Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-09 00:00:00

Згідно особового рахунку [NUMBER], відкритого в КП «Послуга», [PERSON] є споживачем послуг, які надаються йому за договором, що був укладений 21.02.2011 року на вивезення побутових відходів. Посилаючись на ті обставини, що починаючи із січня 2012 року по серпень 2015 року споживач не сплачує кошти за надані житлово-комунальні послуги в повному обсязі , що спричиняє утворення заборгованості за спожиту послугу з вивезення побутового сміття, яка станом на 25.08.2015 року становить 1245 грн.72 коп., та яку позивач просить стягнути з відповідача, як і витрати по справі. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі, а відповідач їх не визнав, вказавши , що наданими послугами не користується, про що повідомляв позивача, однак отримав відмову від припинення договору. З питанням розірвання вказаного договору до суду не звертався. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи приходить до наступного висновку: Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг. До комунальних послуг відносяться, зокрема, послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо) (п. 2 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). В свою чергу, поняття відходів, побутових відходів, твердих побутових відходів визначено у ст. 1 Закону України «Про відходи», зокрема: відходи - будь-які речовини, матеріали і предмети, що утворилися у процесі виробництва чи споживання, а також товари (продукція), що повністю або частково втратили свої споживчі властивості і не мають подальшого використання за місцем їх утворення чи виявлення і від яких їх власник позбувається, має намір або повинен позбутися шляхом утилізації чи видалення; побутові відходи - відходи, що утворюються в процесі життя і діяльності людини в житлових та нежитлових будинках (тверді, великогабаритні, ремонтні, рідкі, крім відходів, пов'язаних з виробничою діяльністю підприємств) і не використовуються за місцем їх накопичення; тверді відходи - залишки речовини, матеріалів, предметів, виробів, товарів, продукції, що не можуть у подальшому використовуватися за призначенням. Обов'язки громадян України, іноземців та осіб без громадянства у сфері поводження з відходами визначено у ст. 15 Закону України «Про відходи». Зокрема, громадяни України, іноземці та особи без громадянства зобов'язані: дотримуватися вимог цього закону та інших нормативно-правових актів у сфері поводження з відходами; вносити в установленому порядку плату за користування послугами з вивезення побутових відходів; виконувати інші обов'язки, передбачені законами, щодо запобігання забрудненню навколишнього природного середовища. Відповідно до ст. 35-1 Закону України «Про відходи», власники або наймачі, користувачі, у тому числі орендарі, джерел утворення побутових відходів, земельних ділянок укладають договори з юридичною особою, яка визначена виконавцем послуг на вивезення побутових відходів, здійснюють оплату таких послуг та забезпечують роздільне збирання твердих побутових відходів. Збирання та вивезення побутових відходів у межах певної території здійснюються юридичною особою, яка уповноважена на це органом місцевого самоврядування на конкурсних засадах у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України, спеціально обладнаним для цього транспортним засобом. Аналогічна за змістом норма міститься й в Правилах надання послуг з вивезення побутових відходів (далі-Правила), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 грудня 2008 року №1070 в редакції із змінами, внесеними постановами КМУ №541 від 25.05.2011 року та №1173 від 16.11.2011 року (п.п.3, 4). Вказаними Правилами визначено, що договір про надання послуг укладається відповідно до типового договору, наведеного в додатку №1 до цих Правил. Таким чином, закон закріплює обов'язок споживача послуг з вивезення побутових відходів (власників або балансоутримувачів житлових будинків, земельних ділянок) укласти договір про надання таких послуг, який би відповідав типовому договору, з особою, яка визначена у встановленому законом порядку їх виконавцем. Відповідно до п.4 Правил, збирання та перевезення побутових відходів здійснюється спеціально обладнаними для цього транспортними засобами. Вивезення побутових відходів здійснюється відповідно до схеми санітарного очищення населених пунктів із забезпеченням роздільного збирання побутових відходів. Житлові масиви і внутрішньо дворові території, дороги загального користування та інші об'єкти благоустрою населених пунктів обладнуються контейнерними майданчиками, урнами для побутових відходів. Пунктом п'ятим Правил передбачено, що послуги надаються з урахуванням розміру території, схеми санітарного очищення, затвердженої в установленому порядку, та інших умов, передбачених законодавством у сфері житлово-комунального господарства. Обсяг надання послуг розраховується на підставі норм, затверджених органом місцевого самоврядування (п. 6 Правил). Норми надання послуг визначаються на підставі правил, встановлених центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства (п.7). Відповідно до Правил визначення норм надання послуг з вивезення побутових відходів, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства від 30 липня 2010 року №259, норма - це кількісний показник споживання послуг з вивезення побутових відходів, які утворюються на одну розрахункову одиницю (одного мешканця для житлової забудови, одне місце в готелі, гуртожитку та ін., один квадратний метр торгівельної та складської площі, вокзалів, автостоянок, пляжів та ін.; одне відвідування для поліклінік тощо) за одиницю часу. Плата за надані послуги нараховується щомісяця відповідно до умов договору і тарифів, що формуються відповідно до постанови КМУ від 26 липня 2006 року №1010. З