду, та якщо сторони виконавчого провадження вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України, порушено їхні права чи свободи, вони мають право звернутися до суду із скаргою (ст. 447 ЦПК України). Судові витрати, оскільки в задоволенні позову відмовлено, підлягають віднесенню на рахунок позивача.

Outcome: dismissed