Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-13 00:00:00

Звернулася до суду із даним позовом, в якому просить визнати дійсним договір купівлі-продажу № 2455 від 15.09.1997 року домобудівлі з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , зареєстрований на товарній біржі «Ізумруд». Також просить визнати за нею право власності на 15/16 частин домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , яке складається з житлового будинку (літ. А), літньої кухні (літ. Г), сараїв (літ. Д, Е), споруди № 1, водопроводу і огорожі № 2-3. Позов мотивований тим, що домоволодіння придбано позивачем та її батьком на підставі договору купівлі-продажу, який був зареєстрований на товарній біржі. Сторони договору погодили всі його умови. [INFO] співвласник будинку [PERSON] помер, йому належало Ѕ частина будинку. Брат та матір позивача подали заяви нотаріусу про відмову від спадщини на користь позивача. 03.12.2020 року ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області позовну заяву залишено без руху та надано час для усунення недоліків. Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області від 18.01.2021 року відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче засідання. Під час розгляду справи на підставі ухвали Херсонського міського суду Херсонської області витребувано докази. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 05.05.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач надала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд заяви у її відсутності, позовні вимоги визнала. Представник відповідача Херсонської міської ради в судове засідання не з`явився, надав відзив в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки договір нотаріально не посвідчений. За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступне. [PERSON] народилася [INFO] , що вбачається з свідоцтва про народження серія [NUMBER] , батьками записано [PERSON] та [PERSON] . З свідоцтва про одруження серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 14.09.1974 року, актовий запис № 1160. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] ». З огляду на свідоцтво про смерть серія [NUMBER] , [PERSON] помер [INFO] . 15.09.1997 року [PERSON] та [PERSON] придбали домоволодіння [ADDRESS] . Договір зареєстровано на Товарній біржі нерухомості «Ізумруд» у журналі реєстрації біржових угод, сторони договору члени біржи, як зазначено у договорі. Відповідно до відмітки на даному договорі, копія якого міститься в матеріалах справи, право власності [PERSON] , [PERSON] зареєстровано в Херсонському бюро технічної інвентаризації за № 24587 22.09.1997 року. Відповідно до п. 12 даного договору, він складений у трьох примірниках, один зберігається на біржі, другий видано покупцю, третій примірник надається для реєстрації в БТІ. В матеріалах інвентарної справи № 1565, квартал [ADDRESS] , міститься примірник договору купівлі-продажу від 15.09.1997 року із заявою [PERSON] , [PERSON] про його реєстрацію, на договорі зроблено відмітку про реєстрацію за №24587 22.09.1997 року. Враховуючи наведене, встановлено, що право власності за [PERSON] , [PERSON] , на домоволодіння [ADDRESS] , зареєстровано 22.09.1997 року. Наведене дає підстави вважати, що сторони договору купівлі-продажу від 15.09.1997 року погодили всі істотні умови договору та виконали його умови. За ч. ч. 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 153 ЦК Української PCP 1963 року договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Відповідно до ст. 224 ЦК Української PCP (в редакції 1963 р., який діяв на час укладення угоди), за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Частиною 1 ст. 227 ЦК Української PCP (в редакції 1963 р.) передбачено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Згідно з ч. 2 ст. 47 ЦК Української PCP (в редакції 1963 р.), якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Згідно ч.3 ст.9 ЖК України громадяни мають право придбати житло на біржових торгах. У відповідності зі ст. 12 Закону України «Про власність», який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, громадяни набувають право власності в разі укладання угод, які не заборонені Законом. Відповідно до ст. 15 ч. 2 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Так, спірні правовідносини на момент їх виникнення були врегульовані різним чином одночасно нормами ЦК України (в редакції від 1963 року) та Законом України «Про товарну біржу», тобто існувала колізія норм права. Враховуючи доктрину пріоритетності спеціальних