Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-02 00:00:00

З позову [PERSON] вбачається, що 22 жовтня 2011 року Відділом держаної реєстрації актів цивільного стану Великобагачанського районного управління юстиції Полтавської області, актовий запис №60 зареєстровано шлюб між ним, [PERSON] та [PERSON]. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], який є дитиною - інвалідом і потребує особливого догляду. У свідоцтві про народження дитини відповідачка [PERSON] записана матір'ю, а позивач [PERSON] - батьком. Рішенням Великобагачанського районного суду Полтавської області від 09.04.2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Позивач вказує, що 08.02.2014 року [PERSON] привезла та залишила дитину-сина [PERSON] матері позивача - [PERSON] і певний час дитиною не цікавилась. Син [PERSON] з 23.10.2013 року відноситься до категорії «дитина-інвалід підгрупи А», потребує особливого догляду і постійного лікування і для його здоров'я неприйнятними є зміна та погіршення умов проживання. Як вказує позивач, дитина [PERSON], [INFO] проживає в [ADDRESS] разом з батьком [PERSON], за цією ж адресою проживає і мати позивача у справі [PERSON] Мати дитини [PERSON] за даною адресою не проживає. Як вказує у позові [PERSON], мати дитини [PERSON] неналежно виконує свої батьківські обов'язки щодо дитини, фактично проживає в м. Кременчук Полтавської області з іншим чоловіком у незареєстрованому шлюбі, власного житла не має, декілька раз забирала дитину до себе і не повідомляла про своє місцезнаходження та знаходження сина, та про стан здоров'я дитини, що призвело, як вказує позивач, до погіршення стану здоров'я дитини. В даний час, як зазначає позивач, дитина [PERSON] проживає в будинку, який опалюється, з ним також проживає його мати [PERSON], в будинку створені всі необхідні умови для належного розвитку та виховання дитини. Посилаючись на вищевикладені обставини, на положення ст.161 СК України та Конвенцію про права дитини від 27.02.1991 року, позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив суд визначити місце проживання його сина - [PERSON], [INFO] з ним, [PERSON], як батьком дитини за адресою [ADDRESS] (а.с.а.с.2-4). Ухвалою Великобагачанського районного суду Полтавської області від 18.11.2014 року до участі у справі в якості третю особи залучено Великобагачанську районну державну адміністрацію як орган опіки та піклування (а.с.42). В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] заявлений позов підтримали, в своїх поясненнях посилались на обставини, які викладені в позові і просили його задовольнити. В ході судового розгляду справи судом було роз'яснено позивачу про рівність прав та обов'язків батьків щодо дитини та про рівність прав батьків на безперешкодне спілкування з дитиною, на що позивач [PERSON] повідомив, що ці положення сімейного законодавства йому зрозумілі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, вона належним чином сповіщалась про день і час його проведення згідно положень ст.ст.74-76 ЦПК України, 13.11.2014 року до суду від неї надійшла заява про те, що вона не заперечує проти задоволення позову [PERSON] про визначення місця проживання дитини за адресою [ADDRESS]; справу просила проводити у її відсутність (а.с.38). Представник третьої особи у справі Великобагачанської районної державної адміністрації як органу опіки та піклування Онупко Н.П. суду пояснила, що питання вирішення спору щодо визначення місця проживання дитини сторін у справі [PERSON] та [PERSON] - сина [PERSON], [INFO] розглядалось органом опіки та піклування на вимогу суду згідно положень частини 4,5 ст.19 СК України. Вважає, що в ситуації, яка склалася у сім'ї на даний час, доцільно визначити місце проживання дитини [PERSON], 2013 р.н. за адресою проживання батька [PERSON] по [ADDRESS], що відповідатиме інтересам дитини, яка є інвалідом і потребує особливої турботи та догляду; при цьому зазначила, що одним із визначальних факторів прийняття органом опіки та піклування такого рішення є те, що за даною адресою проживає мати позивача у справі [PERSON] - [PERSON], яка також надає допомогу у догляді за дитиною і піклується про неї. В цілому підтримала висновок органу опіки та піклування від 28.11.2014 року. Суд, заслухавши пояснення позивача [PERSON] та його представника [PERSON], пояснення представника органу опіки та піклування Онупко Н.