Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-22 00:00:00

Звернувшись до суду з заявою, [PERSON] просить встановить факт народження [INFO] року у м. Ясинувата Донецької області [PERSON], посилаючись на те, її дочка [PERSON], яка перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], [INFO] року у медичному закладі м. Ясинувата Донецької області народила дочку [PERSON], про що їй було видане Ясинуватським міськрайонним відділом ЗАГС свідоцтво про народження дитини. Проте, зазначене свідоцтво про народження дитини є недійсними та факт народження дитини не є зареєстрованим у порядку, встановленим діючим законодавством України. Народження дитини на тимчасово непідконтрольній території унеможливлює здійснення в законодавчо визначеному порядку реєстрації народження дитини, як на те зобов'язує ст. 144 СК України. Заявник [PERSON] у судове засідання не з'явилась, надавши суду заяву про повне підтримання вимог та про розгляд справи у її відсутність. Представник заінтересованої особи Костянтинівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецької області, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився. Дослідивши всі обставини у справі та перевіривши їх доказами, суд вважає, що вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з таких підстав. Відповідно до Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою ВРУ № 789-ХП від 27.02.1991 року, дитина має бути зареєстрована одразу після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави - учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов'язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства. Відповідно до ч.1 ст. 144 СК України батьки зобов'язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» - державна реєстрація народження дитини проводиться не пізніше одного місяця з дня її народження (ч.3). Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я документи, що підтверджують факт народження (абз.1 ч.4) та за відсутності документа закладу охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження (абз.5 ч.4). У відповідності до ст. 257-1 ЦПК України, заява про встановлення факту народження на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника (ч.1). Справи про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Судом встановлено, що заявником є громадянка України [PERSON], [INFO], уродженка м. Ясинувата Донецької області, що підтверджується копією паспорту громадянина України серії [NUMBER], виданим 17 червня 2002 року Ясинуватським МРВ УМВС України в Донецькій області (а.с.3-5). Заявник [PERSON] є матір'ю [PERSON], що підтверджується: копією свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 21 листопада 1986 року (а.с.7); копією свідоцтва про шлюб [PERSON] серії [NUMBER] від 04 жовтня 2008 року (а.с.8). [PERSON] з 04 жовтня 2008 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 04.10.2008 року (а.с.8). За твердженням заявника, [INFO] року у медичному закладі м. Ясинувата Донецької області [PERSON] народила дитину жіночої статі [PERSON]. На підтвердження факту народження дитини заявником надані: - свідоцтво про народження [PERSON], [INFO], видане Ясинуватським міськрайонний відділом ЗАЦС 03.02.2017 року (а.с.13); - копія медичного свідоцтва про народження № 10 від 27.01.2017 року, виданого Ясинуватською ЦРЛ (а.с.14); - копія виписного епікризу породіллі [PERSON] (а.с.15); - копія обмінної картки № 36/18718 Відомості жіночої консультації про вагітну [PERSON] (а.с.16-26); - копія консультативного висновку спеціаліста на ім'я [PERSON] (а.с.27); - копія УЗД в 2-му триместрі вагітної [PERSON] від 23.08.2016 року (а.с.28); - копія результатів біохімічного скринінгу 2 триместру вагітної [PERSON] від 23.08.2016 року (а.с.29); - копія протоколу УЗД в 1-му триместрі вагітної [PERSON] від 21.07.2016 року (а.с.30); - копія результатів біохімічного скринінгу 1 триместру на ім'я [PERSON] від 21.07.2016 року (а.с.31); - копія карти хворого, який лікується в фізіотерапевтичному відділенні № 292 на ім'я [PERSON] (а.с.32-34); - копія направлення на госпіталізацію [PERSON] (а.с.35-36); - фототаблиця із зображенням дитини та матері дитини в стані вагітності (а.с.37). Даючи оцінку допустимості свідоцтву про народження [PERSON] від 03 лютого 2017 року, як документу, що виданий органом на тимчасово окупованій території України, суд керується ч.2 ст. 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Крім того, суд враховує норму статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» якою встановлено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Разом з тим, вирішуючи питання щодо оцінки вищезазначеного доказу, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, зокрема «Loizidou v.Turkev», «Cyprus v.Turkev», а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v.the Republik of Moldova and Russia»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПО наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди маж бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження дитини для реалізації особистих немайнових та майнових прав заявника [PERSON], суд, як виняток, приймає до уваги свідоцтв про народження [PERSON] від 03.02.2017 року та оцінює його в сукупності з фототаблицею із зображенням дитини та матері дитини в стані вагітності, медичною документацією [PERSON] під час вагітності і пологів, та вважає, що заявлені вимоги слід задовольнити, встановивши факт народження [INFO] року у м. Ясинувата Донецької області Україна громадянкою України [PERSON] від громадянина України [PERSON] дитини жіночої статі [PERSON], що надасть можливість отримати видане державним органом України свідоцтво про народження дитини.

Outcome: approved