Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-03 00:00:00

Звернувшись до суду з заявою, [PERSON] просить встановить факт народження нею [INFO] в Україні у м. Моспине Донецької області дитини жіночої статі, та встановити факт народження нею [INFO] в Україні у м. Моспине Донецької області дитини чоловічої статі, посилаючись на те, що вона з 07 серпня 2010 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. [INFO] у м. Моспине Донецької області вона народила двійню: дитину жіночої та чоловічої статі. Народження дітей на тимчасово непідконтрольній території унеможливлює здійснення в законодавчо визначеному порядку реєстрації народження дитини, як на те зобов'язує ст. 144 СК України. Заявник [PERSON] її представник [PERSON] у судове засідання не з'явились, подали суду заяви, в яких просили справу розглянути у їх відсутність. Представник заінтересованої особи Костянтинівського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецької області, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився. Дослідивши всі обставини у справі та перевіривши їх доказами, суд вважає, що вимоги [PERSON]. підлягають задоволенню з таких підстав. Відповідно до Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою ВРУ № 789-ХП від 27.02.1991 року, дитина має бути зареєстрована одразу після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави - учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов'язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства. Відповідно до ч.1 ст. 144 СК України батьки зобов'язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» - державна реєстрація народження дитини проводиться не пізніше одного місяця з дня її народження (ч.3). Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я документи, що підтверджують факт народження (абз.1 ч.4) та за відсутності документа закладу охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження (абз.5 ч.4). У відповідності до ст. 257-1 ЦПК України, заява про встановлення факту народження на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника (ч.1). Справи про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Судом встановлено, що заявником у даній справі є громадянка України [PERSON], [INFO], уродженка м. Моспине Донецької області, що підтверджується копією паспорту [NUMBER], виданим Пролетарським РВ ДМУ ГУМВС України в Донецькій області (а.с.6). 07 серпня 2010 року виконкомом Моспинської міської ради Пролетраського району у м. Донецька Донецької області зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що в Книзі реєстрації шлюбів 07 серпня 2010 року зроблено відповідний актовий запис за № 38 (а.с.9). За твердженням заявника, [INFO] вона у м. Моспине Донецької області народила двійню: дитину чоловічої та жіночої статі. На підтвердження факту народження дітей заявником надані: - копія свідоцтва про народження [PERSON], яке видане Адміністрацією м. Моспіно 22 вересня 2016 року (а.с.10); - копія свідоцтва про народження [PERSON], яке видане Адміністрацією м. Моспіно 22 вересня 2016 року (а.с.11); - копія обмінної карти № 412 родильного будинку, родильного відділення лікарні. Талан 3 відомості родильного будинку відділення лікарні про новонародженого (а.с.12-13); - копія первинного лікарського патронажу новонародженого на дому (а.с.14); - копія результатів комбінованого скринінгу 1 триместра на ім'я [PERSON] (а.с.15); - копія протоколу УЗД плоду на ім'я [PERSON] (а.с.16); - копія обмінної картки № 411 родильного будинку, родильного відділення лікарні. Талан 3 відомості родильного будинку відділення лікарні про новонародженого (а.с.17); - копія історії розвитку дитини [PERSON] (а.с.18); - копія результатів біохімічного скринінгу 2 триместру на ім'я [PERSON] (а.с.19-20); - копія індивідуальної картки вагітної і породіллі № 21 на ім'я [PERSON] (а.с.21-28); - дублікат медичного свідоцтва про народження № 687 від 22 вересня 2016 року (а.с.29): - дублікат медичного свідоцтва про народження № 686 від 22 вересня 2016 року (а.с.30); - фототаблиця із зображенням немовлят (а.с.31). Даючи оцінку допустимості дублікатам медичного свідоцтва про народження № 687 та № 686 від 22 вересня 2016 року, як документам, що видані установою на тимчасово окупованій території України, суд керується ч.2 ст. 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Крім того, суд враховує норму статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» якою встановлено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Разом з тим, вирішуючи питання щодо оцінки вищезазначених доказів, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, зокрема «Loizidou v.Turkev», «Cyprus v.Turkev», а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v.the Republik of Moldova and Russia»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПО наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди маж бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження дітей для реалізації особистих майнових та немайнових прав заявника, суд, як виняток, приймає до уваги дублікати медичного свідоцтва про народження №687 та № 686 від 22 вересня 2016 року, та оцінює їх в сукупності з фотокарткою немовлят та копіями медичних документів [PERSON] під час вагітності та пологів, а також з копіями медичних документів на дитину, та вважає, що заявлені вимоги слід задовольнити, встановивши факт народження [INFO] у м. Моспине Донецької області Україна громадянкою України [PERSON] [INFO], уродженкою м. Моспине Донецької області, від громадянина України [PERSON], [INFO], уродженця м. Актюбінськ, дитини чоловічої статі та дитини жіночої статі, що надасть можливість заявнику отримати видане державним органом України свідоцтва про народження дітей. Тож, заяву [PERSON] слід задовольнити.

Outcome: approved