Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-28 00:00:00

З позову [PERSON] вбачається, що [INFO] померла його мати [PERSON], яка була зареєстрована на момент смерті в [ADDRESS], а фактично на момент смерті проживала разом із позивачем, її сином [PERSON] в с. Матяшівка Великобагачанського району Полтавської області, оскільки останній доглядав матір. До складу спадкового майна, поряд з іншим, увійшла земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,69 га, яка знаходиться на території Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області, яка була передана у власність його матері рішенням 20 сесії 23 скликання Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області 04.12.2001 року та на яку за її життя був виготовлений Державний акт [NUMBER] від 04.06.2004 року з реєстраційним номером №272. На сьогодні цей Державний акт, як вказує позивач, втрачено. Мати позивача по справі у с. Білоцерківка Великобагачанського району Полтавської області проживала сама, хворіла і він з червня 2016 року забрав її до себе у с. Матяшівка Великобагачанського району Полтавської області, там вона з ним проживала до смерті, померла, він її поховав, Матяшівською сільською радою було видане свідоцтво про смерть. Позивач зазначає, що враховуючи таку ситуацію він вважав, що є таким, що прийняв спадщину після смерті його матері, але коли він звернувся до приватного нотаріуса Великобагачанського районного нотаріального округу Сахарової Л.І. із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину на вищезазначену земельну ділянку, то вона йому відмовила, оскільки, по-перше, ним пропущений шестимісячний строк для подання заяви та повідомила, що якщо вони проживали разом на момент смерті матері, то він повинен встановити даний факт в судовому порядку, а, по-друге, немає на земельну ділянку оригіналу правовстановлюючого документу - Державного акту. Позивач стверджує, що він є спадкоємцем першої черги за законом після смерті його матері, інших спадкоємців немає. Також у його свідоцтві про народження у графі мати вказано [PERSON], у свідоцтві про смерть ім'я матері позивача вказано [PERSON], а в Державному акті на право власності на земельну ділянку від якого залишилась копія вказано [PERSON]. Відповідно до експертного висновку від 27.10.2017 року Українського бюро лінгвістичних експертиз, за яким він звернувся, з нього вбачається, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] є ідентичними, розбіжності в записах виникли внаслідок документальної фіксації етимогологічно неспоріднених особових імен через посередництво однакових розмовних і здрібнілих форм цих імен. Як зазначає позивач, він та його мати на момент смерті його матері проживали разом. Ці факти можуть також підтвердити свідки, явку яких він забезпечить в судове засідання. Посилаючись на вищевикладені обставини та на те, що правовстановлюючі документи на земельну ділянку на сьогодні неможливо отримати, оскільки його мати померла, тому він змушений звернутися до суду з позовом, у якому просить встановити факт того, що він, [PERSON], прийняв спадщину після смерті [INFO] його матері [PERSON] шляхом постійного проживання з нею на момент смерті за адресою: с. Матяшівка Великобагачанського району Полтавської області та визнати, що на момент смерті [INFO] [PERSON] належала на праві власності земельна ділянку площею 2,69 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області та яка була передана у власність його матері рішенням 20 сесії 23 скликання Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області 04.12.2001 року та на яку за її життя був виготовлений Державний акт [NUMBER] від 04.06.2004 року; також, в порядку спадкування, просив визнати за ним як за спадкоємцем першої черги за законом після смерті [INFO] його матері [PERSON] право власності на вищевказану земельну ділянку (а.с.а.с.3-4). Після відкриття провадження у справі за нормами ЦПК України, які діяли до 15.12.2017 року, суд витребував відповідну інформацію про наявність/відсутність заповіту після смерті [PERSON] та про те, хто прийняв спадщину (відмовився від її прийняття) після смерті даної особи та чи надходили претензії кредиторів (а.с.а.с.24-25). У зв'язку з набранням 15.12.2017 року в Україні чинності нової редакції ЦПК України, з огляду на характер правовідносин, що виникли між сторонами, ухвалою Великобагачанського районного суду Полтавської області від 04.01.2018 року вирішено продовжити розгляд даної цивільної справи за правилами загального позовного провадження і підготовче засідання у справі призначено на 29.01.2018 року. До проведення підготовчого судового засідання у справі від відповідачів у справі Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області та Матяшівської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області надійшли листи про те, що дані відповідачі по суті визнають заявлені позовні вимоги позивача і просять провести відповідне засідання у їх відсутність (а.с.а.с.31,32,43). Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 цієї статті, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі, зокрема, визнання позову, проводиться в порядку, встановленому статтями 206,207 цього Кодексу. За нормою ч.1 ст.206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В підготовчому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Ситник О.