Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-22 00:00:00

З позовною заявою до суду звернувся [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 13.04.2013 зареєстрований шлюб між ним та відповідачем, від шлюбу в них [INFO] народився син [PERSON] . Спільне життя з відповідачем не склалося через несумісність характерів, різні погляди на життя, що призвело до втрати взаєморозуміння та довіри один до одного. З 01.02.2018 він та відповідач разом не проживають, спільне життя і збереження шлюбу суперечить його інтересам та інтересам їх дитини. Позивач зазначає, що спір про поділ майна між ними відсутній. Разом з тим, між ним та відповідачем не досягнуто згоди щодо часу та способів спілкування з дитиною, що має наслідком недостатньої його участі у вихованні та спілкуванні з сином. Відповідач [PERSON] перешкоджає його спілкуванню з сином. Позивач просить встановити наступний порядок його участі у вихованні та спілкуванні з сином: кожної середи з 16 год. 00 хв. до 21 год. 00 хв., без присутності [PERSON] , з можливістю відвідувати місце проживання батька; щотижня з 16 год. 00 хв. суботи до 16 год. 00 хв. неділі, без присутності [PERSON] , з можливістю відвідувати місце проживання батька; влітку строком на тридцять календарних днів, з 01 серпня по 30 серпня, з можливістю виїзду дитини з батьком в цей період до місця оздоровлення та відпочинку в межах держави, а за її межі за умови письмового дозволу матері; необмежене спілкування з сином засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку. Позивач просить стягнути з відповідача понесені ним судові витрати у розмірі 6409,60 грн., які складаються з витрат по сплаті судового збору у розмірі 1409,60 грн., та витрат на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн., згідно попереднього розрахунку. Відповідач [PERSON] . подала до суду відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позовних вимог в частині розірвання шлюбу не заперечує, у задоволенні позовних вимог в частині усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною просить відмовити у повному обсязі. На обґрунтування своїх заперечень проти позову відповідач зазначає, що з лютого 2018 вона та позивач фактично припинили шлюбно-сімейні відносини, разом не проживають, спільне господарство не ведуть, збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам їх спільної малолітньої дитини, спір про поділ майна та про місце проживання дитини між ними відсутній. Малолітній син проживає разом з нею, перешкод у вихованні та вільному спілкуванні з сином нею відповідачу не чиняться, та позивач не надав суду доказів на підтвердження цього, і в подальшому в неї відсутній намір чинити такі перешкоди. Відповідач зазначає, що позивач з травня 2018 до дитини не приходив, що призвело до погіршення психо-емоційного стану дитини та його настрою, що стало причиною її відмови у побаченнях відповідача з сином з кінця травня 2018. Їх малолітньому сину з самого народження встановлений діагноз: ішемічно гіпоксичне ураження центральної нервової системи; мінімальна мозкова дисфункція; гіперзбудливість; невропатія; ранній дитячий невроз. Відповідач не погоджується із запропонованим позивачем графіком спілкування з дитиною без присутності його матері, оскільки дитина [PERSON] є малолітньою, проживає у створених для нього належних умовах, де все є необхідне для його розвитку, звик до цього місця проживання, потребує особливої уваги, оскільки має декілька встановлених неврологічних діагнозів, які характеризуються швидкою втомлюваністю, недостатністю уваги, гіперзбудливістю, уповільненням темпу мислення, порушенням пам`яті, комунікативності з батьками та однолітками, відставанням у психічному та фізичному розвитку, імпульсивністю у поведінці, труднощами у навчанні, зниженні концентрації, нечіткій артикуляції, швидкій зміні настрою, гніву, дратівливості, замкнутістю та інше. За рекомендацією психолога дитині необхідне дотримання режиму, протипоказані психоемоційні перевантаження, не рекомендовано у найближчі півроку рік різких змін у побуті та діяльності, тривалі поїздки, ремонти, переїзди, заходи, що перевантажують та дестабілізують емоційний стан. Спілкування дитини з батьком без присутності матері може мати негативні наслідки для дитини, на її психологічний стан та стан здоров`я. У позивача за місцем його проживання не створено необхідних і достатніх умов для перебування дитини у нічний час, перебування дитини за місцем проживання батька за відсутності матері є зміною звичайних умов життя дитини, з урахуванням віку та стану дитини може мати для нього негативні наслідки. Крім того, за час спільного проживання дитиною опікувалась лише вона, відповідач, у позивача відсутні навички поводження з малолітньою дитиною, та наявність агресивної поведінки позивача, відсутність уваги до дитини унеможливлює залишення малолітньої дитини разом з ним за відсутності матері дитини та контролю з її боку за діями позивача. Такий графік спілкування суперечить інтересам дитини. Щодо необмеженого спілкування засобами телефонного, поштового та іншого засобу зв`язку, жодних обмежень для позивача не було і не має, за винятком відпочинку (сну) дитини (а.