Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-18 00:00:00

Звертаючись до суду позивач на підставі вимог ст..1046, 1048, 1049 ЦК України, заявляє позовні вимоги, а саме: - розірвати договір позики укладений у серпні 2017 року з відповідачем; - стягнути на користь позивача суму позики у розмірі 20000 грн, суму інфляційних витрат та процентів на загальну суму 1726 грн. 51 коп., понесені позивачем витрати пов'язані з несвоєчасним виконанням відповідачем договору позики на суму 30000грн., витрати на придбання продуктів харчування на суму 6000 грн., на загальну суму 57726 гривня 51 копійка. В мотивуванні позовних вимог позивач вказав, на початку серпня 2017 року позивач переїхав до міста Харкова де познайомився з [PERSON], який працюючи в службі таксі, декілька разів підвозив його. У ході однієї з поїздок в серпні 2017 року, позивач з [PERSON] уклали усний договір позики грошей, після чого позивачем було передано останньому 20000 гривень. За умовами договору [PERSON] мав повернути грошові кошти через тиждень. 02.10.2017 року позивачем було направлено рекомендованого листа - вимогу на адресу [PERSON] щодо необхідності повернення суми грошових коштів за договором позики, вказану ним на розписці. 04.11.2017 року вказаний лист повернувся з відміткою - «за спливом строку зберігання», тобто [PERSON] фактично не прийшов та не отримав вказаного листа. В обґрунтування вимог, позивач наводить розрахунок суми заборгованості по договору. Крім того витрати понесені позивачем у зв'язку з несвоєчасним виконанням відповідачем договору позики, а саме 30000 гривень за проживання в готелі у місті Харкові (що підтверджується наданою квитанцією від 04.10.2017 року з готелю), витрати понесені позивачем на придбання харчів, за вказаний період на суму 6000 грн.. Таким чином, загальна сума боргу відповідача становить: 57726 гривень 51 копійка. Відповідач, заперечень суду не надав. Дослідивши та оцінивши в сукупності докази, судом встановлені наступні факти та обставини: Вимогами статті 12 ч.3 ЦПК України визначено: Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вимоги статті 13 ЦПК України: Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд вважає доведеним факт, що відповідач на підставі розписки від 08.09.2017 року отримав у позивача у борг 20000 грн. За змістом статті 203 ЦК України визначено: 1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. 2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно ст. 207 ч. І ЦК України правочин вважається укладений в письмовій формі, якщо його зміст зафіксовано в листах, телеграмах або за допомогою електронного або іншого засобу зв'язку. Тобто договір є документом, що стверджує про вчинення правочину між сторонами. Отже, суд вважає доведеним факт укладання сторонами договору позики, який відповідав вимогам статті 203 ЦК України, а тому правових підств щодо розірвання договору відсутні. Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з часу передачі грошей. За ч.2 ст.1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Пунктом 1 ч. 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. За таких обставин суд вважає доведеним факт укладання сторонами договору позики в межах якого у сторін виникли права та обов'язку. Встановлений термін повернення грошових коштів сплинув, але до цього часу борг не повернуто, отже зобов'язання не виконані. Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Враховуючи, що у зазначений строк відповідач борг не повернув, чим порушив свої договірні зобов'язання, про що свідчить повідомлення про вимогу виконання зобов'язання. Статтею 625 ЦК України визначено, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, на підставі ст.625 ЦК України позивач вважає його правом по договору позики стягнення з відповідача 3% річних від простроченої суми боргу суму та суму інфляційних нарахувань, за кожним договором займу. В обґрунтування своїх вимог наводить розрахунок, як того вимагає ст..11 ЦПК України (Суд розглядає позовні вимоги на підставі наданих доказів в межах заявлених вимог). Відповідно до ч. 1 ст. 536 ЦК України за користуванням чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати відсотки, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Відповідно ч. 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. В обґрунтування правової позиції позивач наводить розрахунок сум заборгованості яки пов'язані з невиконанням договору позики. Інфляційні витрати за вказаний період: - індекс інфляції з 01 серпня 2017 року по 01 вересня 2017 року становить: 99.9 загальна суму заборгованості з урахуванням інфляції становить: - 20000 x 0,999= 19980 - інфляційне збільшення: 19 980 - 20 000 = - 20 грн. - індекс інфляції з 01 вересня 2017 року по 01 жовтня 2017 року становить 102,0 - загальна суму заборгованості з урахуванням інфляції становить: 19980 x 1,02 = 20379,6 - інфляційне збільшення становить: 20379,6 - 19980 = 399 грн. 60 коп. - індекс інфляції з 01 жовтня 2017 року по 01 листопада 2017 року становить: 101,2 загальна суму заборгованості з урахуванням інфляції становить: 379,6 х 1,012 = 20 624,15 - інфляційне збільшення становить: 20624,15 - 20379,6 = 244 грн. 55 коп. На час подання позовної заяви до суду інших індексів інфляції за листопад та грудень 2017 року не встановлено, у зв'язку з чим вказаний показник обраховано на підставі показника жовтня 2017 року. - індекс інфляції з 01 листопада 2017 року по 01 грудня 2017 року становить: -101,2 загальна суму заборгованості з урахуванням інфляції становить: 20 624,15 х 1*012 = 20 871,63 - інфляційне збільшення становить: 20871,63 - 20624,15 = 247 грн. 49 коп. Таким чином, загалом інфляційне збільшення за серпень 2017 - грудень 2017 років склало: 20 + 399,60 + 244.55 + 247,49 = 871 гривня 64 копійки. Проте, Відповідач має повернути позивачу наступні грошові кошти: Сума боргу х Облікова ставка НБУ х кількість днів у відповідного місяця / кількість днів у році = розмір щомісячного проценту. З 01 серпня 2017 року по 01 вересня 2017 року: 980 х 12,5% х 31 : 365 = 212 гривень 11 копійки; з 01 вересня 2017 року по 01 жовтня 2017 року: 379,6 х 12,5% х 30 : 365 = 209 гривень 38 копійок; з 01 жовтня 2017 року по 01 листопада 2017 року: 20 624,15 х 12,5% х 31 : 365 = 218 гривень 95 копійок; з 01 листопада 2017 року по 01 грудня 2017 року: 20 871,63 х12,5% х 30 : 365 = 214 гривень 43 копійки. Отже, загальна сума заборгованості за процентами (за період серпень 2017 року - листопад 2017 року (включно) становить: 854 гривні 87 копійок. Загалом, загальна суму заборгованості за інфляційними витратами та процентами становить за вищевказаний період: 871,64 + 854,87 = 1726 грн. 51 коп. Означений розрахунок на час розгляду не спростований відповідачем. Вирішуючи вимоги щодо стягнення 30000 гривень за проживання в готелі у місті Харкові та витрати понесені позивачем на придбання харчів, за вказаний період на суму 6000 грн., суд вважає їх безпідставними, т.я. пунктом 1 ч. 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. В наданому договору не передбачено обов'язку відповідача, щодо відшкодування вказаних витрат, крім того, позивачем суду не доведено, що вказані витрати були понесені саме в межах вказаного договору. Отже, встановленими обставинами відповідно до вказаних норм Закону позовні вимоги в даної частині підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial