Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-15 00:00:00

Звернувшись до суду з позовом [PERSON] просить виселити [PERSON] з житлового приміщення у будинку за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що 16.10.2020 він уклав з [PERSON] договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вказані житловий будинок та земельна ділянка зареєстровані за ним в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 06.10.2020. Також він зареєструвався у жилому приміщенні за вищевказаною адресою. Відповідно до п. 10 вищевказаного Договору купівлі продажу, продавець [PERSON] у присутності нотаріуса передала йому документи та ключі від житлового будинку та надвірних будівель, в якому ще перебувала квартирантка [PERSON] , яка повинна була звільнити будинок від наявних у ньому речей домашнього вжитку, і виїхати в найкоротші терміни. До цього часу вказаного обов`язку виконано не було. При спробі потрапити у будинок він виявив, що дверні замки була замінені квартиранткою [PERSON] . Тому він був вимушений звертатися до Костянтинівського ВП Бахмутського відділу поліції ГУНП в Донецькій області з заявою № 13837 від 07.10.2020. Відповідачка [PERSON] по теперішній час проживає у будинку, що належить йому на праві власності та в усній формі відмовляється звільняти будинок, у зв`язку з чим він змушений захищати свої права власника в судовому порядку. Відповідачка у спірному жилому приміщенні не зареєстрована. Такі дії відповідачки створюють перешкоди у здійсненні належного йому права власності, перешкоджають користуванню будинком та проживанню у ньому. З огляду на те, що відповідачка добровільно відмовляється звільнити будинок, він вимушений просити суд про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням шляхом виселення. Відповідачка [PERSON] подала відзив на позовну заяву [PERSON] (а.с. 41-42), в якому позов не визнала в повному обсязі, пославшись на таке. Купуючи будинок за адресою: [ADDRESS] позивачу було відомо, що вона проживає у цьому будинку на правах довіреної особи від спадкоємця [PERSON] (сина померлого [PERSON] ) згідно із заповітом № 770 державного реєстру від 08.05.2009. Доручення від [PERSON] вона отримала 16.05.2020. Не зважаючи на суперечку між нею та [PERSON] за спадщину, позивач придбав у останньої будинок за 10\~000,00 грн. А тому вона заперечує проти позовних вимог [PERSON] . Позивач відповідь на відзив не подав. Ухвалою судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 16.11.2020 відкрито провадження у цій справі, справу призначено до підготовчого судового засідання (а.с.25). Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 02.02.21 відмовлено у задоволенні заяви представника відповідачки [PERSON] про зупинення провадження у справі (а.с. 74, 81-82). Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 02.02.21 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду (а.с. 76). Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав, пояснивши, що у квітні 2020 року відповідачка [PERSON] вселилася до спірного жилого приміщення з дозволу колишньої власниці будинку [PERSON] , як квартирантка. Її вселення було обумовлено необхідністю догляду за домоволодінням та необхідністю оплати комунальних платежів у спірному жилому приміщенні. Після купівлі ним будинку, відповідачка відмовилася залишити спірне жиле приміщення та до будинку його не пускає. Будинок необхідний йому для власного проживання, оскільки жити йому ніде. Просив позов задовольнити в повному обсязі. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позов [PERSON] підтримав повністю з тих же підстав, просив позов задовольнити. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала в повному обсязі, пояснивши, що у квітні 2020 року вона вселилася до спірного житлового приміщення з дозволу [PERSON] як майбутній покупець будинку. Купувати будинок вона збиралася у [PERSON] , спадкоємця на цей будинок за заповітом, який надав їй довіреність на оформлення документів на спадщину. Позивач знав, що між нею та [PERSON] є суперечка з приводу цього будинку, а також знав про те, що вона мешкає у цьому будинку. Проте, все одного його купив. Іншого житла вона не має. За місцем її реєстрації [ADDRESS] будинок для життя не придатний. До квітня 2020 року вона винаймала інше житло. Просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Представник відповідачки [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти позовних вимог [PERSON] з тих же підстав. Дослідивши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню з таких підстав. Судом установлено, що\~житловий будинок [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Костянтинівського міського нотаріального округу Землянським В. І. 06.10.2020, зареєстрованого у реєстрі № 658 (а.с.10-11). Згідно із п. 8 Договору купівлі- продажу житлового будинку, при відчуженні будинку продавець [PERSON] засвідчила, що житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами на момент укладення цього договору не перебуває під арештом чи забороною, щодо нього не ведуться судові спори, не заставлено, у податковій заставі не перебуває, відносно нього не укладено будь-яких договорів з відчуження чи щодо користування з іншими особами, як юридична адреса він не використовується. Треті особи не мають прав на жилий будинок. Відповідно до витягу за результатом пошуку інформації про зареєстровані речові права, їх обтяження на об`єкт нерухомого майна, Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Рестру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, що видані приватним нотаріусом Костянтинівського міського нотаріального окрулу Донецької області Землянським В. І. 06.10.2020, актуальна інформація про обтяження, іпотеки, інші речові права стосовно відчужуваного житлового будинку відсутня. Право приватної власності [PERSON] зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 06.10.2020 за реєстраційним номером об`єкта нерухомості 2116304114126 (а.с.12). Згідно із довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 16.10.2020 № 1344 у будинку [ADDRESS] зареєстрований позивач [PERSON] . Інших зареєстрованих осіб у будинку не має (а.с.11). Згідно із довідкою № 21 від 01.02.2021 відповідачка [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.66). З квітня 2020 року та теперішній час відповідачка [PERSON] з дозволу колишньої власниці [PERSON] мешкає у спірному жилому приміщенні. Факт проживання відповідачки у спірному жилому приміщенні не є спірним у цій справі. У цій справі спір виник між новим власником житлового будинку, та особою, яка не зареєстрована у ньому, але тимчасово користується зазначеним нерухомим майном з дозволу попередньої власниці будинку. Відповідно до частин першої, другої\~статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Згідно із частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Встановлені судом обставини свідчать про те, що відповідачка [PERSON] вселилася у спірне жиле приміщення тимчасово, підтвердженням чого є той факт, що відповідачка не є членом сім`ї ані колишньої власниці будинку [PERSON] , ані членом сім`ї позивача [PERSON] ; що вона не змінювала зареєстроване місце проживання, та відсутність будь-яких документальних підтверджень правових підстав постійного користування спірним житловим приміщенням, зокрема договорів оренди, безоплатного користування тощо. З огляду на підстави заявленого позову, застосуванню підлягають положення статей 391, та глави 32 «Право користування чужим майном» ЦК України, оскільки застосування до регулювання житлових відносин положень ЖК Української РСР, прийнятого 30 червня 1983 року, не відповідає реаліям сьогодення та змісту нинішніх суспільних відносин. Натомість ЦК України є кодифікованим актом законодавства, який прийнято пізніше, а тому темпоральна колізія норм права має вирішуватися саме на користь норм ЦК України (правовий висновок, викладений ВС у постанові від 13.10.2020 у справі № 447/455/17). Право користування чужим майном передбачено у статтях 401-406 ЦК України. Статтею 406 ЦК України унормовано питання припинення сервітуту, зокрема\~відповідно до пункту 4 частини першої зазначеної норми, сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Встановивши, що [PERSON] , як новий власник\~житлового будинку [ADDRESS] , категорично заперечує проти проживання у ньому відповідачки, яка тимчасово вселилася у спірне жиле приміщення за згодою колишньої власниці будинку, тоді як обставини, які надавали їй право на проживання у зазначеному житловому приміщенні припинилися з відчуженням будинку колишньою власницею, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] . Суд враховує вимоги [PERSON] про виселення з спірного жилого приміщення на предмет пропорційності переслідуваній легітимній меті у світлі статті 8 Конвенції та вважає, що виселення відповідачки із спірного житла відповідає такій пропорційності, з огляду на те, що сторони є сторонніми людьми, що спірне жиле приміщення необхідно позивачу для особистого проживання, а також те, що відповідачка зареєстрована за іншою адресою та користується спірним жилим приміщення нетривалий час, а саме на момент ухвалення судом рішення 10 місяців. Доводи відповідачки про непридатність до проживання будинку за зареєстрованим її місцем проживання та відсутності у неї іншого житла, на думку суду, вирішального значення у цій справі не мають, оскільки, як зазначалося раніше, відповідачка користується спірним жилим приміщенням нетривалий час та з її пояснень вбачається, що до вселення у будинок у квітні 2020 року вона винаймала житло за іншою адресою. Разом із тим, встановивши, що права позивача порушені у контексті статті 8 Конвенції, необхідно зазначити, що порушено і його права, як власника житлового приміщення, гарантовані також статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. Отже, суд приходить до висновку про необхідність захисту прав позивача, як власника жилого приміщення шляхом вислення відповідачки із будинку [ADDRESS] . Одночасно, суд не приймає до уваги доводи відповідачки про те, що, купуючи будинок за адресою: [ADDRESS] , позивачу було відомо, що вона проживає у цьому будинку на правах довіреної особи від спадкоємця [PERSON] (сина померлого [PERSON] ) згідно із заповітом № 770 державного реєстру від 08.05.2009. Доручення від [PERSON] вона отримала 16.05.2020. Не зважаючи на суперечку між нею та [PERSON] за спадщину, позивач придбав у останньої будинок за 10\~000,00 грн, та відхиляє їх з огляду на таке. По- перше, з пояснень самої ж відповідачки [PERSON] , наданих у судовому засіданні, вбачається, що дозвіл на проживання у будинку надала їй саме [PERSON] , тобто колишня власниця спірного жилого приміщення. З довіреності від 16.05.2020 (а.с.45) вбачається, що [PERSON] уповноважив [PERSON] представляти його інтереси при оформленні свідоцтва на спадщину. Проте, доручення на управління чи дозволу на користування будь-яким майном, ця довіреність не містить. По- друге, право власності позивача на спірне жиле приміщення підтверджується договором купівлі- продажу житлового будинку від 06.10.2020, який посвідчено нотаріально. Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, згідно із якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Договір купівлі-продажу житлового будинку від 06.10.2020 недійсним не визнавався та його недійсність не є предметом судового дослідження у цій справі. За таких обставин, позов необхідно задовольнити в повному обсязі. Згідно із ст. 141 ЦПК України, суд присуджує стягнути з відповідачки на користь позивача судовий збір у розмірі 840,80 грн. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: approved