Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-08 00:00:00

Звернувшись до суду з позовом, позивач [PERSON] просить визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , з підстав, передбачених ст. 391 ЦК України, посилаючись на те, що він є власником будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору дарування від 26 вересня 2019 року. Проте у належному позивачу будинку до теперішнього часу зареєстрований відповідач [PERSON] , який не є його родичем, а [PERSON] був користувачем будинку ще до продажу його [PERSON] , яка продала позивачу будинок. Таким чином, враховуючи, що позивач, як власник майна, має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, оскільки факт реєстрації відповідача негативно впливає на його матеріальний стан та порушує його права як власника. Позивач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, у судове засідання не з`явився. Від нього надійшла заява про підтримання позовних вимог та розгляд справи без його участі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] , який про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, у судове засідання не з`явився, причини своєї неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не надав, тому суд на підставі п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України вирішує справу на підставі наявних у ній доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 2\~ ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що відповідно до копії договору дарування Ѕ частки у праві власності на житловий будинок від 26 вересня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Бахмутського районного нотаріального округу Донецької області Кравченко О.В. та зареєстрованого у реєстрі за № 1182, Ѕ частка у праві власності на житловий будинок [ADDRESS] , належить [PERSON] (а.с. 7-8), що також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 182550804 від 26 вересня 2019 року (а.с. 9). Згідно з довідкою № 251/20-02-24 від 25 лютого 2021 року та актом обстеження від 22 квітня 2021 року, в спірному житловому приміщенні зареєстровані [PERSON] (власник) та [PERSON] (не родич), проте, [PERSON] за даною адресою не проживає з 2008 року, оскільки проживає за межами України (а.с. 13-14). Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Права власника житлового будинку, квартири, визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для свого власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Отже, з моменту переходу права власності на спірне житлове приміщення до нового власника, відповідач втратив право користування спірним житловим приміщенням, а тому його необхідно визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Тому позовні вимоги [PERSON] необхідно задовольнити у повному обсязі.

Outcome: approved