Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-20 00:00:00

Звернувшись до суду із позовом до [PERSON] та [PERSON], позивач [PERSON] акціонерне товариство Комерційний банк « ПРИВАТБАНК» ( далі по тексту «ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») посилається на ті обставини, що 02.02.2006 року сторони уклали між собою кредитний договір KRHCAU01140001, згідно з умовами якого банк зобов»язувався надати позичальнику [PERSON] кредит у розмірі 11978,00 доларів США на строк до 01.02.2013 р., а остання зобов»язувалась повернути кредит в установлений договором строк та сплачувати відсотки за користування кредитними коштами, комісію та інші витрати, передбачені договором. Між тим, прийняті на себе за договором зобов»язання, позичальник у порушення вимог ст.ст.509, 526, 1054 ЦК України не виконала і станом на 21.06.2013 року в неї утворилась заборгованість в загальній сумі 5775, 67 доларів США. Крім того, у забезпечення виконання своїх обов»язків за договором KRHCAU01140001 [PERSON], між ПАТ КБ « ПРИВАТБАНК» та [PERSON] 02.02.2006 року був укладений договір поруки KRHCAU01140001/1, отже відповідно до вимог ст.ст.610, 554 ЦК України боржник та поручитель несуть відповідальність як солідарні боржники. Позивач просить стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] на свою користь заборгованість за вищеназваним кредитним договором в розмірі 5775, 67 доларів США, що за курсом НБУ від 21.06.2013 року складає 46147, 60 грн. та судові витрати. Не погоджуючись із пред»явленим позовом , [PERSON] подала зустрічну позовну заяву, в якій просила: визнати виконаними [PERSON] в повному обсязі зобов»язання за кредитним договором KRHCAU01140001 від 02.02.2006 року; визнати припиненою дію договору застави рухомого майна KRHCAU01140001 від 02.02.2006 року та стягнути з ПАТ КБ « ПРИВАТБАНК» на її користь 3855 грн.60 коп., як кошти набуті банком без достатньої правової підстави. У судовому засіданні представник позивача за первинним позовом [PERSON] підтримала заявлені банком позовні вимоги в повному обсязі, вважає їх доведеними належними доказами та прикладеними до позову розрахунками. Проти зустрічного позову заперечувала у повному обсязі, посилаючись на невірне трактування умов договору з боку позичальника, оскільки відповідно до п.1.1 кредитного договору KRHCAU01140001 від 02.02.2006 року передбачений обов»язок позичальника сплачувати: відсотки у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості; винагороду за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,13 % від суми виданого кредиту та комісію за дострокове погашення кредиту відповідно до п.3.11 даного договору. Таким чином, платежі в розмірі 15, 57 доларів США, які дорівнюють 0,13% від суми виданого кредиту, правомірно нараховувались позичальнику. Сума щомісячного платежу в розмірі 228, 08 доларів США складається саме: із сум в погашення заборгованості за кредитом, відсоткам ( 1, 00 % на місяць) та щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту ( 0,13% від суми виданого кредиту), отже, надавши позичальнику кошти за кредитом, банк виконав свої зобов»язання за договором, а позичальник [PERSON] та поручитель [PERSON] свої зобов»язання не виконали належним чином. Просила задовольнити у повному обсязі позов ПАТ КБ « ПРИВАТБАНК» та відмовити у задоволенні зустрічного позову [PERSON] Відповідач [PERSON] за первинним позовом, яка також є представником відповідача [PERSON] і позивачем за зустрічним позовом заперечувала проти пред»явленого до неї та поручителя [PERSON] позову та вважає, що ПАТ КБ « ПРИВАТБАНК» перекручує умови власного договору в частині обов»язку позичальника щомісячно сплачувати 0,13% від суми виданого кредиту, оскільки, на її думку, в даному випадку йдеться мова про щомісячну сплату комісії у розмірі 0,13 % за дострокове погашення кредиту у відповідності до п.3.11 договору. Таким чином, має місце нечітке або двозначне положення договору, яке відповідно до ч.8 ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів» тлумачиться на користь споживача. Крім того, після отримання на підставі ухвали суду від ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» документів про рух коштів та матеріалів кредитної справи за договором KRHCAU01140001 від 02.02.2006 року, їй стало відомо про безпідставне підвищення відсоткової ставки за договором кредиту, а отже і збільшення суми