В. підтримали доводи та обґрунтування позовної заяви, в своїх поясненнях посилалися на обставини, що викладені в позові і просили позовні вимоги задовольнити. Суд, заслухавши пояснення позивача [PERSON], його представника адвоката Ситник О.В., показання свідків [PERSON] та [PERSON], дослідивши та проаналізувавши письмові докази по даній справі, що надані сторонами у справі на засадах змагальності і диспозитивності, давши всім доказам у справі належну оцінку, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області та Матяшівської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування підлягають задоволенню, виходячи з таких підстав. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України). Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У розумінні цивільно-процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача, стосовно якої він просить ухвалити рішення, у матеріальному розумінні - це певна річ (об'єкт), щодо якої виник спір. Судом встановлено, що мати позивача по справі [PERSON] - [PERSON], [INFO] (а.с.6 - у свідоцтві про народження позивача ім'я вказане як [PERSON]), померла [INFO], про що виконавчим комітетом Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області видано свідоцтво про смерть (а.с.5). Місцем смерті [PERSON] вказане село Матяшівка Великобагачанського району Полтавської області. З довідки №3149 від 20.10.2017 року, виданої виконавчим комітетом Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області вбачається, що мати [PERSON], 1962 р.н. - [PERSON], [INFO], була зареєстрована і постійно проживала в [ADDRESS]. З червня 2016 року і по день смерті [INFO] за станом здоров'я знаходилась по догляду в с. Матяшівка Великобагачанського району Полтавської області (а.с.7). Згідно копії виданого Державного акту на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] 04.06.2002 року вбачається, що [PERSON], мешканка с. Білоцерківка Великобагачанського району Полтавської області на підставі рішення 20 сесії 23 скликання Білоцерківської сільської ради від 04.12.2001 року, є власником земельної ділянки площею 2,69 га, що розташована на території Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.8). Як вбачається з листа Відділу у Великобагачанському районі ГУДГК у Полтавській області від 02.11.2017 року №1603/102-17, згідно технічної документації по передачі у власність земельної ділянки, що належить [PERSON] (Державний акт серія [NUMBER], реєстраційний номер 272) за адресою Білоцерківська сільська рада Великобагачанського району Полтавської області передано 2,69 га земель, в тому числі ріллі - 2,69 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.9). Позивач у справі [PERSON] зареєстрований та фактично проживає в с. Матяшівка Великобагачанського району Полтавської області, що підтверджується фотокопією його паспорта громадянина України (а.с.а.с.12-13). Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи (ст.76 ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК України). Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин 5,6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З постанови приватного нотаріуса Великобагачанського районного нотаріального округу Сахарової Л.І. від 14.11.2017 року №1753 про відмову у вчиненні нотаріальної дії вбачається, що нотаріусом було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно після смерті померлої [INFO] [PERSON] у зв'язку з відсутністю у заявника оригіналу правовстановлюючого документа на земельну ділянку - Державного акта; у свідоцтві про смерть вказано [PERSON], у Державному акті також вказано [PERSON], у свідоцтві про народження заявника вказано матір'ю [PERSON] (а.с.10). Відповідно до експертного висновку №056/1049-а від 27.10.2017 року Українського бюро лінгвістичних експертиз, імена [PERSON], [PERSON], [PERSON] є ідентичними, розбіжності в записах виникли внаслідок документальної фіксації етимогологічно неспоріднених особових імен через посередництво однакових розмовних і здрібнілих форм цих імен (а.с.11). Отже, у зв'язку з даною відмовою нотаріуса (яка є чинною і на даний час) та необхідністю встановлення певною юридичного факту, [PERSON] був змушений звернутися до Великобагачанського районного суду з відповідною заявою про встановлення факту прийняття спадщини. Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON], жителі с. Матяшівка Великобагачанського району Полтавської області підтвердили суду про те, що мати [PERSON] - [PERSON] у зв'язку зі слабким станом здоров'я з літа 2015 року і до дня смерті постійно проживала разом з сином [PERSON] в с. Матяшівка Великобагачанського району Полтавської області; також дані свідки вказали, що [PERSON] доглядав матір і остання померла в с. Матяшівка Великобагачанського району за місцем проживання сина [PERSON] З повідомлення приватного нотаріуса Великобагачанського районного нотаріального округу Сахарової Л.І. від 13.12.2017 року №1919/-01-16, а також з Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) та з Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) вбачається, що спадкова справа щодо померлої [INFO] [PERSON] у приватного нотаріуса не заведена; інформація про заповіт даної особи у реєстрі відсутня (а.