с.30-38 т.1). Позивач подав уточнену позовну заяву до [PERSON] , третя особа Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, в якій просить розірвати укладений з відповідачем шлюб, усунути йому перешкоди у вихованні та спілкуванні з дитиною шляхом встановлення наступного порядку його участі у вихованні та спілкуванні з сином [PERSON] , [INFO] : кожного понеділка, середи, п`ятниці з 17 год. 00 хв. до 21 год. 00 хв. без присутності [PERSON] , з можливістю відвідувати місце проживання батька; кожної суботи з 10 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв. без присутності [PERSON] , з можливістю відвідувати місце проживання батька; влітку строком на тридцять календарних днів, з 01 серпня по 30 серпня, з можливістю виїзду дитини з батьком в цей період до місця оздоровлення та відпочинку в межах держави, а за її межі за умови письмового дозволу матері; необмежене спілкування з сином засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку. Позивач також просить суд стягнути з відповідача на його користь судовий збір та витрати на правову допомогу. На обґрунтування уточнених позовних вимог посилається на те, що між ним та сином налагоджений контакт, син виявляє прихильність до батька, та позивач здатен самостійно піклуватися про сина, забезпечити його особисту безпеку та всі поточні потреби протягом часу їх спілкування, при цьому у позивача з відповідачем наявні напружені стосунки, кожна їх зустріч супроводжується непорозуміннями та сварками, що може негативно вплинути на психічний стан дитини (а.с.75-77 т.1). Відповідач подала відзив на уточнену позовну заяву, в якому зазначає, що проти вимоги про розірвання шлюбу не заперечує, у задоволенні позовних вимог по усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною заперечує та просить у цій частині відмовити через необґрунтованість та безпідставність позовних вимог. Відповідач посилається на те, що вимоги позивача направлені на захист його прав у майбутньому, запропонований уточнений порядок участі позивача у вихованні та спілкуванні з сином суперечить інтересам дитини. Фактично на дату подання позову 27.04.2018 позивач майже щодня приїздив до сина, безперешкодно гуляв з ним, грав, водночас зустрічі та спілкування позивача з сином відбувались то кожного дня, то з перервою в неділю та більше, такі перерви мали місце не з її вини, а внаслідок дій позивача, та такі перерви призвели до погіршення психоемоційного стану, настрою дитини. Дитина [PERSON] є малолітнім, потребує особистої уваги, має декілька встановлених неврологічних діагнозів, за рекомендацією психолога дитині необхідне дотримання режиму, протипоказані психоемоційні перевантаження. З урахуванням зазначених обставин спілкування дитини з батьком без присутності матері може мати негативні наслідки для дитини, та її психологічний стан і стан здоров`я. Самостійно спілкуватися з дитиною позивач не здатен та не може самостійно забезпечити безпеку дитині та його потреби протягом часу спілкування без участі матері (а.с.51-56 т.1). В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили задовольнити у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, в тому числі уточненій, зазначивши, що сторони разом не проживають з лютого 2018. З цього часу вони спільне господарство не ведуть, мають роздільний бюджет, шлюбні відносини не підтримують, сім`я розпалась остаточно. Він любить дитину, опікується про нього, купує іграшки та бажає брати участь у його вихованні. Спочатку позивач безперешкодно мав можливість спілкуватися з сином, а з 07.05.2018 відповідач чинить позивачу перешкоди у спілкуванні з дитиною, посилаючись на те, що дитині без батька краще. Між позивачем та відповідачем дуже напружені стосунки, виникають сварки, в зв`язку з чим спілкування дитини з батьком краще без участі матері дитини. Крім того, малолітній син відвідує дитячий садок, де перебуває на протязі декілька годин без матері, тому, вважає, що дитини здатна спілкуватися з батьком без присутності матері. Відповідач та її представник в судовому засіданні не заперечували проти позову в частині розірвання шлюбу. Відповідач зазначила, що шлюбні відносини з позивачем не підтримують з 03.02.2018. Причиною розпаду сім`ї є агресивна поведінка позивача, позивач залишив