Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-17 00:00:00

З позову [PERSON] вбачається, що вона з 19.07.1997 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], від даного шлюбу вони мають неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO] За час перебування в зареєстрованому шлюбу за рахунок спільної праці та коштів, як вказує позивач у справі, ними було придбано нерухоме та рухоме майно, що є їх спільною сумісною власністю подружжя. Як зазначає позивач, спільним сумісним майном, є, зокрема, придбаний в період шлюбу 05.01.2014 року легковий автомобіль AUDI Q7, 2012 р.в., д.н.з. [NUMBER], який був зареєстрований за спільною згодою за [PERSON] у Миргородському ВРЕР УДАІ ГУМВС України в Полтавській області згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія САТ №707528, а також придбаний в період шлюбу 26.04.2012 року легковий автомобіль VOLKSWAGEN Caddy 1,9 TDI, 2007 р.в., д.н.з. [NUMBER], що також зареєстрований за їх спільною згодою за [PERSON] у Миргородському ВРЕР УДАІ ГУМВС України в Полтавській області згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія САК №718111. Станом на 23.12.2014 року, як вказує позивач, згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження №021214 від 23.12.2014 року, ринкова вартість автомобіля AUDI Q7, 2012 р.в., д.н.з. [NUMBER] становить 951140 грн., вартість автомобіля VOLKSWAGEN Caddy 1,9 TDI, 2007 р.в., д.н.з. [NUMBER] становить 148790 грн. Позивач [PERSON] вказує, що подібним чином під час перебування в шлюбі з [PERSON], вони придбали та зареєстрували у Миргородському ВРЕР УДАІ за спільною згодою за [PERSON] 03.06.2011 року автомобільний [NUMBER], № шассі В0001719 та 21.03.2013 року автомобільний причіп-дачу «АDRIA-530», 1989 р.в., д.н.з. [NUMBER], вартістю 25000 грн. та 50000 грн. відповідно. Також, як вказує позивач, в період шлюбу, 28.07.2013 року, вони придбали у спільну сумісну власність двокімнатну житлову квартиру [ADDRESS] а в м. Запоріжжя, яку за спільною згодою зареєстрували на [PERSON] згідно договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, реєстровий №89. Дана квартира, як зазначає позивач, придбавалась за 360000 грн., однак у неї відсутні будь-які документи на дану квартиру, оскільки вона їх передала чоловіку [PERSON] на його прохання, не вбачаючи в цьому на той час ніяких непорозумінь чи небезпеки для існування їх спільної сумісної власності як подружжя. Як вбачається з позову, [PERSON] вказує, що в кінці липня 2014 року її чоловік [PERSON] залишив місце їхнього тимчасового проживання і став проживати з іншою жінкою. На її пропозиції щодо вирішення майнових питань спільного сумісного майна [PERSON] запевнив її, що всі майнові питання будуть вирішені згідно законодавства, однак, 03.12.2014 року вона випадково дізналася, що її чоловік [PERSON] без її згоди вчиняє дії, направлені на позбавлення її права власності на їх спільне сумісне майно, оскільки 22.11.2014 року він уклав неправомірний договір про продаж легкового автомобіля AUDI Q7, 2012 р.в., д.н.з. [NUMBER] своєму брату [PERSON] шляхом оформлення довідки-рахунку серія ВІА №742687 через ТОВ «Міжрегіональний брокерський дім «Фаворит», у звязку з чим, на думку позивачки, в порушення ряду положень СК України (ст.ст.60,63,65 СК), ст.ст.203,215 ЦК України та Порядку реєстрації транспортних засобів, неправомірно відбулася зміна власника вищевказаного легкового автомобіля з [PERSON] на [PERSON], чи порушені її право спільної сумісної власності на майно як члена подружжя. Посилаючись на вищевикладені обставин, позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила суд визнати угоду про відчуження [PERSON] легкового автомобіля AUDI Q7, 2012 р.в., д.н.з. [NUMBER], що є обєктом спільної сумісної власності подружжя, без згоди дружини [PERSON] в інтересах [PERSON], оформлену довідкою-рахунком ВІА №742687 від 22.11.2014 року, виданої ТОВ «Міжрегіональний брокерський дім «Фаворит» недійсною; скасувати державну реєстрацію легкового автомобіля [NUMBER], 2012 р.в., номер кузова [NUMBER] за [PERSON]; визнати за нею право власності на: ? частку легкового автомобіля [NUMBER], 2012 р.в., номер кузова [NUMBER]; на ? частку легкового автомобіля марки VOLKSWAGEN Caddy 1,9 TDI, 2007 р.в., білого кольору, д.н.з. [NUMBER], номер кузова [NUMBER], який згідно облікової картки даного транспортного засобу зареєстрований 26.04.2012 року за [PERSON]; на ? частку автомобільного [NUMBER], № шассі В0001719, який зареєстрований за [PERSON]; на ? частку автомобільної причіп-дачі «АDRIA-530», 1989 р.в., д.н.з. [NUMBER], який зареєстрований за [PERSON] (т.1 а.с.а.с.4-9). 27.03.2015 року позивач [PERSON] подала заяву про збільшення позовних вимог, яка прийнята судом до розгляду 27.03.2015 року, з якої вбачається, що в період зареєстрованого шлюбу з [PERSON] також ними було придбано водний транспортний засіб - водне судно моделі «Tracker Guide V-16MT» з ідентифікаційним номером корпусу BUJ61606А505, реєстраційний №КИВ-6768-К, порт припису м. Київ, який зареєстрований за [PERSON] 22.02.2013 року у Судовій книзі України №019, що ведеться «Укрморрічінспекцією», під порядковим номером 8121, а також дві земельні ділянки площею по 0,15 г кожна, які розташовані в с. Гаркушенці Миргородського району Полтавської області, що призначені для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, які зареєстровані за [PERSON] з кадастровими номерами 5323281401:01:001:0605 та 5323281401:01:001:0554 відповідно. Посилаючись на положення ст.ст.60,61,63 СК України, позивач [PERSON] просила суд також визнати за нею право власності на ? частку наступного майна, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя: водного судна моделі «Tracker Guide V-16MT» з ідентифікаційним номером корпусу BUJ61606А505, реєстраційний №КИВ-6768-К, порт припису м. Київ, який зареєстрований за [PERSON] 22.02.2013 року у Судовій книзі України №019, що ведеться «Укрморрічінспекцією», під порядковим номером 8121; земельної ділянки, що призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,15 га, що розташована в с. Гаркушенці Миргородського району Полтавської області, кадастровий номер 5323281401:01:001:0554 та яка зареєстрована за [PERSON]; земельної ділянки, що призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,15 га, що розташована в с. Гаркушенці Миргородського району Полтавської області, кадастровий номер 5323281401:01:001:0605 та яка зареєстрована за [PERSON] (т.1 а.с.а.с.149-150,160-161). 12.02.2015 року [PERSON] подав до суду зустрічну позовну заяву до [PERSON], третя особа [PERSON], яка була прийнята до провадження Великобагачанським районним судом 12.02.2015 року (т.1 а.с.а.с.98,111-112), з якої вбачається, що [PERSON] у своєму позові до нього вказала не все майно, яке було придбане подружжям під час шлюбу та є спільною сумісною власністю подружжя. Так, 18.09.2014 року в період шлюбу подружжям було придбано автомобіль VOLKSWAGEN Caddy, 2002 р.в., білого кольору, д.н.з. [NUMBER], номер кузова [NUMBER], який зареєстрований за [PERSON], вартістю на його думку, 100000 грн. Також, 28.11.2013 року був укладений договір купівлі-продажу, відповідно до якого [PERSON] та він, [PERSON], придбали квартиру №40, яка знаходиться в будинку №21 а по вулиці Сталеварів в м. Запоріжжя, право власності на яку оформлене за [PERSON] та вважає, що вартість квартири складає 1125000 грн. Загальна вартість вищевказаного майна [PERSON] вказана як 1225000 грн., відповідно, ? частка складає 612500 грн. Також [PERSON] в зустрічному позові вказує, що згідно розписки від 29.12.2013 року він взяв у [PERSON] в борг гроші в сумі 486000 грн., що складає 60000 доларів США та зобовязався повернути їх до 31.12.2014 року, при цьому, борг він повинен повернути в гривнях відповідно до курсу долара США, який діє на момент повернення грошей. На даний час борг складає 1500000 грн., ? частка боргу складає 750000 грн. В даний час [PERSON] вимагає повернути борг, однак він цього зробити не може, так як [PERSON] подала позов до суду про поділ майна подружжя. Посилаючись на положення ст.ст.60,65,69 СК України, ст.368 ЦК України та відповідну Постанову Пленуму Верховного суду України, позивач за зустрічним позовом [PERSON] просив суд визнати за ним право власності на ? частку в спільному сумісному майні подружжя: квартири №40 загальною площею 43,36 кв.м, яка знаходиться в житловому будинку №21а по вулиці Сталеварів у м. Запоріжжя, яка згідно договору купівлі-продажу від 28.07.2013 року, реєстровий №89 зареєстрована за [PERSON] та право власності на ? частку автомобіля марки VOLKSWAGEN Caddy, 2002 р.в., білого кольору, д.н.з. [NUMBER], номер кузова [NUMBER], який зареєстрований за [PERSON], а також просив стягнути з [PERSON] на його користь борг в сумі 750000 грн. Ухвалою Великобагачанського районного суду Полтавської області від 12.02.2015 року обєднано в одне провадження позов [PERSON] до [PERSON] та [PERSON], третя особа ТОВ «Міжрегіональний брокерський дім «Фаворит» про визнання правочину недійсним, скасування реєстрації транспортного засобу та визнання права власності на ? частку спільного сумісного майна подружжя та зустрічний позов [PERSON] до [PERSON], третя особа [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя (т.1 а.с.а.