Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-24 00:00:00

Згідно позову, 20 січня 2007 року відділом РАЦС Будьоннівського району було зареєстровано шлюб між позивачем - [PERSON], та відповідачкою - [PERSON]. [INFO] у них народився син - [PERSON]. Рішенням Будьоннівського районного суду м. Донецька по справі за № 2/504/1802/2012 шлюб між сторонами було розірвано. Певний період до розірвання шлюбу дитина проживала разом з позивачем, але у 2012 році відповідачка забрала дитину до себе та перешкоджає йому у спілкуванні з дитиною та її виховуванні. На теперішній час позивач не має можливості спілкуватися з дитиною, оскільки відповідачка не повідомляє йому їх місце перебування, а за місцем реєстрації вони відсутні. Позивач просить: 1) зобов'язати відповідачку не перешкоджати йому брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з сином; 2) встановити графік зустріч позивача з сином - [PERSON], яким дозволити йому зустрічатися з дитиною не менше ніж 2 рази на місяць на час не менше 48 годин кожного разу за місцем мешкання дитини за відсутності відповідачки, та не менш 2 разів на рік дозволити його мешкання з позивачем на термін не менш ніж на 1 місяць за відсутності відповідачки; 3) зобов'язати відповідачку повідомляти йому та Службі у справах дітей негайно, але не пізніше трьох діб (72 годин) до повноліття дитини інформацію: - про стан здоров'я сина, а саме, медичний заклад, в якому перебуває на обліку дитина, крім цього у випадку перебування на амбулаторному чи стаціонарному лікуванні; - дошкільні заклади та школи, які відвідує дитина; - місце фактичного проживання дитини (повну адресу); - склад сім'ї, з якою проживає дитина; Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав в повному обсязі заявлені позовні вимоги та доводи позовної заяви, на яких вони ґрунтуються. Відповідачка [PERSON], належним чином та завчасно сповіщена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася. Надала суду письмові заперечення проти позову, які зводяться до того, що вона не перешкоджає позивачу спілкуватися з дитиною. Представник Органу опіки та піклування Найдьонова Н.Г. в судове засідання надала висновок, згідно якого доцільним є визначення днів побачень [PERSON] з сином кожної першої і третьої суботи та неділі місяця з 11 год. 00 хв. до 17 год. 00 хв. в присутності відповідачки. На підставі досліджених доказів судом встановлені наступні фактичні обставини: Згідно записів у паспорті позивача, у період з 20 січня 2007 року по 09 січня 2013 року позивач [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою [PERSON]. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження. Сторонами визнаний той факт, що відповідачка разом з дитиною мешкає окремо від позивача. Вирішуючи заявлені позовні вимоги, суд виходить з того, що згідно ст. 153 Сімейного кодексу України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. За ч. 1 ст. 157 Сімейного кодексу України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. В судовому засіданні не встановлені фактичні обставини, з якими б закон пов'язував обмеження у спілкуванні позивача з сином, відповідно, позивач на підставі ст. 153, ч. 1 ст. 157 Сімейного кодексу України має право на особисте спілкування з дитиною. Між сторонами виник спір щодо способів участі позивача як батька у вихованні дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 159 Сімейного кодексу України, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Визначаючи спосіб участі позивача у вихованні дитини, суд враховує визначені ч. 2 ст. 159 Сімейного кодексу України обставини, а саме: - ставлення позивача до виконання обов'язку з утримання дитини; - особисту прихильність дитини до матері; - вік дитини, яка на час розгляду справи в суді досягла 7 років; - той факт, що позивач має постійне місце роботи; Щирість намірів позивача щодо спілкування з дитиною та участі у її вихованні для гармонійного та повноцінного розвитку дитини не викликає у суду сумнівів. Органом опіки та піклування згідно вимог ч. 5 ст. 19 Сімейного кодексу України наданий висновок щодо розв'язання спору - запропоновано визначення часу побачень позивача з дитиною кожної першої і третьої суботи та неділі місяця з 10 год. 00 хв. до 17 год. 00 хв. в присутності матері дитини. Оцінюючи в сукупності вищевикладені фактичні обставини, суд вважає висновок Органу опіки та піклування обґрунтованим та погоджується з ним. За наведених обставин позовні вимоги [PERSON] щодо визначення способу його участі у вихованні дитини підлягають частковому задоволенню. В подальшому при збільшенні віку дитини зазначене рішення суду не буде перешкодою для подання позову до суду про збільшення часу спілкування батька з дитиною. Вирішуючи заявлені позовні вимоги щодо зобов'язання відповідачки не чинити перешкоди у спілкуванні батька з дитиною, суд виходить з того, що з системного аналізу ст. 157-159 Сімейного кодексу України, такі вимоги можуть бути заявлені у тому випадку, коли способи участі одного з батьків у вихованні дитини та спілкуванні з нею визначені договором між батьками або рішенням органу опіки та піклування. У разі визначення способу участі одного з батьків у вихованні дитини та спілкуванні з нею рішенням суду, таке рішення вже є обов'язковим до виконання і у разі ухилення другого з батьків від виконання цього рішення, законом передбачені процедури примусового виконання рішення суду державною виконавчою службою. Додаткового рішення суду щодо усунення перешкод у виконанні вже ухваленого рішення суду закон не передбачає. За наведених обставин у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити. Вирішуючи позовні вимоги в частині зобов'язання відповідачки надавати позивачу певну інформацію про дитину, суд виходить з того, що в цій частині позивачем не доведено факт порушення його прав з боку відповідачки, і за таких обставин у задоволенні цих позовних вимог слід відмовити.

Outcome: partial