норм права над загальними, суд вважає, що на момент укладення та реєстрації позивачами на товарній біржі договору купівлі- продажу житлового будинку, слід було керуватися передусім нормами Закону України «Про товарну біржу», а тому нотаріальне посвідчення даного договору не було потрібне. На підставі викладеного, суд вважає, що сторони по справі уклали угоду, передбачену законом, оформили її у письмовій формі, як того вимагає ст. 44 ЦК України, угода відповідає вимогам закону і інтересам сторін. У відповідності зі ст. 12 Закону України «Про власність», який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, громадяни набувають право власності в разі укладання угод, які не заборонені Законом. Після, смерті [PERSON] [INFO] відкрилась спадщина. Враховуючи дату укладення шлюбу та дату договору, суд дійшов висновку, що померлим [PERSON] придбана Ѕ частина домоволодіння під час перебування у шлюбі, таким чином дружина [PERSON] є співвласником Ѕ частини будинку в рівних частках, й відповідно, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на ј частину будинку (1/2:2=1/4). Відповідно до копії спадкової справи № 3/2020, заведеної після смерті [PERSON] , [PERSON] звернулася 17.02.2020 року із заявою про прийняття спадщини, [PERSON] звернулася із заявою про прийняття спадщини [INFO] , [PERSON] 17.02.2020 року із заявою про прийняття спадщини, [PERSON] 17.02.2020 року із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Маковецькій О.А. Таким чином, враховуючі кількість спадкоємців, кожний має право на 1/16 частку від спадщини (1/4:4=1/16). [PERSON] 24.02.2020 року звернулась із заявою про відмову від прийняття спадщини, після смерті [PERSON] на користь [PERSON] , заява міститься в матеріалах спадкової справи. [PERSON] 24.02.2020 року звернувся із заявою про відмову від прийняття спадщини, після смерті [PERSON] на користь [PERSON] , заява міститься в матеріалах спадкової справи. В матеріалах справи відсутні докази, які б викликали сумніви у волевиявлення даних осіб. Таким чином встановлено, що спадкоємці звернувся із заявою про прийняття спадщини та про відмову від спадщини із дотриманням строку, встановленого ст. 1270 ЦК України. За матеріалами копії спадкової справи № 3/2020 спадкоємцями, після смерті [PERSON] , з урахуванням заяв про відмову від спадщини, є [PERSON] , яка має право спадкування на 3/16 частин домоволодіння та [PERSON] , яка має право на спадкування 1/16 частини домоволодіння. В матеріалах спадкової справи відсутні відомості про видачу свідоцтва на право на спадщину. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. Відповідно до положень ст. ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Здійснення права на спадкування визначено Главою 87 ЦК України. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, [PERSON] та [PERSON] успадкували в порядку спадкування за законом майно, що належало [PERSON] , який помер [INFO] . Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Оформлення спадкових прав є неможливим, оскільки договір укладений на товарній біржі при житті спадкодавцем не був нотаріально посвідчений. Виходячи з того, що [PERSON] не залучено в якості учасника справи, після підготовчого засідання є неможливим залучення нових учасників, суд не може вирішувати питання про належну їй ј частину домоволодіння, яке придбане під час перебування у шлюбі. Суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). У зв`язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача щодо визнання права власності в тому числі і в порядку спадкування є такими, що засновані на законі, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, в зв`язку з чим підлягають частковому задоволенню. Враховуючи зміст договору купівлі продажу № 2455, посвідчений 15.09.1997 року Херсонською товарною біржою «Ізумруд», спадщину, що відкрилася у вигляді ј частки домоволодіння, заяви про прийняття спадщини, заяви про відмову від прийняття спадщини на користь позивача, частку [PERSON] 1/4, за позивачем необхідно визнати право власності на 11/16 (1/2 + 3/16) частин домоволодіння, яке знаходиться: [ADDRESS] , яке складається з житлового будинку (літ. А) житлова площа 30,4 кв.м., літньої кухні (літ. Г), сараїв (літ. Д, Е), споруд і огорож № 1-3. Крім того, не підлягають задоволення позовні вимоги в частині визнання права власності відповідно до частки у власності на водопровід, оскільки наведене не зазначено в договорі купівлі-продажу. Враховуючи зазначене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial