Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-04 00:00:00

Звертаючись до суду позивач на підставі вимог ст.1187 ЦК України, заявляє позовні вимоги до відповідача, а саме: - стягнути з [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування»» (код ЄДРПОУ: 30968986, IBAN [NUMBER] в АБ «Укргазбанк», код банку: 320478) завдану ним майнову шкоду в розмірі 13 900,00 грн (тринадцять тисяч дев`ятсот грн 00 коп.). В мотивування змісту заявлених вимог позивач вказав: 10.07.2019 р. між Позивачем та Відповідачем було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/3750821, за яким були застраховані майнові інтереси, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкода, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації транспортного засобу «Subaru Forester», д.н.з. « [NUMBER] », а 23.08.2019 р. аналогічний договір № ЕР/190164048 (далі - Договір обов`язкового страхування) щодо причіпа «ПА», д.н.з. « [NUMBER] » (надалі - застраховані ТЗ). 01.10.2019 р. у м. Харкові по вул. Салтівське шосе, 98 відбулася дорожньо- транспортна пригода за участі застрахованих ТЗ , які рухалися в автопоїзді, під керуванням Відповідача, який не забезпечив їх технічний стан (було пошкоджене заднє колесо причіпа), внаслідок чого під час руху заднє колесо причіпа від`єдналося та зіткнулося з автомобілем «Opel Vectra», д.н.з. « [NUMBER] », під керуванням [PERSON] . Внаслідок ДТП автомобіль «Opel Vectra», д.н.з. « [NUMBER] » отримав механічні пошкодження. Вказані обставини спільним повідомленням про ДТП (Європротоколом), складеним Відповідачем та Потерпілим на місці ДТП, а також їх поясненнями. 02.10.2019 р. Позивач отримав від Третьої особи заяву про настання страхової події та виплату страхового відшкодування. 21.10.2019 р. Позивач здійснив страхове відшкодування третьої особи на підставі ремонтної калькуляції № 1125.609.1 від 09.10.2019 р. та угоди про виплату страхового відшкодування № 1125.609.19.01, якою було узгоджено розмір страхового відшкодування з Третьою особою, було складено страховий акт № 1125.609.19.01 від 17.10.2019 р., згідно з яким сума страхового відшкодування за Договором страхування склала 13 900.00 грн. На підставі цих документів вказана сума була перерахована Позивачем на рахунок Третьої особи, що підтверджується платіжним дорученням № 30307 від 21.10.2019 р. У зв`язку з чим, позивач заявляє позовні вимоги. Відповідач у наданому відзиву вказав: Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у раз: настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. Необхідно виходить з того, що якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). Згідно з пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика), вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Відповідно до пункту 8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості. За змістом наведених положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків). Пунктом 1.6 Методики визначено, що величина втрати товарної вартості - це умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ. Пунктом 8.6 Методики передбачено два випадки, коли в разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту виникає фізичний знос, яким характеризується величина втрати товарної вартості; 1) унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду; 2) унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті. Показник передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією зі складових показника величини втрати товарної вартості транспортного засобу. Втрата товарної вартості транспортного засобу розглядається в Методиці як економічне поняття, що охоплює, серед іншого, і втрату товарного (зовнішнього) вигляду. Ураховуючи зміст викладеного, втрату товарної вартості можна визначити як зменшення вартості транспортного засобу, зумовлене передчасним погіршенням товарного (зовнішнього) вигляду автомобіля та (або) його експлуатаційних якостей унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих деталей, вузлів і агрегатів, з`єднань і захисних властивостей покриттів у зв`язку з ДТП і подальшим ремонтом. Передчасні зміни геометричних параметрів, фізико-хімічних властивостей, конструктивних матеріалів і характеристик інших процесів транспортного засобу, які є наслідком проведення окремих видів ремонтних робіт, призводять до погіршення зовнішнього (товарного) вигляду, функціональних та експлуатаційних характеристик і зниження безвідмовності й довговічності транспортного засобу. Економічна характеристика втрати товарного вигляду дозволяє віднести витрати на його відновлення до реальних збитків. Відповідно до підпункту 8.6.1 пункту 8.6 Методики величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт з відновлення пошкоджених складових частин усіх типів КТЗ. Тобто величина втрати товарної вартості нараховується в разі потреби проведення ремонтних робіт, що здійснюються як методами відновлення, так і методами заміни пошкоджених: деталі, складової одиниці чи комплектувального виробу, які відповідають вимогам конструкторської документації усіх типів КТЗ. Підпунктом 8.6.2 Методики визначено вичерпний перелік випадків, коли величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується, зокрема в разі заміни окремих складників, що не потребують фарбування та не погіршують зовнішній вигляд КТЗ (скло, фари, бампери, декоративні накладки, пневматичні шини, зовнішня і внутрішня фурнітура тощо) (підпункт «е»). Таким чином, нарахування втрати товарної вартості передбачено, коли провадиться ремонт окремих деталей, вузлів і агрегатів, а також у разі заміни деталей, якщо це впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості транспортного засобу. Втрата товарної вартості не нараховується у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів, що не потребують фарбування, за умови, що це не впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості автомобіля (заміна двигуна на новий, заміна фар, ліхтарів, скла, шин тощо). Якщо ж у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів буде потрібне фарбування, то за умови, що це впливає на зовнішній вигляд транспортного засобу, втрата товарної вартості нараховується. На підставі вищенаведеного вважаю, що позивачем завищена оцінена шкода у розмірі 13 900 грн., яка зазначена у ремонтній калькуляції № 1125.609.1 від 09.10.2019 року. Позивачем ненадані докази на підставі чого було здійснено розрахунок ремонтної калькуляції при цьому виходячи з того, що середня ціна всього автомобілю Opel Vectra 1998 року випуску складає 87 000 грн. Відповідачем не надано доказів стосовно того, що транспортний засіб Відповідача був у невідповідності технічного стану існуючим вимогам Правил дорожнього руху. Відповідно до пункту 3.1.1 Правил дорожнього руху Технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації. У повідомленні про дорожньо-транспортну пригоду зазначено, що пошкоджені тільки бампер та радіатор, інші пошкодження відсутні. У заявах про настання страхової події та виплату страхового відшкодування учасники ДТП зазначили, що у Відповідача відірвало колесо у причепа, дані свідчення не вказують що причиною ДТП стало саме те що транспортний засіб Відповідача був у невідповідності технічного стану. Позивачем не були проведені відповідні заходи щодо перевірки обставин що призвели до ДТП, а саме стан дорожнього полотна, який був трафік, чи потерпілий не порушував правила дорожнього руху тощо. Таким чином Позивач не надав докази стосовно того, що транспортний засіб Відповідача був у невідповідності технічного стану існуючим вимогам Правил дорожнього руху, не надав докази щодо правомірного нарахування страхового відшкодування. Томку відповідач вимагає про відмові у задоволенні позовних вимог. Відповідач, представник відповідоча, позовні вимоги не визнали. В пояснення навели обставини викладені у відзиві. Суд встановлені наступні факти та обставини: 10.07.2019 р. між Позивачем та Відповідачем було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/3750821, за яким були застраховані майнові інтереси, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкода, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації транспортного засобу «Subaru Forester», д.н.з. « [NUMBER] », а 23.08.2019 р. аналогічний договір № ЕР/190164048 щодо причіпа «ПА», д.н.з. « [NUMBER] ». 01.10.2019 р. у м. Харкові по вул. Салтівське шосе, 98 відбулася дорожньо-транспортна пригода за участі застрахованих транспортних засобів, які рухалися в автопоїзді, під керуванням Відповідача, який не забезпечив їх технічний стан, внаслідок чого під час руху заднє колесо причіпа від`єдналося та зіткнулося з автомобілем «Opel Vectra», д.н.з. « [NUMBER] », під керуванням [PERSON] . Внаслідок ДТП автомобіль «Opel Vectra», д.н.з. « [NUMBER] » отримав механічні пошкодження. Вказані обставини спільним повідомленням про ДТП (Європротоколом), складеним Відповідачем та Потерпілим на місці ДТП, а також їх поясненнями. Вказані обставини підтверджені копіями вказаних доказів. 02.10.2019 р. Позивач отримав від Третьої особи заяву про настання страхової події та виплату страхового відшкодування. 21.10.2019 р. Позивач здійснив страхове відшкодування третьої особи на підставі ремонтної калькуляції № 1125.609.1 від 09.10.2019 р. та угоди про виплату страхового відшкодування № 1125.609.19.01, якою було узгоджено розмір страхового відшкодування з Третьою особою, було складено страховий акт № 1125.609.19.01 від 17.10.2019 р., згідно з яким сума страхового відшкодування за Договором страхування склала 13 900.00 грн. На підставі цих документів вказана сума була перерахована Позивачем на рахунок Третьої особи, що підтверджується платіжним дорученням № 30307 від 21.10.2019 р. Оцінив в сукупності докази матеріалів справи, суд вважає: Статтею ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснюється з метою забезпечення відшкодування збитку, отриманого в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну, здоров`ю третіх осіб. Страховим випадком згідно зі ст.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Статтею 27 Закону України «Про страхування» передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового характеру, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Перехід до страховика прав страхувальника щодо особи, відповідальної за завдані збитки, що також передбачено і статтею 993 Цивільного кодексу України. Згідно ст.ст. 36, 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Страховик зобов`язаний виплатити страхове відшкодування Страхувальнику при прийнятті відповідного рішення. Відповідно до підпункту «а» пункту 1.1 статті 38 Закону України «Про Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Статтею 993 ЦК України визначено, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Статтею 1191 ЦК України визначено, Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Враховуючи, що дорожньо-транспортна пригода сталося з вини відповідача, наслідком якої стали дії позивача щодо відшкодування шкоди власнику транспортного засобу, що встановлено судом. Отже, відповідно до наведених обставини з урахуванням аналізу вказаних норм закону, позивач має право на відшкодування понесених витрат у порядку регресу з винної особи - відповідача. Отже встановлені обставини відповідають умовам вказаним норм закону. Враховуючи правову позицію відповідача, щодо невизнання позову, суд вважає, що відповідно до вимог статті 12 ЦПК України: Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином Відповідачем, не надано доказів з приводу відсутності заподіяної шкоди, або неправильного розрахунку страхового відшкодування, що встановлено рішенням суду. За таких обставин правова позиція відповідача є хибною.

Outcome: approved