Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

Згідно позову (з урахуванням збільшення обсягу позовних вимог), позивачем КП «Макіївтепломережа» відповідачці [PERSON] у період з 22 грудня 2007 року по 01 лютого 2014 року надавалися послуги з централізованого опалення належної їй квартири за адресою: [ADDRESS]. Остання до цього часу не оплатила зазначені послуги у вартістю 17082,44 грн. Позивач просить стягнути з відповідачки зазначену заборгованість та понесені ним судові витрати у розмірі 229,40 грн. Представник позивача Анісімова І.В. в судовому засіданні підтримала в повному обсязі заявлені позовні вимоги та доводи позовної заяви, на яких вони ґрунтуються. Заперечила проти застосування до позовних вимог наслідків пропущення строку позовної давності, оскільки позивач своєчасно не звернувся до суду за захистом порушеного права через значну кількість боржників та обмеженим фінансуванням на сплату судового збору. Представник відповідача [PERSON] в суді позовні вимоги визнала частково у межах трирічного строку позовної даності, а у задоволені решти позовних вимог просить відмовити з підстави пропущення строку звернення до суду за захистом порушеного права. Підтвердила той факт, що [PERSON] з 22 грудня 2007 року є власником квартири за адресою: [ADDRESS] та той факт, що будинок, в якому розташована квартира відповідачки підключений до мережі централізованого теплопостачання, послуги з якого надає позивач. На підставі досліджених доказів судом встановлені наступні фактичні обставини: Сторонами визнаний той факт, що квартира [ADDRESS], з 22 грудня 2007 року перебуває у приватній власності відповідачки [PERSON]. Сторонами не оспорюється той факт, що багатоквартирний жилий будинок, в якому розташована квартира відповідачки, підключений до мережі централізованого опалення, а послуги з централізованого опалення надаються Комунальним підприємством «Макіївтепломережа» . Згідно ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV від 24 червня 2004 року, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг, якими є власник, споживач, виконавець та виробник, здійснюються виключно на договірних засадах. За ст. 219 ЦК України, недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Учасниками відносин щодо надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання квартири відповідачів згідно ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» є сама відповідачка, як споживач послуг, позивач як виробник послуг, та Комунальне підприємство «Жилищник-2», як виконавець послуг. Відносини позивача чи виконавця послуг з відповідачкою письмовим договором не врегульовані. Незважаючи на відсутність письмового договору, суд вважає доведеним факт виникнення між сторонами договірних відносин, оскільки позивач через виробника послуг надавав відповідачці послуги з опалення належної їй квартири, на квартиру відповідачки позивачем оформлений особовий рахунок [NUMBER], в якому обліковується нарахування наданих послуг та їх оплата відповідачкою. Відповідачка прийняла ці послуги, їй була видана розрахункова книжка для оплати наданих послуг. Недодержання сторонами письмової форми договору згідно ст. 219 ЦК України не має наслідком його недійсність. Відповідно до п. 8 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року, послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Згідно п. 21 наведених Правил, у разі відсутності у квартирі та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води та теплової енергії плата за надані послуги з централізованого постачання гарячої води справляється з розрахунку на одну особу а з централізованого опалення - згідно з установленими нормативами (нормами) споживання з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалюваної площі (об'єму) квартири та додатково за перевищення розрахункової потужності приладів опалення (радіаторів) згідно із законодавством. За п. 18 наведених Правил, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Згідно п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV від 24 червня 2004 року, споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. За ст. 67 Житлового кодексу, плата за комунальні послуги, в тому числі теплову енергію, береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до ч. 2 ст. 68 Житлового кодексу, плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вноситься щомісяця. Згідно ч. 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» № 2633-IV від 02 червня 2005 року, споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Отже сторони досягли згоди щодо істотних умов договору надання послуг, а саме, що позивач буде надавати відповідачці за плату послуги з централізованого опалення. Враховуючи, що норми якості надання комунальних послуг з опалення та тарифи оплати за них визначаються не домовленістю сторін, а нормативно - правовими актами, суд вважає доведеним факт погодження сторонами цих істотних умов з моменту досягнення згоди щодо самого факту надання послуг в межах, визначених нормативно - правовими актами, чинними у відповідний період. Оскільки відсутні письмові докази на підтвердження узгодження сторонами строку внесення платежів, судом на підставі оцінених в сукупності п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. 67, ч. 2 ст. 68 Житлового кодексу, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» встановлено, що розрахунковим періодом для оплати послуг з опалення та гарячого водопостачання є календарний місяць, а плата за послуги повинна вноситися не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Сторонами не оспорюється той факт, що у період з 22 грудня 2007 року по 01 лютого 2014 року позивачем відповідачці надавалися послуги з централізованого опалення і зазначені послуги були спожиті відповідачкою. Тарифи на надані послуги у відповідності до ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначалися органом місцевого самоврядування - Макіївською міською радою. Нарахування оплати наданих послуг здійснене позивачем згідно затверджених тарифів. Станом на квітень 2010 року заборгованість споживача за надані послуги з централізованого опалення становила 5966,06 грн. За період з квітня 2010 року по січень 2014 року включно позивачем згідно встановлених тарифів нараховувалася оплата за надані послуги з централізованого опалення, однак спожиті послуги відповідачкою не оплачувалися, внаслідок чого за цей період заборгованість склала 11116,38 грн. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким чином судом встановлено, що позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення заборгованості, яка утворилася станом на квітень 2010 року, поза межами строку позовної давності. Строк давності обраховується з квітня 2010 року виходячи з того, що перед поданням позову до суду позивач дотримання порядку, визначеного ч. 3 ст. 118 ЦПК України та звертався до суду заявою про видачу судового наказу. Суд не вбачає поважних причин пропущення строку позовної давності, представник позивача на такі поважні причини не посилається, а представник відповідачки наполягає на застосуванні наслідків пропущення строку позовної давності. Суд враховує, що згідно ч.ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. В судовому засіданні не встановлені факти вчинення відповідачкою дій, які б свідчили про визнання нею свого боргу, тобто перебіг строку позовної давності не переривався. За перелічених обставин, на підставі ч. 4 ст. 267 ЦК України у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості станом на квітень 2010 року у розмірі 5966,06 грн. слід відмовити. Щодо решти позовних вимог, суд виходить з наступного. Згідно ч. 1 ст. 68 Житлового кодексу, наймач зобов'язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. За ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідачка [PERSON] була зобов'язана своєчасно та в повному обсязі здійснювати оплату за надані їй позивачем послуги. Виконання зазначеного зобов'язання відповідачкою прострочене, оплата за послуги в повному обсязі не здійснена. Відповідачка згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України не звільняється від відповідальності за неможливість виконання нею грошового зобов'язання і згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України зобов'язана сплатити суму боргу. За наведених обставин, з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню 11116,38 грн., а також судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 149,28 грн. (у частці, пропорційній частці задоволених судом вимог - 11116,38 / 17082,44 х 229,40).

Outcome: partial