с.111-112). В судовому засіданні представник позивача за первинним позовом та відповідача за зустрічним позовом [PERSON] - адвокат [PERSON] позовні вимоги [PERSON], в тому числі збільшені підтримав у повному обсязі, в своїх поясненнях посилався на обставини, що викладені в позові і просив їх задовольнити. Вказував, що позовні вимоги [PERSON], крім вимог щодо недійсності правочину, стосуються визнання права власності на частину (одну другу) спільного сумісного майна подружжя [PERSON] та [PERSON] і не стосуються реального розподілу речей між подружжям в натурі як такого і не заявляються як позовні вимоги в даний час, при цьому, автотоварознавчі дослідження транспортних засобів (без їх огляду) стосувалися необхідності правильності сплати судового збору; вказав, що розяснені судом в судовому засіданні положення ч.4 ст.10 ЦПК України та положення ст.ст.80,143,144 ЦПК України щодо можливості призначення у справі та проведення судової автотоварознавчої експертизи та судової будівельно-технічної експертизи йому зрозумілі, з цього приводу ним клопотань не заявлялося. Представник відповідача за первинним позовом та позивача за зустрічним позовом [PERSON] - адвокат [PERSON] вказала про те, що вона не визнає позовних вимог [PERSON], що викладені у пунктах 2,3,4 прохальної частини позовної заяви від 26.12.2014 року, вважаючи їх безпідставними, оскільки згода дружини [PERSON] - [PERSON] на відчуження транспортного засобу автомобіля [NUMBER], 2012 р.в. не потрібна, відповідно, порушень законодавства щодо відчуження даного транспортного засобу [PERSON] не допущено. В цілому підтримала посилання, що викладені у письмовому відзиві [PERSON] від 12.02.2015 року на позовну заяву [PERSON] (т.1 а.с.109). Щодо п.п.5,6 прохальної частини позовної заяви [PERSON] від 26.12.2014 року вказала, що вона визнає вищевказані позовні вимоги. Не заперечувала проти задоволення уточнених позовних вимог, вказаних [PERSON] у своїй заяві від 27.03.2015 року. Зустрічні позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] підтримала в повному обсязі, в своїх поясненнях посилалась на обставини, що викладені в зустрічній позовній заяві і просила їх задовольнити. Також вказала, що розяснені судом в судовому засіданні положення ч.4 ст.10 ЦПК України та положення ст.ст.80,143,144 ЦПК України щодо можливості призначення у справі та проведення судової автотоварознавчої експертизи та судової будівельно-технічної експертизи їй зрозумілі, з цього приводу нею клопотань не заявлялося. Позивач за первинним позовом та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] в судове засідання не зявилась, вона належним чином сповіщалась про день і час розгляду справи, від неї до суду надійшли письмові пояснення, в яких не заперечила проти задоволення пунктів 1,2 прохальної частини зустрічної позовної заяви [PERSON], у задоволенні зустрічних позовних вимог, викладених у п.3 прохальної частини зустрічної позовної заяви просила відмовити за безпідставністю (т.2 а.с.а.с.25-27). Відповідач за первинним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON], який зареєстрований у встановленому законом порядку на проживання в [INFO] (т.1 а.с.42) в судове засідання не зявився, він належним чином сповіщався про день і час розгляду справи, до суду 12.02.2015 року ним подано відзив на позов [PERSON], зі змісту якого вбачається, що він заперечує проти задоволення позовних вимог [PERSON] (т.1 а.с.109). Відповідач за первинним позовом [PERSON] - [PERSON], який зареєстрований у встановленому законом порядку на проживання в [INFO] (т.1 а.с.80) в судові засідання (крім 27.03.2015 року) не зявився, він сповіщався за місцем своєї реєстрації про день і час розгляду справи, отримав копію позовної заяви [PERSON] та заяви про збільшення позовних вимог (т.1 а.с.а.с.78,150), в силу положень ст.74 ЦПК України вважається таким, що повідомлений належним чином про день і час розгляду справи. Представник третьої особи за позовом [PERSON] ТОВ «Міжрегіональний брокерський дім «Фаворит» в судове засідання не зявився, дана третя особа у справі належним чином сповіщалась про день і час розгляду справи. Третя особа у справі за зустрічним позовом [PERSON] [PERSON] в судове засідання не зявився, він належним чином сповіщений про день і час розгляду справи, від нього до суду надійшла письмова заява, зі змісту якої вбачається, що він просить розглядати справу за його відсутності та підтверджує, що надав [PERSON] в борг гроші в сумі 486000 грн. і на даний час борг йому не повернутий та просив задовольнити вимоги [PERSON] в частині стягнення з [PERSON] боргу в сумі 750000 грн. (т.1 а.