зобов»язань. Вона знала про необхідність здійснення щомісячного платежу за кредитним договором в сумі 228, 08 доларів США, але не мала інформації щодо їх розподілення, графік погашення заборгованості не отримувала. Вона вважає, що не має невиконаних зобов»язань перед банком, а навіть має місце факт переплати, у зв»язку з чим , просить визнати дію договору кредиту і застави рухомого майна припиненими , задовольнити зустрічний позов у повному обсязі та відмовити у задоволенні первинного позову банку. Представник відповідача за первинним позовом - позивача за зустрічним [PERSON]- [PERSON] підтримав думку та доводи свого довірителя. Відповідач за первинним позовом [PERSON] в судове засідання не з»явилась. Вислухавши думку сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов ПАТ КБ « ПРИВАТБАНК» та зустрічний позов [PERSON] не підлягають задоволенню за наступними підставами. Судом встановлено, що 02.02.2006 року між ЗАТ «ПРИВАТБАНК» ( правонаступником якого є ПАТ КБ « ПРИВАТБАНК» та [PERSON] був укладений кредитний договір KRHCAU01140001, згідно з умовами якого банк зобов»язувався надати позичальнику [PERSON] кредит у розмірі 11978,00 доларів США на строк до 01.02.2013 р., а остання зобов»язувалась повернути кредит в установлений договором строк та сплачувати відсотки за користування кредитними коштами, комісію та інші витрати , передбачені договором ( а.с.97-99). На забезпечення зобов»язань позичальника за даним кредитним договором були укладені : 02.02.2006 року між [PERSON] та ЗАТ «ПРИВАТБАНК»( правонаступником якого є ПАТ КБ « ПРИВАТБАНК») договір застави рухомого майна № KRHCAU01140001 предметом якого є передача заставодавцем [PERSON] заставодержателю ПАТ КБ « ПРИВАТБАНК» товару транспортного засобу Шевролє АВЕО , випуску 2006 року, типу легковий седан В, номер кузова [NUMBER], реєстраційний номер АЕ 9725АО ( а.с.100-102) та договір поруки KRHCAU01140001/1 від 02.02.2006 року укладений між ЗАТ «ПРИВАТБАНК» ( правонаступником якого є ПАТ КБ « ПРИВАТБАНК») та [PERSON] ( а.с.113). Статтею 627 ЦК України передбачена свобода договору, а саме: відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору , виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови ( пункти) , визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов»язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Так, в п.1.1 кредитного договору KRHCAU01140001 , укладеного між банком та [PERSON], був передбачений обов»язок позичальника сплачувати: відсотки у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості; винагороду за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,13 % від суми виданого кредиту та комісію за дострокове погашення кредиту відповідно до п.3.11 даного договору. Періодом сплати вважати період з 13 по 17 число кожного місяця. В свою чергу п.3.11 договору визначено, що при достроковому ( як повному та частковому) погашенні кредиту позичальник додатково сплачує банку за користування кредитом комісію, яка становить 0, 00 % від суми кредиту, що погашається достроково. Відповідач за основним позовом [PERSON]Є , яка також діє від імені [PERSON] , її представник [PERSON] вважають, що вищеназваний пункт договору є нечітким або двозначним, в частині щомісячного нарахування 0,13 % від суми виданого кредиту, отже на підставі ч.8 ст.18 ЗУ « Про захист прав споживачів» всі сумніви повинні тлумачиться на користь споживача. На підставі вищезазначеного, грунтуються і її вимоги, викладені у зустрічному позові щодо наявності переплати за кредитним договором з її боку і повернення отриманих без достатньої правової підстави банком коштів в сумі 3855, 60 грн. Суд не погоджується із їх думкою, вважає доводи в даній частині надуманими та необґрунтованими, оскільки умови кредитного договору також відображені в умовах договорів застави рухомого майна та поруки. Так, в розділі « Предмет договору» договору застави рухомого майна KRHCAU01140001 від 02.02.2006 року вказано, що цим договором забезпечується повернення кредиту [PERSON] в розмірі 11978, 00 доларів США 00 центів у строк до 01.02.2013 року включно; сплата за користування кредитом відсотків у розмірі 1,00 % за місяць у період з 13 по 17 число кожного місяці; щомісячне у період сплати надання банку грошових коштів ( щомісячний платіж) у сумі 228,08 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, яка складається із: заборгованості за кредитом, відсотками , винагородою, комісією. Далі за текстом цього договору визначена сплата винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0, 00 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісячна в період сплати у розмірі 0,13 % від суми виданого кредиту ( за винятком суми кредиту що надається для оплати страхових платежів), інших платежів в даному пункті договору не вказано ( а.с.100). У п.1 договору поруки KRHCAU01140001 /1 від 02.02.2006 року також вказано, що цим договором забезпечується повернення кредиту в сумі 11978,00 доларів США у строк до 01.02.2013 року включно, сплата відсотків за користування кредитом у розмірі 1, 00 % на місяць, щомісячне надання коштів в сумі 228, 08 доларів США, сплата відсотків при порушенні позичальником зобов»язань по погашенню кредиту у розмірі 2, 53 %, а також дослівно: « сплата винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 0, 13 % від суми виданого кредиту щомісячно в Період сплати , комісії за дострокове погашення кредиту відповідно до умов та строків, передбачених Кредитним договором .» На підставі аналізу умов всіх трьох укладених договорів, суд вважає, що позичальник [PERSON] за умовами кредитного договору KRHCAU01140001 від 02.02.2006 року (п.1.1) зобов»язувалась сплачувати щомісячно винагороду за надання фінансового інструменту в розмірі 0,13 % від суми виданого кредиту. Визначена п. 3.11 даного договору комісія за користування кредитом , яка становить 0, 00 % від суми кредиту, що погашається достроково є самостійною умовою договору , яка не пов»язана із зобов»язанням сплати винагороди банку за надання фінансового інструменту щомісячно в період сплати у розмірі 0,13 % від суми виданого кредиту. Відповідно до вимог ст.526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, згідно з вимогами договору та у встановлений строк. Отже , на підставі викладеного суд вважає недоведеними заявлені позивачем за зустрічним позовом [PERSON] вимоги щодо стягнення на її користь з ПАТ КБ « ПАРИВАТБАНК» 3855 грн.60 коп., як коштів, що набуті банком без достатньої правової підстави. Вирішуючи спір в іншій частині суд керується вимогами ст.ст. 10, 60 ЦПК України згідно до яких, сторонам гарантується право на надання та дослідження доказів по справі , але також , враховуючи принцип змагальності, покладається обов»язок довести належними та допустимими доказами як заявлені вимоги , так і заперечення . Дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що на підставі вищеназваних вимог закону сторони у повному обсязі не довели свої вимоги та заперечення. Так, посилаючись на наявність заборгованості за кредитним договором KRHCAU01140001 від 02.02.2006 року позичальника [PERSON] та її поручителя за договором KRHCAU01140001/1 від 02.02.2006 року [PERSON], як солідарного боржника, ПАТ КБ « Приватбанк» надає розрахунок заборгованості за кредитним договором ( а.с.4-8), підписаний представником ПАТ КБ « ПРИВАТБАНК» без зазначення прізвища, в якому зазначається, що: заборгованість за тілом кредиту складає 3651, 67 доларів США; 1414, 16 доларів США є заборгованістю по процентам за користування кредитом; 171, 27 доларів США- заборгованість по комісії за користування кредитом; 538, 57 доларів США- пеня за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором. При дослідженні в суді даного розрахунку встановлено, що до 01.11.2008 року позичальнику [PERSON] нараховувались відсотки за користуванням кредиту у розмірі 12% річних, а з вищеназваної дати банк почав їх нараховувати у розмірі 14,04 % річних. Відповідач за первинним позовом [PERSON] , яка також є представником відповідача [PERSON] , зазначала, що про підвищення банком відсоткової ставки за договором кредиту ні вона , ні її поручитель [PERSON] не знали, своєї згоди на це не давали , зазначені обставини стали їй відомі тільки в ході судового розгляду. Як убачається із п.2.3.1 кредитного договору KRHCAU01140001 від 02.02.2006 року , укладеного між сторонами банк має право збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом , при зміні кон»юктури ринку грошових ресурсів в України, а саме: зміні курсу долару США до гривні більш ніж на 10% у порівнянні до гривні, встановленого НБУ на момент укладення даного договору; зміні облікової ставки НБУ; зміні розміру відрахувань у страховий ( резервний) фонд або зміні середньозваженої ставки по кредитах банків України