Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-28 00:00:00

Звернувшись до суду з позовом та уточнивши заявлені позовні вимоги (а.с.30), [PERSON] просить: визнати її належним спадкоємцем за заповітом від 30 липня 2009 року ВМЕ № 924927 [PERSON]; визнати за нею право власності на будинок № 15 по вул. Орджонікідзе в м. Костянтинівка за заповітом [PERSON], посилаючись на те, 15 жовтня 2010 року померла її баба [PERSON]. Але, 30 липня 2009 року, в присутності свідків, нотаріусом [PERSON], за бажанням її баби [PERSON], був складений заповіт, яким все майно, яке буде належати їй ([PERSON]М.) на день смерті, де б воно не знаходилось із чого б воно не складалося, а також все те, на що за законом буде мати право, заповіла їй [PERSON]. 02 листопада 2011 року вона звернулась до Костянтинівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Їй був виданий витяг про реєстрацію в спадковому реєстрі за № 25183952 про реєстрацію спадкової справи № 50210029. Під час хвороби баби вона доглядала за нею, мешкала разом з нею в будинку № 15 по вул. Орджонікідзе в м. Костянтинівка. Після смерті баби, її родичі сказали, що будуть оспорювати заповіт, бо і вони мають право на свою частку в спадковому майні. Судитися з ними у неї не було ні сил, ні бажання. В результаті частих гостей, зникли документи на будинок, які вона змушена була відновлювати. Коли минув строк позовної давнини, ніхто на спадкове майно більше не претендує, вона зібрала гроші на переоформлення документів на будинок, який є спадковим майном за заповітом. В цьому будинку вона мешкає з часу хвороби баби до теперішнього часу. 14.09.2013 року вона вийшла заміж та змінила прізвище з [PERSON] та [PERSON] 03 березня 2015 року вона звернулась до державного реєстратора із заявою про переоформлення права власності на будинок № 15 по вул. Орджонікідзе м. Костянтинівка. Рішенням № 19741107 від 03.03.2015 рок, державний реєстратор відмовив їй в державній реєстрації на підставі ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію» та п.п.16,23 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджених постановою КМУ,- визнавши її як неналежну особу. При перевірці документів на спадщину, виявилося, що технічна документація на будинок № 15 по вул. Орджонікідзе м. Костянтинівки не доведена до завершення, а саме документація на будинок не пройшла державної перереєстрації на право власності на [PERSON] Позивач [PERSON], представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримали повністю з підстав, наведених у позовній заяві, просили позов задовольнити. Представник відповідача Відділу державної реєстрації служби Костянтинівського міськрайонного управління юстиції, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявився, надавши суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Дослідивши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Вищий спеціалізований Суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 1 узагальнення «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 01 березня 2013 року розяснив, що главою 86 ЦК, а також спеціальним законодавством, зокрема Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативно правовими актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій, притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. У разі якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові. Судом встановлено, що згідно свідоцтву про право на спадщину за заповітом від 08.09.2003 року, посвідченого державним нотаріусом Костянтинівської державної нотаріальної контори за реєстровим № 1-1501, [PERSON] на праві приватної власності належав житловий будинок № 15 по вул. Орджонікідзе м. Костянтинівка (а.с.32). Право приватної власності [PERSON] на будинок № 15 по вул. Орджонікідзе м. Костянтинівка зареєстровано у Костянтинівському міському бюро технічної інвентаризації 19 вересня 2003 року за реєстраційним номером 2517789 (а.с.40). 30 липня 2009 року приватним нотаріусом Костянтинівського районного нотаріального округу було посвідчено заповіт за реєстром № 1535, яким [PERSON] усе майно, що буде належати їй на день її смерті, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, а також все те на що вона за законом буде мати право заповіла [PERSON] (а.с.5). 15 жовтня 2010 року [PERSON] померла (а.с.4). Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді жилого будинку № 15 по вул. Орджонікідзе у м. Костянтинівка. Згідно довідки Костянтинівської нотаріальної контори від 06.04.2015 року № 383/02-14, після смерті [PERSON], померлої 15.10.2010 року, до нотаріальної контори 02.11.2010 року звернулась [PERSON] із заявою про прийняття спадщини за заповітом (а.с.28-29). 14.09.2013 року [PERSON] уклала шлюб та після укладення шлюбу отримала прізвище [PERSON] (а.с.8). Позивачем у судовому засіданні не надано відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, а досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, свідчать про наявність необхідних умов для отримання позивачем свідоцтва про право на спадщину в нотаріальній конторі, тому позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на будинок № 15 по вул. Орджонікідзе м. Костянтинівка у порядку спадкування задоволенню не підлягають. Доводи ж позивача щодо не проведення спадкодавцем державної реєстрації спадкового майна суд вважає безпідставними, оскільки з наданого позивачем витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.40) вбачається, що право приватної власності спадкодавця [PERSON] на будинок № 15 по вул.. Орджонікідзе в м. Костянтинівка зареєстровано у Костянтинівському міському бюро технічної інвентаризації 19 вересня 2003 року за реєстраційним 2517789, а отже у задоволенні позовних вимог щодо визнання права власності на будинок № 15 по вул. Орджонікідзе м. Костянтинівка у порядку спадкування слід відмовити. Позовні вимоги [PERSON] щодо визнання її належним спадкоємцем за заповітом [PERSON] також задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Діючи цивільне законодавство не передбачає такого способу захисту порушеного права як визнання належним спадкоємцем за заповітом. Тож, у задоволенні позовних вимог про визнання [PERSON] належним спадкоємцем за заповітом [PERSON] слід відмовити. Крім того, Вищий спеціалізований Суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 3.1 узагальнення «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» розяснив, що за змістом ст. 392 ЦК України у спорах щодо спадкування права власності на нерухоме майно належним відповідачем є особа учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно, зокрема, житловий будинок, земельну ділянку. У спорах про визнання права власності на спадкове майно в якості належного відповідача не може розглядатися нотаріус або орган державної реєстрації прав. Якщо зазначенні особи та органи відмовляють у вчиненні покладених на них нотаріальних дій чи здійснення державної реєстрації, така відмова може бути оскаржена в судовому порядку, за умови відсутності спору про право на спадщину. Позов про визнання належним спадкоємцем та визнання права власності на спадкове майно позивачем предявлено до Відділу державної реєстрації служби Костянтинівського міськрайонного управління юстиції, який в даному випадку є неналежним відповідачем, оскільки предметом даного позову не є оскарження відмови державного реєстратора у здійсненні державної реєстрації. За таких обставин, у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

Outcome: dismissed