с.148). Суд, заслухавши пояснення та міркування представника позивача за первинним позовом та відповідача за зустрічним позовом [PERSON] - адвоката [PERSON], пояснення та міркування представника відповідача за первинним позовом та позивача за зустрічним позовом [PERSON] - адвоката [PERSON], дослідивши письмові докази по справі, що надані сторонами на засадах змагальності і диспозитивності, всі докази в їх сукупності і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] та [PERSON], третя особа ТОВ «Міжрегіональний брокерський дім «Фаворит» про визнання правочину недійсним, скасування реєстрації транспортного засобу та визнання права власності на ? частку спільного сумісного майна подружжя та зустрічний позов [PERSON] до [PERSON], третя особа [PERSON] про поділ спільного сумісного майна підлягають частковому задоволенню, виходячи з таких підстав. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 3 ст.10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 19 липня 1997 року між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] було укладено шлюб, який зареєстровано у відділі РАГС Миргородського міськвиконкому Полтавської області, актовий запис №115; після одруження дружина змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] (т.1 а.с.15). Від даного шлюбу сторони ([PERSON] та [PERSON]М.) мають неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO] (т.1 а.с.16). [PERSON] та [PERSON] зареєстровані у встановленому законом порядку на проживання в [INFO] (т.1 а.с.а.с.33-34,42), [PERSON] фактично проживає в [INFO] (т.2 а.с.а.с.29-30); у позовній заяві [PERSON] вказано тимчасове місце проживання [PERSON] - [ADDRESS] (т.1 а.с.4), однак за даною адресою [PERSON] судових повісток не отримує. В межах обґрунтувань позовної заяви [PERSON] та обґрунтувань зустрічної позовної заяви [PERSON], виходячи з досліджених в своїй сукупності матеріалів справи та доказів, що надані сторонами на засадах змагальності та диспозитивності вбачається, що в період перебування сторін ([PERSON] та [PERSON]М.) у справі в зареєстрованому шлюбі (який в даний час не розірвано у встановленому законом порядку), 08.01.2014 року сторонами було придбано легковий автомобіль [NUMBER], 2012 р.в., сірого кольору, номер кузова [NUMBER], який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія САТ 7070528 від 08.01.2014 року, виданого Миргородським ВРЕР УДАІ ГУМВС України в Полтавській області зареєстрований за [PERSON] (т.1 а.с.17). Також, в період перебування сторін [PERSON] та [PERSON] у шлюбі, було придбане наступне майно, частина якого зареєстрована за [PERSON], а частина зареєстрована за [PERSON]: 26.04.2012 року легковий автомобіль марки VOLKSWAGEN Caddy 1,9 TDI, 2007 р.в., білого кольору, д.н.з. [NUMBER], номер кузова [NUMBER], який згідно облікової картки даного транспортного засобу зареєстрований 26.04.2012 року за [PERSON] (т.1 а.с.21); автомобільний [NUMBER], № шассі В0001719, який зареєстрований за [PERSON] (т.1 а.с.64); автомобільний причіп-дача «АDRIA-530», 1989 р.в., д.н.з. [NUMBER], який зареєстрований за [PERSON] (т.1 а.с.62); водне судно моделі «Tracker Guide V-16MT» з ідентифікаційним номером корпусу BUJ61606А505, реєстраційний №КИВ-6768-К, порт припису м. Київ, який зареєстрований за [PERSON] 22.02.2013 року у Судовій книзі України №019, що ведеться «Укрморрічінспекцією», під порядковим номером 8121; земельна ділянка, що призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,15 га, що розташована в с. Гаркушенці Миргородського району Полтавської області, кадастровий номер 5323281401:01:001:0554, яка зареєстрована за [PERSON] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 13.06.2014 року приватним нотаріусом Миргородського районного нотаріального округу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 13.06.2014 року, реєстровий №1472, бланк серія ВТТ №927295 (номер запису про право власності:5994940) (т.1 а.с.а.с.209-210); земельна ділянка, що призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,15 га, що розташована по вулиці Миргородська, 4 (чотири) в с. Гаркушенці Миргородського району Полтавської області, кадастровий номер 5323281401:01:001:0605, яка зареєстрована за [PERSON] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 12.03.2014 року приватним нотаріусом Миргородського районного нотаріального округу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 12.03.2014 року, реєстровий №546, бланк серія ВТТ №442603 (номер запису про право власності:4952054) (т.1 а.с.а.с.207-208); квартира №40 загальною площею 43,36 кв.м, яка знаходиться в житловому будинку №21 а по вулиці Сталеварів у м. Запоріжжя, яка згідно договору купівлі-продажу від 28.07.2013 року, реєстровий №89 придбана [PERSON], від імені якої за довіреністю діяв [PERSON] (т.1 а.с.а.с.99-105) та легковий автомобіль марки VOLKSWAGEN Caddy, 2002 р.в., білого кольору, д.н.з. [NUMBER], номер кузова [NUMBER], який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія СХХ 270391 від 25.09.2014 року зареєстрований за [PERSON] (т.2 а.с.28, т.1 а.с.106). Виходячи зі змісту та суті положень ч.1 ст.60 СК України та ч.3 ст.368 ЦК України, з урахуванням обґрунтувань позовів [PERSON] та [PERSON], вищевказане майно належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] як подружжю. Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження №021214 від 23.12.2014 року, середня ринкова вартість транспортного засобу автомобіля [NUMBER], 2012 р.в., сірого кольору, номер кузова [NUMBER] станом на 23.12.2014 року визначена за даними реєстраційної картки без огляду транспортного засобу і складає 951140 грн., а середня ринкова вартість автомобіля VOLKSWAGEN Caddy 1,9 TDI, 2007 р.в., білого кольору, д.н.з. [NUMBER], номер кузова [NUMBER] складає 148790 грн. (т.1 а.с.а.с.23-32). У своєму відзиві на позов [PERSON], відповідач [PERSON] вказав, що не згідний з вартістю майна, яке вказано у позові [PERSON]; про це ж по суті вказувала в судовому засіданні і представник [PERSON] адвокат [PERSON]; після виконанням судом положень ч.4 ст.10 ЦПК України та розяснення представникам сторін (адвокатам [PERSON] та [PERSON]Л.) права заявляти клопотання про призначення та проведення відповідних експертиз щодо вартості транспортних засобів та іншого майна, вказаного у позовних заявах сторін у справі, клопотань про призначення будь-якого виду експертизи до суду не надходило як від представника [PERSON] адвоката [PERSON], так і від представника [PERSON] адвоката [PERSON], що є процесуальним правом конкретних представників сторін у спорі. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст.57 ЦПК). Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.1 ст.179 ЦПК України). Обґрунтовуючи позовні вимоги до [PERSON] та [PERSON], позивач [PERSON] посилається на порушення ст.ст.60,63,65 СК України, ст.ст.203,215 ЦК України та Порядку реєстрації транспортних засобів, вказуючи, що легковий автомобіль [NUMBER], 2012 р.в. 22.11.2014 року її чоловік [PERSON] продав в порушення законодавства з метою позбавлення її частки в спільному сумісному майні подружжя, оскільки даний транспортний засіб був придбаний під час шлюбу за спільні кошти, будь-якої згоди на відчуження даного автомобіля вона не давала, [PERSON] нібито продав вказаний автомобіль своєму брату [PERSON], однак фактично продовжує ним користуватися, а також посилалась на те, що у довідці-рахунку №742687, виданою ТОВ «Міжрегіональний брокерський дім «Фаворит», якою було оформлено договір купівлі-продажу вищевказаного транспортного засобу, вказана явно занижена вартість автомобіля 149930 грн., що явно не відповідає реальній вартості даного транспортного засобу. Заперечуючи проти вищевикладених доводів позовної заяви [PERSON], [PERSON] у відзиві вказував про те, що [PERSON] не заперечувала проти продажу автомобіля [NUMBER], 2012 р.в., при цьому, після продажу даного автомобіля він половину грошей віддав дружині [PERSON] на розвиток її бізнесу, а частину витратив на придбання продуктів харчування, ліків, на утримання дитини, при цьому, посилаючись на положення СК та ЦК України, вважає, що він мав повноваження по розпорядженню вищевказаним автомобілем (т.1 а.с.109). Згідно ч.1 ст.60 СК України та ч.3 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). У відповідності до ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини і чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ст.70 СК України). Положення ч.2 цієї статті визначають можливість відступлення від засад рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення. Згідно ч.1 ст.71 СК України, майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Під час розгляду справи встановлено, що сторонами у справі не уклалось будь-яких угод щодо часток у майні подружжя та про порядок користування спільним майном, а також не укладався шлюбний договір. Згідно пп.23,24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст.60,69 СК України, ч.3 ст.368 ЦК України), відповідно до ч.ч.2,3 ст.325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором або законом. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилась внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобовязаннями, що виникли в інтересах сімї. У відповідності до положень частин 1-3 ст.65 СК України (право подружжя на розпорядження майном, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя), дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходять за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально посвідчена. Згідно з розясненнями, що викладені в п.30 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного майна подружжя буде встановлено, що один з них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сімї чи не на її потреби, таке майно або його вартість враховуються при поділі. Відповідно до довідки-рахунку серія ВІА №742687 від 22.11.2014 року, виданої ТОВ «Міжрегіональний брокерський дім «Фаворит», легковий автомобіль [NUMBER], 2012 р.в., сірого кольору, номер кузова [NUMBER] (який 08.01.2014 року був зареєстрований за [PERSON]М.) [PERSON] було продано його брату [PERSON] за 149930 грн., що вказує на те, що даний договір виходить за межі дрібного побутового (т.1 а.с.19). На цій підставі 22.11.2014 року вищевказаний транспортний засіб було перереєстровано з [PERSON] на [PERSON], що вбачається з реєстраційної картки транспортного засобу автомобіля [NUMBER], 2012 р.в., сірого кольору, номер кузова [NUMBER] (т.1 а.с.20). Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (ч.1 ст.202 ЦК України). Договір купівлі-продажу як вид правочину відновиться до двохсторонніх правочинів. Стаття 203 ЦК України визначає загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Відповідно до загальних положень ст.ст.215,216 ЦК України недійсний є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. З досліджених матеріалів справи не вбачається, що позивачем за первинним позовом дружиною [PERSON] [PERSON] надавалася згода у будь-якій формі (усно чи письмово) на продаж спільного сумісного майна подружжя легкового автомобіля [NUMBER], 2012 р.в., сірого кольору, номер кузова [NUMBER] [PERSON], який 08.01.2014 року був зареєстрований за [PERSON], при цьому, будь-яких доказів згоди [PERSON] на укладення такого правочину (договору) відповідачем за первинним позовом [PERSON] суду не надано, рівно як і того, що після продажу даного транспортного засобу половина отриманих грошових коштів була передана [PERSON] для розвитку її бізнесу, а інша частина використана в інтересах сімї. Враховуючи викладене та те, що правочин щодо купівлі-продажу автомобіля [NUMBER], 2012 р.в., сірого кольору, номер кузова [NUMBER] є угодою щодо розпорядження спільним майном подружжя, який оформлено з порушенням вимог ч.3 ст.65 СК України, оскільки продаж спільного автомобіля відбувся без згоди позивача за первинним позовом [PERSON], при цьому, що будь-яких доказів згоди [PERSON] на укладення такого договору відповідачем за первинним позовом [PERSON] та його представником суду не надано, у відповідності до положень ст.215 ЦК України є недодержанням стороною відповідача за первинним позовом вимог ч.1 ст.203 ЦК України, вказаний правочин не може вважатися правомірним, [PERSON] розпорядився автомобілем [NUMBER], 2012 р.в., без згоди дружини [PERSON], а тому позовні вимоги про визнання недійсним угоди про відчуження вищевказаного транспортного засобу [PERSON] на користь [PERSON] без згоди дружини [PERSON] [PERSON] підлягають задоволенню. У цьому контексті суд вказує у рішенні і має на увазі відсутність зі сторони дружини [PERSON] [PERSON] згоди не тільки у письмовій формі (як буквально визначено в законі), а й в усній, тобто мова йде по суті про відсутність згоди на вчинення даного правочину в будь-якій формі (не тільки у письмовій), оскільки судом враховуються висновки, що викладені в постанові Верховного Суду України від 08.04.2015 року у справі №6-7цс15, де вказано про те, що за змістом норм матеріального права - ст.ст.60,65 СК України належність подружжю майна, придбаного під час шлюбу за спільні кошти подружжя, на праві спільної сумісної власності законодавством презюмується, якщо інше не встановлено судом при розгляді справи, а також визначено про те, що згода одного з подружжя на відчуження майна спільної сумісної власності подружжя може бути надана й у іншій формі, зокрема, усно, при цьому, вказано, що законодавством не встановлено недійсності правочину при відчуження спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, за умови наявності іншої згоди. При розгляді позовних вимог [PERSON] з урахуванням доводів відповідача [PERSON], вказаних ним у відзиві на позов, з урахуванням сукупності досліджених доказів у справі не встановлено згоди [PERSON] на продаж вищевказаного транспортного засобу, що є спільним сумісним майном подружжя у будь-якій формі, як то усно або письмово. З урахуванням викладеного про те, що суд прийшов до висновку про визнання вищевказаного договору купівлі-продажу автомобіля [NUMBER], 2012 р.