відповідній валюті ( по статистиці НБУ). Між тим, згідно вищеназваного пункту договору про підвищення процентної ставки банк повинен надіслати позичальнику письмове повідомлення про зміну процентної ставки не пізніше як за 20 днів до вступу в чинність зміненої процентної ставки. У відповідності до ст. 651 ЦК України, зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 3 ст. 653 ЦК України у разі зміни договору зобов'язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Що стосується поручителя, то відповідно до ст.559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов»язання, а також у разі зміни зобов»язання без згоди поручителя , внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Але, оскільки така вимога не була заявлена жодною із сторін, суд на підставі ст. 11 ЦПК України проводить розгляд справи в межах заявлених вимог. Як зазначають відповідачі про підвищення з 01.11.2008 року процентної ставки за кредитним договором їм не було відомо і, проводячи виплати за кредитом , позичальник не знала про збільшення своїх зобов»язань за даним договором. На підставі ст.60 ЦПК України позивач за первинним позовом не надав суду доказів належного повідомлення позичальника та його поручителя про підвищення процентної ставки за кредитним договором, а отже не довів правильність і законність проведеного розрахунку суми заборгованості. Крім того, після отримання на підставі ухвали суду від 23.10.2013 року від банку виписки про рух коштів та кредитної справи, позивачем за зустрічним позовом [PERSON] був зроблений розрахунок перерахованих позичальником грошових коштів відповідно до відкритих банком на ім.»я [PERSON] рахунків ( п.1.2. договору) та черговості зарахування проведених оплат на підставі п.3.3 кредитного договору. Згідно даного розрахунку, який ґрунтується на наданій банком виписці ( а.с.56) перерахування на погашення основного зобов»язання ( тіла кредиту) здійснювалось на основні рахунки: 22036053503140 ( поточна заборгованість за тілом кредиту) та 22076053544170 ( прострочена заборгованість за тілом кредиту), за період з 02.02.2006 року по 30.10.2013 року на рахунки 2203 та 2207 загалом було перераховано грошових коштів на суму 11191, 85 доларів США. Представником позивача за первинним позовом не був спростований даний розрахунок, не надана детальна розшифровка сум із вказівкою їх призначення , черговості та перерахування на кожний із відкритих на ім.»я позичальника рахунків. Таким чином, банком не доведено наявності заборгованості за тілом кредиту в розмірі 3651, 67 доларів США та загальної суми заборгованості в розмірі 5775, 67 доларів США,отже заявлений ним позов не підлягає задоволенню в повному обсязі. Між тим, суд також вважає, що позивач за зустрічним позовом, виконавши розрахунок за даним договором не у повному обсязі, а тільки в частині , яка була вигідна їй, а саме: не вказавши періоди прострочення за взятими зобов»язаннями, штрафні санкції, які у даних випадках згідно укладеного договору повинні були застосовуватись та нараховуватись; не зазначивши суму належних до сплати та фактично сплачених відсотків за користування кредитом, в свою чергу не довела належними та допустимими доказами виконання своїх зобов»язань за кредитним договором у повному обсязі. Відповідно до п.5.1 кредитного договору KRHCAU01140001 від 02.02.2006 року договір діє в обсязі виданих позичальникові коштів до повного виконання сторонами зобов»язань за цим договором. Аналогічні положення містяться і у розділі « строк дії договору» договору застави рухомого майна KRHCAU01140001 від 02.02.2006 року. Згідно із ст.629 ЦК України договір є обов»язковим для виконання сторонами. Суд вважає, що позивач за зустрічним позовом [PERSON]Є не довела на підставі ст.60 ЦПК України факт виконання своїх зобов»язань за кредитним договором KRHCAU01140001 від 02.02.2006 року в повному обсязі , отже заявлені нею вимоги про визнання виконаним даного кредитного договору та припиненим дію договору застави рухомого майна KRHCAU01140001 від 02.02.2006 року не підлягають задоволенню, а також за підставами , раніше вказаними у мотивувальній частині рішення не підлягають задоволенню вимоги про стягнення з банку коштів в розмірі 3855, 60 грн., як набутих ним без достатніх правових підстав. На підставі ст.88 ЦПК України понесені сторонами судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Outcome: dismissed