Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-19 00:00:00

Згідно з поданим позовом в останньому заявлено вимогу про позбавлення відповідача батьківських прав відносно його малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Позов обґрунтований тим, що відповідач є батьком [PERSON] , [INFO] , втім, відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, не забезпечує дитину: відповідач після розірвання шлюбу (рішення суду від 17.02.2014 р.) жодного разу сином не цікавився, не спілкувався, стосунки з ним не підтримував, навчальні заклади, де навчається син, не відвідував. На сьогоднішній день по виконавчому провадженню № 51476373 про стягнення аліментів з відповідача на утримання сина існує заборгованість у розмірі 97 989, 94 грн., оскільки відповідач жодного разу не сплачував аліменти та не надавав своєму сину жодної допомоги для його розвитку та лікування. Відповідно до консультативного висновку спеціаліста від 16.02.2019 р. дитині встановлений діагноз: деформація грудної клітини, сколіотична осанка, пуповинна грижа, в зв`язку з чим необхідно проходити курси лікувального масажу та відвідувати басейн; у зв`язку з лікуванням зору дитині необхідно проходити апаратне лікування зору, у зв`язку з чим позивачем несе певні витрати. Як зазначається позивачем при зверненні до суду, вона неодноразово намагалася зв`язатися з відповідачем для надання допомоги на лікування сина, навіть за допомогою його родичів, втім, це не вдалося. Відповідач не скористався правом брати участь в судових засіданнях; в окремо поданій заяві просив розглядати справу у його відсутність, позов визнав повністю та не заперечував проти його задоволення. Представник третьої особи органу опіки та піклування не скористався правом брати участь у судових засіданнях; надав до суду висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Як встановлено судом на підставі доказів, наданих суду у порядку ст.ст. 76-80, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, відповідач є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження (а.с. 6). Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13.12.2013 р. ухвалено стягувати щомісяця з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини - [PERSON] [INFO] , в розмірі ј частини заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11 жовтня 2013 р. до досягнення дитиною повноліття, що підтверджується відповідним рішенням суду (а.с. 8). Рішення суду про стягнення аліментів було пред`явлено до виконання, що підтверджується постановою державного виконавця від 06.06.2016 р. (а.с. 14). Заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів становить 97 989,94 грн., що підтверджується відповідним розрахунком державного виконавця (а.с. 15). Дитині встановлений діагноз: деформація грудної клітини, сколіотична осанка, пуповинна грижа, що підтверджується консультативним висновком спеціаліста від 16.02.2019 р. (а.с. 11), у зв`язку з чим необхідно проходити курси лікувального масажу та відвідувати басейн. Відповідно до довідки з КЗО «Середня загальноосвітня школа №62» Дніпровської міської ради дитина [PERSON] проживає разом зі своєю матір`ю, яка піклується про дитину. займається її вихованням та навчанням. За час навчання [PERSON] батько дитини своїм сином у школі не цікавився, до шкоди не приводив і не забирав, батьківські збори не відвідував (а.с. 12). Згідно з накладною ТОВ «Ейсгруп» - офтальмології Зірочка від 02.27.18 р. був сплачений курс лікування зору в розмірі - 4 000 грн.; відповідно до накладної від 11.08.19 р. був сплачений курс лікування в розмірі - 4500 грн.; відповідно до чеку Студії Стоматології Данілевського від 20.05.2019 р. на лікування дитини витрачено 700 грн., від 05.07.19 р. - 700 грн., від 23.08.2019 р. - 1630 грн. та на суму -1490 грн. Відповідно до органу ліпки та піклування від 13.01.2020 р. є доцільним позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно дитини [PERSON] [INFO] . Процесуальні дії у справі: -судом задоволено клопотання про допит свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Допитані свідки дали майже аналогічні свідчення, згідно з якими батько дитини [PERSON] не бере участь у вихованні дитини, не забезпечує дитину. Батьківські обов`язки відносно дитини [PERSON] фактично виконує [PERSON] , який із матір`ю дитини підтримує фактичні шлюбні відносини ( [PERSON] знайом із [PERSON] з 2014 р.), а батька дитини свідки жодного разу не бачили. Правовідносини між сторонами в даній справі виникли з невиконання батьком дитини батьківських обов`язків. Суд, дослідив докази, надані у порядку ст.ст. 76 - 80, ч. 1 ст. 81 ЦПК України в межах заявлених суду вимог, дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ст. 7 Конвенції про права дитини дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов`язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства. Згідно ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя та поважати дитину. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в повному обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідоме нехтування ними своїх обов`язків. Жодних доказів на підтвердження виконання відповідачем, як батьком, своїх батьківських обов`язків щодо сина суду не надано, та такі в матеріалах справи відсутні. Відтак, оскільки обов`язок щодо виховання кожної дитини є безумовним, виникає в результаті народження дитини з моменту її народження та покладається законом рівною мірою на обох батьків, суд, безпосередньо дослідивши зібрані докази, оцінивши їх на предмет належності і допустимості кожний окремо та в сукупності і логічному взаємозв`язку, приходить до висновку, що, враховуючи встановлення судом обставин того, що відповідач, будучи батьком, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечує зі свого боку необхідного харчування, одягу, лікування і медичного нагляду, не спілкується із дитиною, що з урахуванням віку сина вкрай негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти, суд, зазначені обставини в своїй сукупності розцінює як умисне ухилення від виховання дитини, зважаючи на свідоме нехтування батьківськими обов`язками відповідачем, та приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову про позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] [INFO] . Одночасно суд відзначає, що за умов зміни (виключення) обставин, які стали підставою позбавлення батьківських прав, при додержанні порядку, встановленого ст. 169 СК України відповідач має право звернутися з позовом про поновлення його батьківських прав відносно його сина. Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до ч. 2 ст. 133, ч. 1 ст. 141, п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України.

Outcome: approved