матеріалів справи встановлено, що відповідно до рішень виконавчого комітету Прилуцької міської ради Чернігівської області від 18.05.2010 року №235 «Про збір, вивезення та знешкодження твердих побутових відходів, вивіз рідких нечистот від населення, підприємств, установ та організацій міста» та від 21.05.2013 року №241 «Про визначення виконавця послуг з вивезення побутових відходів у м. Прилуки» виконавцем послуг з вивезення твердих побутових відходів у м. Прилуки визначено Комунальне підприємство «Послуга» Прилуцької міської ради. Рішенням виконавчого комітету Прилуцької міської ради Чернігівської області №298 від 20.05.2008 року «Про встановлення тарифів на послуги з вивезення та знешкодження твердих побутових відходів, вивіз рідких нечистот» погоджено тарифи на послуги із збирання, вивезення та знешкодження твердих побутових відходів, вивіз рідких нечистот. Із наданого позивачем розрахунку встановлено, що оплату за вказаний вид послуг позивач почав нараховувати відповідачу, як власнику житлового будинку за адресою: [ADDRESS] починаючи з травня 2011 року. Проте заборгованість почала утворюватися із лютого 2012 року і станом на 25 серпня 2015 року загальний розмір заборгованості становив 1245 грн.72 коп. (а.с. 5). У відповідності до ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, юридичні факти, заподіяння матеріальної та моральної шкоди тощо, а також вони можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Обов'язок споживача житлово-комунальних послуг, до яких відноситься й послуга з вивезення ТПВ, оплатити надану виконавцем послугу закріплений також в ст.162 Житлового кодексу України та у п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». У відповідності до ст.526 ЦК України, зобов»язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. З цього приводу є правова позиція Верховного суду України, висловлена у постанові від 10 жовтня 2012 року у справі за позовом ТзОВ «Ковальське - Житлосервіс» до Особи-1 про зобов»язання укласти договір про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території, яка в силу ст. 360-7 ЦПК є обов'язковою для всіх судів України, а саме: свобода договору, закріплена у ст.ст. 6, 627 ЦК України, яка полягає у праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, при виборі контрагентів та при погодженні умов договору, не є безмежною. У тих випадках, коли актом цивільного законодавства передбачена обов'язковість положень цього акту для сторін договору, сторони не вправі відступити від їх положень (ч.3 ст.6 ЦК України). Так, ст.ст. 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачають обов'язок споживача житлово-комунальних послуг укласти письмовий договір з виконавцем послуг на основі типового договору. Таким чином, відсутність між сторонами договору про надання вказаного виду послуг не звільняє відповідача від обов'язку оплатити надані їй послуги, оскільки такий обов'язок у неї виникає в силу закону. Той факт, що працівниками КП «Послуга» у встановленому законом порядку, згідно із затвердженим графіком надаються послуги для населення м.Прилуки, в тому числі й відповідача у даній справі, з вивезення ТПВ, підтверджується наданими стороною позивача довідкою (а.с.12) та не заперечується відповідачем Твердження сторони відповідача про те, що він не споживає послуг позивача, оскільки всі харчові відходи компостує на території власного господарства, є безпідставними, оскільки відповідач не довів того факту, що у нього відсутні будь-які тверді побутові відходи, чого, в принципі, в процесі життєдіяльності людини бути не може, як і не надав доказів того, що здає відходи до відповідних пунктів прийому. З урахуванням встановлених обставин справи та на підставі проаналізованих вище норм матеріального закону, суд дійшов висновку про те, що між сторонами фактично існують договірні відносини в силу закону та в силу договору, який було укладено між сторонами, та який при відмові однією із сторін від виконання визначених у ньому умов не був розірваний в судовому порядку. І позивач, як виконавець послуг, забезпечив надання відповідачу послуги з вивезення твердих побутових відходів, провівши нарахування за надані послуги на підставі затверджених органом місцевого самоврядування тарифів для населення, а відповідач, як власник житлового будинку - споживач цих послуг згідно з законом, зобов'язаний був їх оплатити, однак, свого обов'язку він не виконав, а тому вимога позивача про стягнення заборгованості за послуги з вивезення ТПВ підлягає задоволенню. Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК). У відповідності до ч.1 ст.264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (ч.2 ст.264 ЦК). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (ч.3 ст.264 ЦК). З матеріалів справи встановлено, що з позовом КП «Послуга» звернулося до суду в серпні 2015 року, однак, 31 березня 2014 року позивач звертався до суду із заявою про видачу судового наказу і 07.04.2014 року було винесено судовий наказ про стягнення існуючої заборгованості, який був скасований ухвалою суду від 18 квітня 2014 року (а.с.8-10). Таким чином, строк позовної давності був перерваний у березні 2014 року, коли позивач звернувся в суд із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦПК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Враховуючи те, що в судовому засіданні сторона відповідача не наполягала на застосуванні наслідків спливу позовної давності, підлягають до задоволення позовні вимоги у повному обсязі.. Враховуючи норми ст.88 ЦПК України та повне задоволення судом позовних вимог позивача, понесені ним судові витрати по сплаті судового збору за подання позову у розмірі 243 грн. 60 коп. підлягають стягненню з відповідача в повному обсязі. На підставі наведено, ст.ст.88,212-215 ЦПК України, суд

Outcome: approved