Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-04 00:00:00

Звернувшись до суду з позовом, [PERSON] просить стягнути з [PERSON] районної державної лікарні ветеринарної медицини на її користь невиплачену заробітну плату за період з вересня 2014 року по 07 лютого 2018 року в сумі 55045,68 грн., а також грошові кошти за індекс інфляції з вересня 2014 року по час виплати їй грошових коштів з суми невиплаченої заробітної плати 55045, 68 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач послалась на те, що вона перебувала у трудових правовідносинах з [PERSON] районною державною лікарнею ветеринарної медицини. Згідно із рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 05 квітня 2018 року трудовий договір між нею та [PERSON] районною державною лікарнею ветеринарної медицини був розірваний на підставі ст. 38 КЗпП з 07.02.2018 року. Під час її роботи у відповідача, в порушення вимог діючого законодавства, з вересня 2014 року по 07 лютого 2018 року заробітна плата роботодавцем їй не нараховувалась та не виплачувалась. Вважає, що за період з вересня 2014 року по 07 лютого 2018 року розмір її заробітної плати, виходячи із середнього заробітку за липень та серпень 2014 року та виходячи із розміру мінімальної заробітної плати з січня 2017 року, дорівнює 55045,68 грн. Вказана заборгованість до теперішнього часу відповідачем не нарахована та не виплачена. Також, вважає, що відповідач має виплатити їй індекс інфляції, який вона розрахувати не може, оскільки не знає коли їй буде виплачена основна заборгованість по заробітній сплаті, так як сума індексу інфляції буде змінюватися кожного місяця. Позивач [PERSON] у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала повністю з тих же підстав, пояснивши, що вона перебувала у трудових правовідносинах з [PERSON] районною державною лікарнею ветеринарної медицини, де з 07 лютого 2014 року працювала провідним лікарем. З початком АТО на території Луганської області лікарня роботу не зупинила, вона виходила на роботу та виконувала свою трудову функцію. Проте, керівництво лікарні заробітну плату їм не виплачувало. У 2015 році керівництво лікарні виїхало на територію Російської Федерації, забравши документацію та печатку. У вересні 2016 року з приміщення лікарні їх вигнали озброєні люди, з того часу вона трудову функцію не виконувала. У серпні 2017 року вона виїхала з тимчасово окупованої території України до міста Костянтинівка, де згодом звернулась до суду із позовом про розірвання трудового договору. Представник відповідача [PERSON] районної державної лікарні ветеринарної медицини, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявився, причини неявки не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, у звязку з чим судом 18.07.2017 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши всі обставини у справі та перевіривши їх доказами, суд прийшов до таких висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебувала у трудових правовідносинах з [PERSON] районною державною лікарнею ветеринарної медицини з 15 жовтня 2012 року по 07 лютого 2018 року, де з 07 лютого 2014 року працювала провідним (офіційним) лікарем (копія трудової книжки з відповідними записами серії АА № 329549 - а.с.31; копія наказу № 37 від 15.10.2012 про призначення на посаду [PERSON] а.с.32; копія наказу № 7 від 07.02.2014 про переведення [PERSON] а.с.33). Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області № 233/430/18, яке набрало законної сили 08 травня 2018 року, розірвано трудовий договір між [PERSON] та [PERSON] районною державною лікарнею ветеринарної медицини з 07 лютого 2018 року у звязку зі звільненням [PERSON] з посади провідного (офіційного) лікаря за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП. (а.с.3-4). Відповідач [PERSON] районна державна лікарня ветеринарної медицини є юридичною особою, діяльність якої на теперішній час не припинена (а.с.7-9). Позивач [PERSON] виконувала трудову функцію провідного лікаря по вересень 2016 року, до захоплення приміщення лікарні озброєними людьми. Зазначена обставина встановлена на підставі пояснень позивача, свідчень свідка [PERSON], який у судовому засіданні пояснив, що з початком АТО [PERSON] районна державна лікарня ветеринарної медицини свою роботу не припинила та [PERSON] виконувала свою трудову функцію, зокрема до березня 2015 року. В березні 2015 року він (свідок) виїхав на територію, яка підконтрольна український владі, та подальша доля [PERSON] йому не відома. В період з вересня 2014 року по вересень 2016 року заробітна плата [PERSON] за виконану роботу не нараховувалась та не виплачувалась, що підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу [PERSON] (а.с.30). Статтею 43 Конституції України гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до ч.1\~ст. 115 КЗпП України,\~заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Частиною 3 ст. 15 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобовязань щодо оплати праці. Відповідно до ст. 32 Закону України «Про оплату праці» трудові спори з питань оплати праці розглядаються і вирішуються згідно з законодавством про трудові спори. Отже, не виплата заробітної плати позивачу є порушенням відповідачем наведеного вище законодавства України. Нарахування заробітної плати за період з вересня 2014 року по вересень 2016 року суд проводить згідно із Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, яким встановлено, що середня заробітна плата обчисляється виходячи з виплати за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата (абз.3 п.2 постанови); та передбачено, що в розрахунок середньої заробітної плати включаються всі виплати у томі розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки (абз.3 пункту 3 постанови). Відповідно до п.8 вищезазначеної постанови нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні дві місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається шляхом ділення заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. \~ Отже, заробітна плата [PERSON] за період з вересня 2014 року по вересень 2016 року розраховується шляхом множення середньоденного заробітку позивача, який становить 84,79 грн. (розрахований за індивідуальними відомостями про застраховану особу за липень 2014 року, серпень 2014 року : 1907,74 грн. + 1738,39 грн. / 2 = 1823,07 грн. /21,5 робочих днів = 84,79 грн.) на число робочих днів за період з 01 вересня 2014 року по 30 вересня 2016 року 761 робочих днів. Таким чином,\~ розмір заробітної плати позивача за період з вересня 2014 року по вересень 2016 року складе: 84,79 грн. + 761 робочих днів = 64525,19 грн. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за звернення особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивач предявила позов на суму 55045,68 грн., а тому з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства з відповідача на користь позивача слід стягнути заробітну плату за період з вересня 2014 року по вересень 2016 року у загальному розмірі 55045,58 грн. При цьому, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заробітної плати за період з жовтня 2016 року по 07 лютого 2018 року, оскільки з пояснень позивача вбачається, що у зазначений період часу вона трудову функцію не виконувала, а заробітна плата є платою за виконану працівником роботу. Сам по собі факт перебування особи у трудових правовідносинах, без виконання функціональних обовязків, не є підставою для нарахування та виплати заробітної плати. Про інше, зокрема, про оплату простою, позовних вимог не заявлено. Суд також не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів індексу інфляції у звязку із необґрунтованістю позовних вимог в цій частині. Так, позивачем не визначено у відповідності до якого Закону (Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати») відповідач має сплатити індекс інфляції, не визначена сума індексу інфляції та не наведений її розрахунок, що перешкоджає суду надати оцінку позовним вимогам в цій частині. Отже, позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Згідно із ст. 141 ЦПК України суд присуджує стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1762,00 грн.

Outcome: partial