П., дослідивши письмові докази по справі, надані особами, що беруть участь у справі на засадах змагальності та диспозитивності, та всі докази в їх сукупності і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про визнання місця проживання дитини-сина [PERSON], [INFO] з ним, як з батьком дитини підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав. Судом встановлено і це визнається сторонами, що 22 жовтня 2011 року Відділом держаної реєстрації актів цивільного стану Великобагачанського районного управління юстиції Полтавської області, актовий запис №60 зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с.5). Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - сина [PERSON], [INFO] (а.с.6), який є дитиною - інвалідом і потребує особливого догляду (а.с.а.с.9-10). У свідоцтві про народження дитини відповідачка [PERSON] записана матір'ю, а позивач [PERSON] - батьком. Рішенням Великобагачанського районного суду Полтавської області від 09.04.2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.7). З акту депутата Великобагачанської селищної ради Товстошкур Н.П. від 25.03.2014 року, що підписаний сусідами [PERSON] та [PERSON] вбачається, що малолітня дитина [PERSON], [INFO] проживає разом зі своїм батьком [PERSON], 1984 р.н. в [ADDRESS]; мати дитини з серпня 2013 року за даною адресою не проживає (а.с.8). Проживання цієї малолітньої дитини з батьком за вищевказаною адресою підтверджується і довідкою Великобагачанської селищної ради Полтавської області №1843 від 29.09.2014 року (а.с.11). З акту депутата Великобагачанської селищної ради Товстошкур Н.П. від 13.10.2014 року, що підписаний сусідами [PERSON] та [PERSON] вбачається, що [PERSON], 1984 р.н. проживає в [ADDRESS] разом з матір'ю [PERSON] та сином [PERSON], 2013 р.н. Будинок садибного типу, опалюється природнім газом, обладнаний водопостачанням (гаряча і холодна вода), каналізацією, електроенергією, власник будинку [PERSON]; для проживання в цьому будинку створені всі необхідні умови, будинок мебльований, санітарно-гігієнічні умови відповідають вимогам (а.с.12). З Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 08.06.2013 року вбачається, що власником житлового будинку [ADDRESS] є [PERSON], [INFO] (а.с.а.с.13,14). За місцем проживання батько малолітньої дитини [PERSON], 2013 р.н. - [PERSON], [INFO] характеризується сусідами з позитивної сторони, шкідливих звичок, як вказують сусіди, він не має (а.с.а.с.15,16,17-18). Мати дитини [PERSON], [INFO] зареєстрована у встановленому законом порядку на проживання з 10.09.2014 року в [ADDRESS] (а.с.23). В судовому засіданні представник органу опіки та піклування Онупко Н.П. зазначила про те, що мати дитини [PERSON] цікавиться дитиною та умовами проживання дитини, постійно телефонує до служби у справах дітей з цього приводу, в даний час вживає заходи щодо пошуку офіційного місця роботи. Згідно ст. 52 Конституції України, діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Згідно ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Аналізуючи вказані положення норм Сімейного кодексу України суд вважає за необхідне вказати, що батьки малолітньої дитини [PERSON], [INFO] - [PERSON] та [PERSON] мають рівні права та обов'язки щодо своєї дитини, незалежно від того, що шлюб між ними розірвано та того, що вони проживають окремо один від одного, а також того, що дитина проживає у одного з батьків. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.1 ст.179 ЦПК України). Згідно ст.11 ЦПК України (принцип диспозитивності цивільного судочинства), суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст.57 ЦПК). Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. За нормою ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. При цьому, суд також оцінює достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З акту обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON] від 27.11.2014 року (що проводились комісією у межах надання суду висновку в порядку ч.5 ст.19 СК України) вбачається, що санітарно-побутові умови проживання дитини по місцю проживання батька хороші, для перебування та проживання дитини створені всі необхідні умови (а.с.50). Даний акт обстеження підписаний всіма членами комісії та власником обстежуваного помешкання без будь-яких застережень чи зауважень. В порядку ч.5 ст.19 СК України орган опіки та піклування Великобагачанська районна державна адміністрація Полтавської області надала суду висновок про те, що з урахуванням захисту інтересів дитини [PERSON], доцільно визначити місце проживання малолітнього [PERSON], [INFO] разом з батьком [PERSON], 1984 р.н. за адресою [ADDRESS] (а.с.а.с.48-49). До даного висновку органу опіки та піклування, який оформлений належним чином та завірений гербовою печаткою уповноваженого місцевого органу державної виконавчої влади додано Акт обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON] (а.с.50). Згідно ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч.1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними вирішується органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звернути особливу увагу на її вік та з'ясувати, з ким із батьків вона бажає проживати (якщо дитина може висловити таку позицію в силу її віку та особливостей розвитку). Згідно ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 27.02.1991 року, яка набула чинності в Україні 27.09.1991 року «в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини». Статтею 9 Конвенції визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалась з батьками всупереч її бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Статтею 18 Конвенції передбачено, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити виконання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Також, статтею 27 Конвенції визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» (зі змінами), кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. За нормою ст.11 цього Закону, сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Також батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя (ст.150 СК України). Отже, суд, при вирішенні спору між батьками щодо визначення місця проживання дитини повинен діяти в інтересах якнайкращого забезпечення інтересів дитини. У контексті цього, поряд з виконанням норм ст.ст.10,11,60 ЦПК України, суд оцінює докази по справі, що надані сторонами на підтвердження заявлених ними позовних вимог, з урахуванням інтересів дитини. Суд проаналізував наданий суду висновок органу опіки та піклування Великобагачанської райдержадміністрації Полтавської області в сукупності з встановленими обставинами справи та з огляду на те, що він для суду не має обов'язкового значення і, в контексті спірних правовідносин між сторонами та в межах заявлених позовних вимог по справі, приймає його до уваги, оскільки він відповідає обставинам справи, узгоджується з іншими доказами по справі щодо належних умов проживання дитини, і в своєї сукупності свідчить про те, що він об'єктивно прийнятий саме в інтересах та на захист інтересів малолітньої дитини [PERSON], [INFO]; При цьому, суд враховує, що прийняттям такого висновку та рішення в інтересах дитини в даний час у ситуації, яка склалася, жодним чином не ущемляються права матері дитини [PERSON], оскільки висновок стосується визначення місця проживання дитини, який прийнятий з урахуванням віку та стану здоров'я малолітньої дитини (яка є дитиною-інвалідом) та відповідає встановленим в даний час належним умовам для розвитку та виховання цієї дитини і, в своїй сукупності, не применшує реалізації її ([PERSON].) прав та обов'язків, встановлених СК України, як матері, зокрема, щодо турботи, безперешкодного спілкування, побачення тощо щодо своєї дитини - сина [PERSON], [INFO] Суд також вважає, що даний висновок органу опіки та піклування - Великобагачанської райдержадміністрації наданий в межах її компетенції відповідно до норм ст.19 СК України та згідно ст.1 Закону України «Про органи і служби у справах неповнолітніх та спеціальні установи для неповнолітніх» №20/95 від 24.01.1995 року (зі змінами і доповненнями) та ч.1 ст.11 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» №2342 від 13.01.2005 року. Отже, виходячи з аналізу письмових доказів по справі, з урахуванням якнайкращих інтересів малолітньої дитини, враховуючи висновки органу опіки та піклування щодо місця проживання малолітньої дитини [PERSON], позовні вимоги [PERSON] про визнання місця проживання малолітньої дитини сина [PERSON], [INFO] з ним як батьком дитини по [ADDRESS] підлягають задоволенню. Разом з цим, виходячи з положень ст.ст.10,11,60 ЦПК України в ході судового розгляду справи позивачем не надані належні докази щодо неналежного виконання своїх батьківських обов'язків зі сторони матері малолітньої дитини [PERSON] по відношенню до свого сина [PERSON], а також про те, що її дії призвели до погіршення стану здоров'я дитини та про перешкоди з її боку у спілкуванні з дитиною відносно батька дитини [PERSON] На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved