Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-16 00:00:00

Звернувшись до суду з позовом та уточнивши позовні вимоги (а.с. 25-26), [PERSON] просить надати дозвіл на виїзд до Російської Федерації з поверненням на територію України неповнолітньому [PERSON] [INFO] у супроводі матері [PERSON] [INFO]народження за відсутності згоди та супроводу батька [PERSON] [INFO]народження, на період з 01.07.2014 року до 01.10.2014 року. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що з 02.06.2012 року до 24.12.2013 року сторони перебували у шлюбі. Від шлюбу мають дитину [PERSON] [INFO]. Після розірвання шлюбу дитиназалишилася проживати з матір*ю, яка матеріально утримує дитину, належним чином піклується про її здоров*я, її духовний та фізичний розвиток. Відповідач з дитиною не спілкується, участі у вихованні дитини не бере. В даний час у позивача виникла потреба разом з дитиною виїхати в Російську Федерацію, навідати її батька [PERSON], який мешкає в м. Москва, познайомити свого сина з його дідом з метою забезпечення нормального розвитку дитини і прищеплення дитині сімейних цінностей через родинне спілкування онука і діда. Відповідач не недає згоди навивіз дитини за кордон, при цьому ніяких аргументів не наводить. Вважає, що така відмова відповідача шкодить інтересам дитини, тому вона змушена звернутися до суду. Позивач [PERSON] у судовому засіданні пред'явлені та уточнені позовні вимоги підтримала, пояснивши, що в м. Москва більше 20 років постійно проживає її батько [PERSON] за адресою: [ADDRESS], з яким вона весь час спілкується телефоном, бажає познайомити свого сина з дідом, погостювати у батька. Виїзд до Російської Федерації планується протягом вказаного певного періоду часу, а не на постійне проживання. Зазначила, що відповідач не приймає участі у вихованні сина, не цікавиться його життям, тільки сплачує аліменти. Просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні пред'явлені та уточнені позовні вимоги не визнав, пояснивши, що надасть свою згоду на виїзд дитини за кордон тільки при надходженні листа з Москви від батька позивача з підтвердженням того, що позивачка з дитиною в Російській Федерації перебуватиме саме у діда його сина, і за умови, що позивачка регулярно доповідатиме відповідачу про стан здоров*я їхньої дитини. Йому відомо, що батько позивачки давно мешкає в м. Москва, але з ним не знайомий. Визнає, що діду і онуку необхідно спілкуватися. Просив у задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Дебальцівської міської ради за довіреністю Медведєва О. В. , в судовому засіданні пояснила, що з метою нормальнота піклування Дебальцівської міської радго розвитку дитини, спілкування онука і діда необхідне, але вважає, що відповідач має право знати адресу, де знаходитиметься дитина на території Російській Федерації і про стан здоров*я дитини. Свідок [PERSON] , мати позивача, в судовому засіданні пояснила, що її донька - позивачка [PERSON] планує поїздку до м. Москва Російській Федерації в гості до свого батька [PERSON] 1968 року народження, який мешкає за адресою: [ADDRESS] біля 20 років і який з донькою підтримує добрі стосунки. Донька планує поїздку разом зі своїм сином [PERSON] 2012 року народження, поїздка планується з липня до вересня 2014 року включно. Суд, вислухавши пояснення сторін, представника третьої особи без самостійних вимог, допитавши свідка, дослідивши всі обставини у справі та перевіривши їх доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] мають малолітнього сина [PERSON] [INFO], який у теперішній час мешкає разом з матір'ю, батько мешкає окремо (а.с. 6) Відповідно до ст.33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають грунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.01.1995р. № 57 «Про затвердження правил перетинання державного кордону громадянами України», виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків можливий у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно з висновком органу опіки та піклування Дебальцівської міської ради від 17.06.2014 року, орган опіки та піклування вважає за доцільне надати дозвіл позивачу на вивіз дитини до Російській Федерації за умови, що відповідач знатиме адресу, де буде мешкати його дитина та про стан її здоров*я. ( а. с. 33) З пояснень позивачки [PERSON] вбачається, що виїзд з України її неповнолітньому сину [PERSON] [INFO] до м. Москва Російської Федерації у період 01.07.2014 року до 01.10.2014 року потрібен для відвідування разом з нею батька позивачки, з метою забезпечення нормального розвитку дитини і прищеплення дитині сімейних цінностей через родинне спілкування онука і діда. Свідок [PERSON] в судовому засіданні підтвердила,що в м.Москва мешкає батько позивачки [PERSON] 1968 року народження, з яким позивачка підтримує родинні стосунки і бажає його навідати разом зі своїм сином. Суд вважає, що такий виїзд дитини з України до Російської Федерації повністю відповідатиме інтересам дитини, її здоров'ю, фізичному, духовному та моральному розвитку. Доводи відповідача суд вважає необгрунтованими й безпідставними, а тому не може взяти до уваги. Відмовляючи у наданні дозволу на виїзд дитини з України, відповідач [PERSON] перешкоджає духовному розвитку дитини, спілкуванню з родичами, що, на думку суду, негативно позначається на фізичному та психічному здоров'ї дитини, її духовному та моральному розвитку, тобто батько по відношенню до дитини діє нерозумно, недобросовісно, порушуючи права та інтереси дитини, його дії суперечать Конституції України, ст. ст. 291, 313 ЦК України, ст. 2, 16, 31 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ст. 8 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод. З цих підстав суд не може погодитися з висновком органу опіки та піклування в частині можливості надання дозволу дитині на виїзд за кордон тільки за умов, що відповідач отримає підтвердження про виклик позивача з дитиною від її батька з м. Москви і при наявності здійснення позивачем доповідей про стан здоров*я дитини. Відповідно до ч. 1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі ст.33 Конституції України, ч. 2 ст. 150, ст.155 Сімейного кодексу України, ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», п. 4 постанови КМУ від 27.01.1995р. № 57 «Про затвердження правил перетинання державного кордону громадянами України»,

Outcome: approved