сім`ю добровільно, матеріальну допомогу на утримання дитини надає у добровільному порядку. Щодо вимоги про усунення перешкод у спілкуванні позивача з дитиною та у вихованні дитини зазначає, що вона не перешкоджала позивачу бачитися з дитиною, а навіть була ініціатором їх зустрічей, позивачем не доведено про наявність у нього перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною. Позивач за своєю ініціативою перестав відвідувати дитину. Їх спільний малолітній син має декілька неврологічних діагнозів, згідно висновку психолога дитина дуже прихильна до матері, після уходу батька у сина розпочинався невроз, у позивача відсутні навики спілкування з дитиною, спілкування позивача з дитиною без участі матері неможливо, на теперішній час дитина відвідує дитячий садок. Відповідач вказує, що на час звернення позивача до суду з позовом в нього не було перешкод у спілкуванні з дитиною, позовні вимоги пред`явлені позивачем, як гарантія захисту його прав на майбутнє. Відповідач не згодна з запропонованим позивачем порядком його участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею, оскільки дитина малолітня, в неї є режим дня, необхідний час на відпочинок (сон). Третя особа орган опіки та піклування Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради просив розглянути справу без участі його представника, з урахуванням наданого висновку органу опіки та піклування (а.с.39 т.1). Суд, заслухавши учасників справи, показання свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, встановив такі факти та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що 13.04.2013 у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 339 зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Після реєстрації шлюбу відповідачу присвоєно прізвище [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.19 т.1). Від шлюбу сторони мають спільну неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] (а.с.11 т.1), який зареєстрований та проживає з матір`ю відповідачем у справі, за адресою: [ADDRESS] , що не заперечується сторонами. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Сторони з лютого 2018 припинили шлюбно-сімейні відносини, між ними наявні напружені відносини, разом вони не проживають, мають роздільний бюджет, обидва бажають розірвати шлюб. За вказаних вище обставин, а також, що відповідач визнала позов, суд встановив, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, та вважає за необхідне шлюб сторін розірвати. Відповідно до ч.1 ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідачем не заявлено про зміну свого прізвища. Відповідно до ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов`язки по відношенню до дитини. Відповідно до положень ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до\~положень ст.\~155\~СК України\~ здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до положень ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Дитина [PERSON] , [INFO] є малолітнім, на час розгляду справи йому виповнилось повних 2 роки. Сторони проживають окремо та не дійшли згоди щодо вирішення питання про визначення способу участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею. Як показав свідок [PERSON] , зі сторонами він знайомий з 2017 року, їх дитина завжди була прихильна до матері, а не до батька. Свідок [PERSON] показала, що знайома з відповідачем 25 років, за час спільного проживання сторін позивач не виявляв до дитини інтересу, не цікавився ним. Свідок [PERSON] показала, що знайома з відповідачем зі школи, позивача бачила один раз, на початку липня 2018 при прогулянці з відповідачем разом з дитиною позивач ініціював скандал, при цьому висловлювався нецензурною лайкою. Свідок [PERSON] показала, що вона є матір`ю відповідача, упереджено до позивача не ставиться, позивач безвідповідально відноситься до своїх обов`язків, відвідував дитину, коли бажав, перешкоди у спілкуванні з дитиною ні вона, ні відповідач позивачу не чинили, у дитини певний режим дня, їй необхідний час для відпочинку, дитина відвідує психолога, у позивача відсутні навички та бажання спілкуватися з дитиною, свідок вважає, що дитині і її батьку взагалі не потрібно спілкуватися. Відповідно до положень ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Таким чином, законодавство України закріпило право одного з батьків, хто проживає окремо від дитини, на спілкування з нею та право брати участь у її вихованні. Законодавством також встановлений обов`язок батьків або інших осіб, з якими проживає дитина не чинити перешкоди у здійсненні батьком прав щодо виховання дитини та правовий механізм захисту цього права у випадку його порушення у судовому порядку. Відповідно до положень ст. 3 «Конвенції про права дитини» від 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Преамбулою ст. ст. 5, 9 Конвенції про права дитини встановлено, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточені, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Держава поважає відповідальність, права і обов`язки батьків належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення прав дитини і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються, держава поважає право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками підтримувати на регулярній основі відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Із системного тлумачення ч.1 ст.3 Конвенції «Про права дитини», ст.