Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-25 00:00:00

Згідно позовної заяви, уточнень до позову, усних пояснень позивача, її представника в судовому засіданні, 28.09.1975 року з відповідачем уклала шлюб, який розірвано 07.10.2010 року. В період з 1978 по 1982 роки вони спільно збудували житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS]. Відповідно до правовстановлюючих документів власником нерухомого майна є відповідач. На даний час вона працює в смт. Летичеві, тому у будинку проживає лише на вихідні. Відповідач останнім часом вказує їй, що будинок належить лише йому, погрожує виселити, виганяє її з будинку, викидає її речі. З такою позицією колишнього чоловіка не погоджується, оскільки нерухоме майно набули під час перебування у шлюбі, тому вважає, що їх частки є рівними. Оскільки відповідач добровільно не бажає визнати її право на нерухоме майно просить суд визнати за нею право власності на ? частину житлового будинку [ADDRESS], а саме: житловий будинок «А-1» загальною площею 77,4 кв.м., житловою площею 44,1 кв.м., хлів з літньою кухнею «Б». Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що з 1975 по 2010 рік з позивачем проживав у шлюбі. У період з 1978 року по 1983 роки було побудовано житловий будинок, але такий будував сам, здобував самостійно матеріали на його побудову, мати позивача також допомагала у цьому, але позивач не допомагала, доглядала дітей - сина, [INFO], доньку, [INFO]. Після розлучення разом проживають в будинку, речі колишньої дружини знаходяться у одній з кімнат, вказана кімната зачинена, він до неї доступу немає. Твердження позивача про те, що він її виганяє з будинку не відповідають дійсності. Також зазначив, що раніше займався фермерським господарством, у жовтні 2004 року потрапив в аварію, в подальшому лікувався і з того часу позивач постійно викрадала майно з належного йому фермерського господарства, тому вважає, що позивач не має право на житловий будинок. Дослідивши докази по справі суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч. 1 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. У ч. 1 ст. 68 СК України зазначено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Так, відповідно до рішення Летичівського районного суду від 25.06.2010 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 28.08.1975 року в Козачківській сільській раді Летичівського району Хмельницької області, актовий запис №18, розірвано. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу, реєстрація розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] відбулась 07.10.2010 року, після розірвання шлюбу [PERSON] залишено прізвище, набуте у шлюбі. З технічного паспорта від 29.05.1989 року, свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 02.07.1989 року вбачається, що власником житлового будинку з належними до нього надвірними будівлями та господарськими спорудами по [ADDRESS] є [PERSON]. Будинковолодіння складається з житлового будинку «А-1» площею по внутрішньому обміру 77,4 кв.м., в тому числі житловою площею 44,1 кв.м., хліва (сараю) з літньою кухнею «Б». Отже, в судовому засіданні на підставі пояснень сторін, письмових доказів встановлено, що сторони з 1975 року по 2010 рік перебували у шлюбі, в період з 1978 року по 1983 рік було побудовано житловий будинок, тобто в період шлюбу, отже вказане нерухоме майно є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, тому позивач і відповідач мають рівне право на житловий будинок з належними до нього надвірними будівлями та господарськими спорудами у зв'язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню. Справу розглянуто в межах позовних вимог - щодо визнання права власності на ? частину житлового будинку, тому посилання відповідача на здійснення позивачем та іншими особами неправомірних дій відносно майна належного йому фермерського господарства судом до уваги не приймаються.

Outcome: approved