Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-20 00:00:00

Звертаючись до суду позивачі обґрунтовують свої позовні вимоги наявністю наступних обставин. 10.09.1998 року відповідач [PERSON] придбав за договором купівлі-продажу квартиру у м. Кривому Розі по вул. Нахімова, 28/62. У цій квартирі з моменту заселення мешкали та були зареєстровані діти: [PERSON] та [PERSON], які народились під час перебування відповідача [PERSON] та позивачки [PERSON] у фактичних шлюбних відносинах. У 2012 році позивачка [PERSON] дізналась, що її чоловік уклав кредитний договір, забезпечений іпотекою у вигляді квартири, в якій мешкала родина по вул. Нахімова, 28/62. Даний факт став їй відомий лише під час проведення державним виконавцем виконавчих дій по складанню акту опису та арешту майна за судовим рішенням про звернення стягнення на заставне майно в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в сумі 103\~979, 92 грн. Позивачка [PERSON] стверджує, що не знала про наявність кредиту, забезпеченого іпотекою, а згоду на отримання кредиту підписала під впливом омани з боку свого чоловіка, оскільки на той час не розуміла ані російської, ані української мови. Крім того, укладання іпотечного договору без згоди органу опіки і піклування порушило права неповнолітніх дітей, що проживали та були зареєстровані у квартирі, та вимоги діючого законодавства в сфері охорони дитинства. Дані обставини покладені в обґрунтування позову про визнання недійсним іпотечного договору № ВКЛФ-065/08 від 05.06.2008 року. Представник відповідача ПАТ «Державний ощадний банк України» проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що отримуючи 05.06.2008 року кредит у вигляді відновлюваної кредитної лінії під іпотеку квартири по вул. Нахімова,28/62 відповідач [PERSON] надав банку письмову згоду своєї дружини [PERSON]. Крім того, відповідач [PERSON] при укладанні іпотечного договору у нотаріуса подав заяву, в якій зазначав, що майно було набуте ним до шлюбу, тому є його особистою приватною власністю, та зазначив про відсутність будь-яких інших застережень та зобов»язань, у тому числі наявність неповнолітніх дітей, які б перешкоджали укладанню договору іпотеки, підтвердивши це довідкою про склад сімї. Отже, ПАТ «Державний ощадний банк України» не вбачає в своїх діях порушень законодавства, оскільки не знав і не міг знати про наявність в квартирі неповнолітніх дітей, та взагалі скептично відноситься до доводів позивачки [PERSON]. Додатково під час судового розгляду банком було заявлено про сплив строків позовної давності. Відповідач [PERSON] вказав на те, що дійсно укладав договори з ПАТ «Державний ощадний банк України», не повідомивши про це дружину, оскільки згідно національних звичаїв, не вирішує питання такого роду з дружиною. Факт реєстрації неповнолітніх дітей у квартирі по вул. Нахімова, 28/62 навмисно приховав від банку. Позивачі [PERSON], [PERSON]оглидо суду не зявились, подали заяви, в яких підтвердили обставини, викладені у позові, та наполягали на його задоволенні. Треті особи: Дзержинський відділ державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції, приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу [PERSON] у судове засідання не зявились, подали заяви про розгляд справи без їх участі. Представник третьої особи органу опіки та піклування виконкому Дзержинської районної у місті ради [PERSON] просила задовольнити заявлений позов, оскільки він стосується житлових прав неповнолітніх , на час виникнення спору, дітей. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази по справі, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на наступне. 10.09.1998 року відповідач [PERSON] придбав за договором купівлі-продажуквартиру за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Нахімова, 28/62 (а.с. 7). 05.06.2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк» та [PERSON] було укладено договір відновлювальної кредитної лінії № ВКЛФ-065/08 (а.с.22-24) та до нього, як забезпечення зобовязання, іпотечний договір (а.с. 9-12). 28.08.2012 року державним виконавцем Дзержинського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження про стягнення у примусовому порядку з [PERSON] на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» боргу у сумі 103979, 92 грн. (а.с. 13), а 09.11.2012 року складено акт опису й арешту майна боржника: квартири по вул. Нахімова, 28/62 (а.с. 14,15). Саме під час проведення виконавчих дій позивачці [PERSON] і стало відомо про наявність у її чоловіка кредитних зобовязань перед банком. Даний факт у судовому засіданні підтвердили інші позивачі та допитані у якості свідків [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Таким чином, досліджені у судовому засіданні докази, дають підстави вважати, що перебіг строку позовної давності для [PERSON] почав свій відлік з 2012 року, коли вона дізналась про початок виконавчого провадження та порушення у зв»язку з цим своїх прав. Крім того, оскільки позивачами є ще і діти відповідача [PERSON], то суд враховує положення ч. 4 ст.261 ЦК України, яка встановлює, що у разі порушення цивільного права або інтересу неповнолітньої особи позовна давність починається від дня досягнення нею повноліття. Враховуючи зазначене, зауваження банку відносно спливу строку позовної давності не можуть бути враховані судом. Звертаючись до суду, позивачі аргументували необхідність визнання недійсним договору іпотеки порушенням прав і законних інтересів неповнолітніх дітей відповідача, які проживали та були зареєстровані у [INFO] на момент його укладання. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про іпотеку» іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 177 СК батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки і піклування поміж іншого вчиняти такі правочини щодо її майнових прав, як укладення договорів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, у тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири. Аналогічне, але дещо розширене положення міститься в ч. 3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобовязуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобовязання. Частиною 4 ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей»передбачено, що для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Незважаючи на те, що при оформлені кредиту та іпотеки відповідач [PERSON] надав до ПАТ «Державний ощадний банк України» довідку про начебто відсутність неповнолітніх дітей в квартирі по вул. Нахімова, 28/62 (а.с. 41), однак в судовому засіданні даний факт було спростовано. Довідки житлово-експлуатаційної організації № 8 від 15.11.2012 № 741, від 18.02.2013 № 107, від 16.06.2015 без номеру, ТОВ «Нова-ком» від 10.04.2015 № 337 (а.с. 25, 28,179, 164) підтвердили, що , принаймні, позивач [PERSON], [INFO], був офіційно зареєстрований в [INFO] з 22.11.2002 року, тобто до укладання договору іпотеки від 05.06.2008 року. Додатково факт проживання дітей за вищевказаною адресою підтверджується довідками з Амбулаторії № 2 КУ «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 5 Криворізької міської ради (а.с.26) та показаннями свідків: [PERSON] І.О., [PERSON], [PERSON], які у судовому засіданні підтвердили, що родина [PERSON] разом з дітьми проживає [INFO] безперервно останні 10-15 років. Подружжя має 2 спільних дітей: доньку [PERSON]. кизи, [INFO], яка приїхала з матірю приблизно у 1996 році, та сина [PERSON], [INFO], який народився вже у м. Кривому Розі. Крім того, свідки підтвердили, що [PERSON] дійсно дуже погано розуміла російську і українську мови, та почала їх освоювати лише в останні роки. Серед інших доводів, судом враховує, що незважаючи на те, що навіть якщо дитина не була зареєстрована в переданій в іпотеку квартирі, її право на користування цим житлом виникло з моменту народження відповідно до статей 150, 155, 156 Житлового кодексу Української РСР та статі 405 ЦК України, згідно з якими члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Сервітутне право користування житлом набувають члени сімї власника житла за фактом набуття статусу члена його сімї. Отже, оскільки позивачі [PERSON] та [PERSON] є дітьми відповідача [PERSON], то вони за законом є членами його родина та користуються усіма правами, наданими їм у звязку з цим законодавством України. Загальні підстави визнання недійсними угод і настання відповідних наслідків встановлені статтями 215, 216 ЦК України. Так, відповідно до частин 1 та 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Частина 1 ст. 203 ЦК України предбачає, що правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх , неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Враховуючи зазначені обставини суд дійшов висновку, про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі. У цьому випадку відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати повинні бути стягнуті з відповідача.

Outcome: approved