ст.141,159\~СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага. Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельно оцінювати низку факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (п.79 рішення ЄСПЛ від 10 січня 2008 у справі «Кірнс проти Франції» (Kearns v. France) (заява № 35991/04). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Ухвалюючи рішення в справі «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), ЄСПЛ наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Суд при встановленні способу спілкування, має дотримуватись розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини. При розгляді справ щодо усунення перешкод у спілкуванні з дитиною необхідно виходити з балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Судом встановлено, що позивач зареєстрований та проживає у трикімнатній квартирі [ADDRESS] . Зазначена квартира ізольована з усіма зручностями, ремонтом. В наявності усі комунікації, для дитини є місце для відпочинку, розвитку та ігор, зберігання особистих речей, що підтверджується актом обстеження умов проживання Служби у справах дітей по Холодногірському району ДССД ХМР (а.с.91, 94 т.1). Позивач [PERSON] має постійний дохід, надає матеріальну допомогу на утримання дитини, ознак наркологічних захворювань в нього не виявлено. Згідно з медичною довідкою про проходження обов`язкового попереднього та періодичного психіатричних оглядів від 24.05.2018 КЗОХ «Харківський ПНД № 16» психіатричних протипоказань до спілкування з дитиною [PERSON] не має. Позивач піклується про сина, любить його та прагне реалізувати свої права та обов`язки з його виховання, стабільно проявляє бажання щодо участі у вихованні та спілкування з дитиною, проте відповідач перешкоджає його спілкуванню з сином. Відповідно до ч. 5 ст.\~19\~СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно висновку органу опіки та піклування Департаменту служб у справах дітей виконавчого комітату Харківської міської ради № 429 від 04.07.018 щодо визначення порядку участі батька [PERSON] у вихованні малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , за доцільне встановити наступний порядок зустрічей батька [PERSON] із сином [PERSON] , [INFO] , визначивши час: кожного понеділка, середи, п`ятниці з 17 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв., кожної суботи з 17 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв. у присутності матері дитини [PERSON] (а.с.40-42 т.1). Судом встановлено, що між сторонами склались напружені стосунки, однак, доказів, які б свідчили про те, що позивач негативно впливає на дитину, суду не надано. Відповідачем також не доведено, що спілкування позивача з сином неможливо без її присутності, оскільки, як зазначили сторони, дитина відвідує дитячий садок, де декілька годин перебуває без присутності матері; та що спілкування з батьком негативно впливає на емоційний та психологічний стан дитини та буде перешкоджати її нормальному розвитку. Матеріали справи таких доказів не містять та такі факти не встановлені в судовому засіданні та не підтверджені показаннями свідків, які суд оцінює критично, оскільки свідки є знайомими та родичами відповідача. Жодний обставин або належних чи допустимих доказів, які б унеможливлювали право батька на спілкування із малолітнім сином, чи обставин, які б свідчили про спілкування батька з сином, яке призводить до погіршення емоційного та психологічного стану дитини, або обумовлювало його побачення з дитиною у присутності матері дитини, судом не встановлено, відповідачем не доведено і матеріали справи таких доказів не містять. Натомість, спілкування сина з батьком, на думку суду, буде сприяти повноцінному вихованню дитини, її розвитку, оскільки спілкування дитини з батьками, а батьків - з своїми дітьми - служить задоволенню життєво важливих потреб дитини. Крім того, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю обох батьків, що забезпечить її виховання в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Особисті конфлікти між сторонами не повинні порушувати інтереси дитини, а тому суд визначає спосіб участі батька у вихованні та спілкуванні з сином без присутності матері дитини, що не суперечить інтересам дитини. Разом з тим, враховуючи вік дитини, режим дня дитини, суд встановлює наступний порядок участі позивача у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином [PERSON] , [INFO] , а саме: кожного понеділка, середи, п`ятниці у період з 17 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв., з урахуванням режиму дня дитини, без участі матері дитини [PERSON] , з можливістю відвідувати місце проживання батька дитини [PERSON] ; кожної суботи у період з 17 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв., з урахуванням режиму дня дитини, без участі матері дитини [PERSON] , з можливістю відвідувати місце проживання батька дитини [PERSON] . Враховуючи вік дитини, права матері дитини, суд також прийшов до висновку, з урахуванням інтересів дитини, про доцільність встановлення наступного порядку участі позивача у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином: щорічно в літній період року строком на 14 (чотирнадцять) календарних днів, з можливістю виїзду дитини з батьком до місця оздоровлення та відпочинку в межах України, попередньо узгодивши дати виїзду з матір`ю дитини. Вимога позивача про надання можливості виїзду дитини з батьком за межі України за умови письмового дозволу матері; та необмежене спілкування з сином засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку не підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, порядок виїзду дитини за межі України визначений ст. 157 СК України, та здійснюється за нотаріально посвідченою згодою одного з батьків, а в разі відсутності такої згоди сторона має право звернутися до суду із заявою про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди другого з батьків. Як самі зазначили сторони у позивача відсутні обмеження щодо необмеженого спілкування з сином засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку, позивачем зазначено, що така вимога пов`язана із захистом його прав на майбутнє. Таким чином, в цій частині позову у сторін відсутній спір, та, з урахуванням вікових змін дитини, його розвитку та потреб, батьки не позбавлені в майбутньому права змінити встановлений судом спосіб участі в вихованні малолітньої дитини, що буде відповідати, насамперед, інтересам дитини. Крім того, батьки дитини не позбавлені права визначити в добровільному порядку додаткові дні побачення позивача з дитиною. З огляду на викладене, оскільки сторони мають рівні права щодо виховання та розвитку дитини, батько дитини має бажання приймати участь у її вихованні, а спілкування між позивачем та дитиною не перешкоджає її нормальному розвитку, але виникли непорозуміння щодо врегулювання питання з приводу побачень батька з дитиною, суд, з урахуванням інтересів дитини, її малолітнього віку, поведінки батьків, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню. При зверненні до суду з позовом позивач поніс судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1409 грн. 60 коп. (а.с.20 т.1). Також, позивач поніс витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи, а саме, витрати на відправлення документів учасникам справи поштою, у розмірі 30 грн. 72 коп. (а.с.78, 78а т.1). Крім того, позивачем наданий орієнтований рахунок витрат на правову допомогу, розмір яких становить 5000, 00 грн. (а.с.18). Доказів про понесення позивачем витрат на правову допомогу позивачем не надано. Відповідач надала суду попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які понесла і очікує понести у зв`язку з розглядом справи, за яким витрати на правничу допомогу становлять 6700,00 грн. (а.с.167 т.1). У судовому засіданні відповідачем наданий звіт про суми судових витрат, які вона фактично понесла у зв`язку з розглядом справи, акти приймання передачі наданих послуг за договором надання правової допомоги від 12.06.2018, квитанції по сплату витрат на правову допомогу, та чеки поштових відправлень, згідно яких відповідач понесла витрати на правничу допомогу у розмірі 7050,00 грн.; та витрати на поштові відправлення у розмірі 122 грн. Суд розподіляє судові витрати відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, пропорційно до розміру задоволених та відмовлених позовних вимог, та стягує з відповідача на користь позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 1057 грн. 20 коп., та витрати на поштові відправлення у розмірі 30 грн. 72 коп., а всього 1087 грн. 92 коп.; та стягує з позивача на користь відповідача понесені нею витрати на правничу допомогу у розмірі 7050 грн. та витрати на поштові відправлення у розмірі 122 грн., а всього 7172 грн.

Outcome: partial