в. недійсним, виходячи з положень ст.16 ЦК України щодо способів захисту цивільних прав та інтересів та враховуючи, що Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1388 від 07.09.1998 року (із змінами) визначено таку підставу про можливість перереєстрації транспортного засобу як визнання недійсним договору купівлі-продажу, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог [PERSON], що викладені в п.3 її позовної заяви від 26.12.2014 року щодо скасування відповідної державної реєстрації транспортного засобу автомобіля [NUMBER], 2012 р.в. Зі змісту позовних вимог [PERSON], що викладені нею у позовній заяві від 26.12.2014 року в пунктах 4,5,6 та заяві про збільшення позовних вимог від 27.03.2015 року (пункти 2,3,4) та змісту зустрічних позовних вимог [PERSON] від 12.02.2015 року, викладених по суті в п.1 та 2 його зустрічної позовної заяви вбачається, що по суті даними сторонами заявлено вимоги про визнання права власності на ? частку спільного сумісного майна подружжя, про яке вказано у позовних заявах [PERSON] та [PERSON] В судовому засіданні представники даних сторін адвокати [PERSON] та [PERSON] щодо вищевказаних позовних вимог сторін вказували про те, що дані вимоги заявлені не про реальний розподіл майна між подружжям як такий, а стосуються визнання права власності на ? частку спільного сумісного майна подружжя за кожним із сторін, крім п.3 прохальної частини зустрічної позовної заяви [PERSON], де він вказує про реальне стягнення на його користь богу в сумі 750000 грн. При цьому, як вказали в судовому засіданні представники сторін [PERSON] та [PERSON], їх довірителі, з урахуванням заявлених ними позовних вимог, не мають в даний час наміру вносити на депозитний рахунок суду відповідну грошову суму та ними в даний час також не заявляються вимоги про отримання будь-якої грошової компенсації. За загальним правилом, суд враховує, зокрема, що вирішуючи питання про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суд має застосовувати положення частин 4,5 ст.71 СК України щодо обовязкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст.11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі, коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у спільній частковій власності. Отже, з урахуванням вищевикладеного, висновків, викладених судом у цьому рішенні щодо п.2 прохальної частини позовної заяви [PERSON] від 26.12.2014 року, виходячи з заявлених позовних вимог за первинним позовом [PERSON] та зустрічних позовних вимог [PERSON] (крім п.3 прохальної частини зустрічної позовної заяви [PERSON]М.), не вчинення сторонами на час розгляду справи дій, передбачених ч.ч.4,5 ст.71 СК України, а також положеннями ст.143 ЦПК України (що є процесуальним правом сторін), виходячи зі змісту ст.ст.3,10,11 ЦПК України про те, що суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справ та про те, що особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, позиції в судовому засіданні представників сторін адвокатів [PERSON] та [PERSON] щодо заявлених позовних вимог та не заперечення щодо задоволення частини позовних вимог по їх вказаному змісту, суд приходить до висновку про те, що є передбачені законом підстави для визнання за [PERSON] в межах заявлених нею позовних вимог від 26.12.2014 року та збільшених позовних вимог від 27.03.2015 року, права власності на ? (одну другу) частку наступного майна, що є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON]: легкового автомобіля марки AUDI Q7, 2012 р.в., д.н.з. [NUMBER], сірого кольору, номер кузова [NUMBER]; легкового автомобіля марки VOLKSWAGEN Caddy 1,9 TDI, 2007 р.в., білого кольору, д.н.з. [NUMBER], номер кузова [NUMBER]; автомобільного [NUMBER], № шассі В0001719; автомобільної причіп-дачі «АDRIA-530», 1989 р.в., д.н.з. [NUMBER]; водного судна моделі «Tracker Guide V-16MT» з ідентифікаційним номером корпусу BUJ61606А505, реєстраційний №КИВ-6768-К, порт припису м. Київ; земельної ділянки, що призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,15 га, що розташована в с. Гаркушенці Миргородського району Полтавської області, кадастровий номер 5323281401:01:001:0554 та яка зареєстрована за [PERSON] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 13.06.2014 року приватним нотаріусом Миргородського районного нотаріального округу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 13.06.2014 року, реєстровий №1472, бланк серія ВТТ №927295; земельної ділянки, що призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,15 га, що розташована по вулиці Миргородська, 4 (чотири) в с. Гаркушенці Миргородського району Полтавської області, кадастровий номер 5323281401:01:001:0605 та яка зареєстрована за [PERSON] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 12.03.2014 року приватним нотаріусом Миргородського районного нотаріального округу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 12.03.2014 року, реєстровий №546, а за [PERSON], в межах заявлених ним зустрічних позовних вимог від 12.02.2015 року (щодо п.