с.а.с.26-28). Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися на момент його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.ч.1,2 ст.1220 ЦК України). У відповідності до вимог ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 цієї статті). Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. З огляду на сукупність досліджених матеріалів справи та те, що мати позивача по справі [PERSON] - [PERSON] померла [INFO] вбачається, що позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом; [PERSON] приймав фактично спадщину після смерті своєї матері [PERSON] та здійснив її поховання. Матеріалами справи та показаннями свідків підтверджено, що на час смерті матері позивача [PERSON], остання постійно проживала зі своїм сином - [PERSON] в с. Матяшівка Великобагачанського району Полтавської області, де і померла. Відповідно до п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (із змінами), заява про встановлення факту прийняття спадщини та місця її відкриття може бути розглянута судом у порядку окремого провадження, якщо орган, який вчиняє нотаріальні дії, не вправі видати заявникові свідоцтво про право на спадщину через відсутність або недостатність документів, що необхідні для підтвердження в нотаріальному порядку факту вступу в управління або володіння спадковим майном. При вирішенні вимог про встановлення факту прийняття спадщини і місця її відкриття суд має виходити з положень ЦК, згідно з яким місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме - місце знаходження майна або його основної частини. Діями ж, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ заявника в управління чи володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини або подання ним протягом цього строку до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяви про її прийняття. Згідно п.1 ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до ч.4 ст.3 СК України, сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Аналіз даних положень СК України дає підстави дійти до висновку, що положення ст.3 СК України окреслюють загальні ознаки, яким повинен бути зв'язок між фізичними особами для того, щоб вони вважалися сім'єю (спільне проживання, пов'язаність спільним побутом, взаємні права та обов'язки). При аналізі викладених положень законодавства слід звернути увагу, що судова практика розрізняє поняття «родичі» та «члени сім'ї», останнє поняття застосовується в різних значеннях в залежності від сфери правовідносин. Разом з цим, аналіз п.3 Рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 року №5-рп/99 свідчить про те, що законодавець не встановив вичерпного переліку кола осіб, які належать до кола членів сім'ї наймача, але визначив лише критерії, за якими осіб, не пов'язаних шлюбними або родинними стосунками, віднесено до них. Отже, в контексті аналізу положень ст.3 СК України та проаналізувавши сукупність досліджених доказів у справі з огляду на положення ст.ст.77-80 ЦПК України суд приходить до висновку, що з урахуванням письмових доказів у справі, наданих стороною позивача у справі про те, що [PERSON] на день смерті [INFO] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS], а фактично проживала на момент смерті разом з сином [PERSON] в с. Матяшівка Великобагачанського району Полтавської області, в сукупності з показаннями допитаних свідків, які узгоджуються між собою (тобто письмові докази та показання даних свідків узгоджуються між собою і не входять між собою у суперечність), вищевказані обставини об'єктивно підтверджують заявлені позовні вимоги позивача, що викладені в п.1 прохальної частини позовної заяви. Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Аналогічні положення містяться у ч.1 ст.15 ЦК України та ст.4 ЦПК України. Виходячи зі змісту прохальної частини позовної заяви [PERSON] (позовна вимога), того, що стороною позивача у справі доведено той факт, що він, [PERSON], прийняв спадщину після смерті [INFO] його матері [PERSON] шляхом постійного проживання з нею на момент смерті за адресою: с. Матяшівка Великобагачанського району Полтавської області, наявності в даний час постанови приватного нотаріуса Великобагачанського районного нотаріального округу Сахарової Л.І. від 14.11.2017 року про відмову у вчиненні відповідної нотаріальної дії та виходячи зі змісту п.3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» про те, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності та того, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, суд вважає, що є підстави для визнання того, що на момент смерті [INFO] [PERSON] належала на праві власності земельна ділянку площею 2,69 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області та яка була передана у власність його матері рішенням 20 сесії 23 скликання Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області 04.12.2001 року та на яку за її життя був виготовлений Державний акт [NUMBER] від 04.06.2004 року; а також, можливо в порядку спадкування, визнати за [PERSON] як за спадкоємцем першої черги за законом після смерті [INFO] його матері [PERSON], право власності на вищевказану земельну ділянку. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved