Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-06 00:00:00

Згідно позовної заяви [PERSON], яка надійшла до суду 18 січня 2017 року, позивач просить застосувати наслідки нікчемності правочину та стягнути з ТОВ Лізингова компанія «Авто Лайф» на його користь сплачені кошти в сумі 17994,56 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначається, що між сторонами 11 серпня 2016 року укладено договір фінансового лізингу згідно якого позивач зобовязався сплатити платежі, а відповідач зобовязався надати предмет лізингу трактор «Xingtai XT244». Позивач свої зобовязання виконав, сплативши авансові платежі в розмірі 50000,00 грн., однак відповідач предмет лізингу у визначений договором строк не надав. Відповідач, внаслідок неодноразових звернень позивача щодо надання предмету лізингу та повернення коштів, частково повернув позивачу кошти в розмірі 32005,44 грн. Позивач вважає, що заволодіння належними йому грошовими коштами відбулося з порушенням закону, тому кошти мають бути повернуті, отримання відповідачем коштів здійснене шляхом обману, трактор не був йому переданий. Укладений між сторонами договір підлягає нотаріальному посвідченню, а оскільки нотаріальна форма договору не дотримана, тому такий договір є нікчемним. У звязку з тим, що за нікчемним правочином відповідачу перераховано 50000,00 грн., а повернуто лише 32005,44 грн., тому у відповідності до ч. 1 ст. 216 ЦК України має бути застосована реституція і з відповідача підлягає стягненню 17994,56 грн. В судове засідання позивач не зявився, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить такі задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився, подав письмові заперечення в яких просить в задоволенні позову відмовити, оскільки договір фінансового лізингу укладений між сторонами з дотриманням норм чинного законодавства, містить усі істотні умови, які встановлені законом, вчинений у письмовій формі, тому не може бути визнаний судом недійсним (нікчемним), наслідки недійсності договору не можуть бути застосовані. Судове засідання проведено у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши докази по справі суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Так, 11 серпня 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Авто-Лайф» (Лізингодавець) та [PERSON] (Лізингоодержувач) укладено договір фінансового лізингу №0069 предметом якого є транспортний засіб «Xingtai XT244». Відповідно до умов додатку 1 до вказаного договору вартість предмета лізингу станом на 11 серпня 2016року становить 5125,90 доларів США, авансовий платіж - 30%, сума виплат авансового платежу - 1537,77 доларів США, щомісячний авансовий платіж - 512,59 доларів США, комісія за організацію договору (7%) 358,81 доларів США, комісія за передачу предмета лізингу (3%) 153,78 долари США, вартість предмета лізингу на дату підписання договору 128660,00 грн., термін поставки предмета лізингу - 120 днів, курс долара на дату підписання договору 25,10. Згідно п. 3.1.1 ст. 3 Договору лізингодавець зобовязаний придбати предмет лізингу, який визначено лізингоодержувачем, в порядку та на умовах даного Договору та інших письмових домовленостей між сторонами. Відповідно до вимог п. 3.3.1, п. 3.3.2, п. 3.3.3 ст. 3 Договору лізингоодержувач зобовязаний до отримання предмета лізингу, на умовах та у порядку, передбаченим Договором, сплатити передбачені даним Договором платежі; прийняти і належним чином використовувати предмет лізингу за його призначенням та у встановлені терміни і в повному обсязі сплачувати лізингові та інші платежі відповідно до умов даного Договору. В п. 4.1 ст. 4 Договору фінансового лізингу визначено строк передачі предмету лізингу, який буде залежати в розміру сплаченого лізингоодержувачем авансового платежу на рахунок лізингодавця. Зокрема, за умови сплати авансового платежу у розмірі 30% від вартості предмета лізингу, строк передачі предмета лізингу буде становити не більше 120 календарних днів; в разі сплати платежу в розмірі 40% строк передачі предмета лізингу не більше 90 календарних днів; за умови сплати 50% строк передачі становитиме не більше 30 календарних днів; в разі сплати понад 60% від вартості предмета лізингу строк передачі предмета лізингу становитиме 14 днів. Згідно п. 4. 2 ст. 4 договору лізингодавець передає у користування лізингоодержувачу предмет лізингу протягом строку, що визначено п. 4.1 договору, з дати отримання на поточний рахунок лізингодавця наступних платежів: комісії за організацію договору; авансового платежу; комісії за передачу предмета лізингу; у разі наявності, сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п. 9.4 ст. 9 даного Договору. Згідно з вимогами п. 10.3 ст. 10 Договору на момент його укладення попередній розмір щомісячного періодичного платежу, у разі залишення вартості предмета лізингу на рівні, який було визначено на момент підписання даного договору, становить 107,43 доларів США, що еквівалентно 2696,49 грн. На виконання умов даного договору [PERSON] згідно квитанції від 11 серпня 2016 року на користь ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» перерахував кошти в сумі 9006,20 грн. - комісія за організацію. Цього ж дня [PERSON] згідно квитанції на користь ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» перерахував кошти в сумі 40993,80 грн. авансовий платіж. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобовязується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, повязаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом. Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. На підставі ч. 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (ч. 6 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»). Згідно з ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: 1) умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); 2) умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; 3) умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірвання або невиконанням ним договору (п. 4 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»). Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (п. 11-1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»). Відповідно до ч. 1 ст. 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Виходячи з аналізу норм чинного законодавства договір лізингу за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст. 628 ЦК України. На підставі ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. В ч. 1 ст. 220 ЦК України передбачено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Згідно з ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Частиною 1 ст.236 ЦК України передбачено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Частиною 1 ст. 220 ЦК України передбачено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Аналіз змісту спірного договору фінансового лізингу, укладеного між сторонами, дає підстави дійти висновку, що в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом, звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг», положеннях ЦК України, одночасно розширені права лізингодавця, такі умови не відповідають принципу добросовісності та рівності сторін у договорі та в цілому містять істотний дисбаланс прав та обов'язків сторін договору на шкоду споживача, а тому є несправедливими і порушують вимоги чинного законодавства. У п. 12.1. договору фінансового лізингу №0069 від 11 серпня 2016 року передбачено, що у випадку розірвання договору поверненню лізингодавцем підлягає 80% від сплаченого авансового платежу та/або частини авансових платежів, 20% лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Комісія за організацію договору в такому випадку поверненню не підлягає. Договір фінансового лізингу не встановлює жодної відповідальності (компенсації) у випадку невиконання лізингодавцем його обов`язків (не поставка, несвоєчасна поставка предмета лізингу). У ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» відсутня ліцензія для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що суперечить вимогам закону. З договору фінансового лізингу №0069 від 11 серпня 2016 року вбачається, що він нотаріально посвідчений не був. Отже, сукупність встановлених судом обставин свідчить про несправедливі, відносно споживача, умови спірного договору фінансового лізингу, має місце проста письмова форма договору фінансового лізингу, такий не посвідчений нотаріально. Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15, яка має враховуватись судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Згідно з п. 7 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Крім цього, згідно з п. 10 цієї ж Постанови реституція як спосіб захисту цивільного права (ч. 1 ст. 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. Позивачем визнається, що йому повернуті кошти в сумі 32005,44 грн. Про це ж зазначено й у листі відповідача від 18 жовтня 2016 року. Укладений сторонами договір фінансового лізингу є нікчемним, тому правомірною є вимога позивача про стягнення з відповідача на його користь 17994,56 грн., що відповідає вимогам ч. 1 ст. 216 ЦК України. Згідно ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав. Отже, у відповідності до вимог вказаного Закону позивач звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ч. 2 ст. 88 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. У звязку із тим, що позивач звільнений від сплати судового збору з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 640 грн.

Outcome: approved