п.1,2 прохальної частини вимог) необхідно визнати право на ? (одну другу) частку наступного майна, що також є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON]: квартири №40 загальною площею 43,36 кв.м, яка знаходиться в житловому будинку №21 а по вулиці Сталеварів у м. Запоріжжя, яка згідно договору купівлі-продажу від 28.07.2013 року, реєстровий №89 придбана [PERSON], від імені якої за довіреністю діяв [PERSON] та легкового автомобіля марки VOLKSWAGEN Caddy, 2002 р.в., білого кольору, д.н.з. [NUMBER], номер кузова [NUMBER], який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія СХХ 270391 від 25.09.2014 року зареєстрований за [PERSON] В п.3 зустрічної позовної заяви [PERSON] заявлено вимогу про стягнення з [PERSON] на його користь боргу в сумі 750000 грн., що є ? частини загального боргу в сумі 1500000 грн., який він зобовязаний повернути громадянину [PERSON] на підставі розписки від 29.12.2013 року, однак не може цього зробити за обставин, що викладені у обґрунтуванні зустрічної позовної заяви [PERSON] Згідно наявної в матеріалах справи фотокопії розписки від імені [PERSON], датованої 29.12.2013 року (оригінал якої для огляду в судовому засіданні стороною позивача за зустрічним позовом надано не було), останній позичив у [PERSON] грошові кошти в сумі 486000 грн., що еквівалентно 60000 доларів США, які зобовязався повернути до 31.12.2014 року, а у випадку зростання курсу долара, борг повертається у гривні по курсу долара на момент повернення боргу (т.1 а.с.107). На а.с.108 т.1 даної цивільної справі міститься фотокопія листа [PERSON] на імя «Ігоря Миколайовича» (оригінал якої для огляду в судовому засіданні стороною позивача за зустрічним позовом надано не було), датованого 07.02.2015 року, в якому йде мова про повернення боргу до 31.12.2014 року та зобовязання сплатити борг до 01.03.2015 року. Однак, з фотокопії вищевказаного листа не вбачається, що додатком до нього була копія розписки та якої саме і не зрозуміло, яким чином (особисто, засобами поштового звязку тощо) [PERSON] отримав вищевказаний лист, незавірена фотокопія якого додана ним до зустрічної позовної заяви. В судовому засіданні представник позивача за зустрічним позовом [PERSON] адвокат [PERSON] посилалась на те, що кошти, отримані в борг від [PERSON] в сумі 486000 грн. були потрачені в інтересах сімї, однак не вказала, яке конкретне майно було придбане в інтересах сімї [PERSON] на вищевказані кошти. Про те, на які цілі були використані вищевказані грошові кошти не зазначено і в самій зустрічній позовній заяві [PERSON] З письмових пояснень [PERSON] від 17.06.2015 року вбачається, що про отримання її чоловіком [PERSON] в борг від [PERSON] грошових коштів в сумі 486000 грн. згідно розписки від 29.12.2013 року їй нічого не відомо, вищевказаних коштів або їх частини вона від [PERSON] не отримувала, вважає, що вказані обставини отримання грошових коштів [PERSON] є надуманими та такими, що в дійсності не існували, про наявність розписки [PERSON] вона дізналася із зустрічної позовної заяви [PERSON] Будь-якої згоди на укладення договорів позики вона, як дружина [PERSON], не надавала (т.2 а.с.а.с.25-27). Із змісту розяснень, що викладені в п.п.23,24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобовязаннями, що виникли в інтересах сімї. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у справі №6-42500св12 від 17.04.2013 року вказав про те, що при поділі майна спільної сумісної власності подружжя зобовязання між подружжям не розподіляються, а враховуються. Це в своїй сукупності узгоджується з вищевказаними розясненнями Пленуму Верховного Суду України. Отже, виходячи з вищевикладеного вбачається, що зустрічні позовні вимоги [PERSON], викладені в п.3 прохальної частини його зустрічної позовної заяви, стосуються фактичного розподілу між подружжям боргового зобовязання, при цьому, [PERSON], як вбачається з наявних матеріалів справи, не звертався до суду за захистом своїх прав та законних інтересів як позикодавець з відповідним позовом про стягнення вищевказаного боргу за договором позики від 29.12.2013 року, виходячи з сукупності досліджених доказів у справі та положень ст.ст.10,57,60 ЦПК України суд вважає, що стороною позивача за зустрічним позовом [PERSON] не надано належних доказів щодо підстав для стягнення на його, [PERSON] користь боргу в сумі 750000 грн. з дружини [PERSON], отже, дані зустрічні позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial