Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-26 00:00:00

Звертаючись із позовною заявою до суду, позивач просить заборонити [PERSON] та [PERSON] заходити та перебувати без дозволу власника на території та у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] на праві особистої приватної власності. Як на підставі своїх вимог, позивач посилається на норми приватного права та вказує на те, що відповідачі без його дозволу заходять на його територію, а також у житлове приміщення, єдиним власником якого він є. Відповідачі виступили проти задоволення позовник вимог позивача, посилаючись на ту обставину, що вони заходять на територію позивача, але йдуть до його сина [PERSON] , оскільки відповідачі і син позивача є куми, дружать родинами, враховуючи той факт, що вхід до подвір`я спільний і відповідачі ніяким іншим шляхом не можуть потрапити у гості до кума. Судом встановлено: 21 грудня 1990 року рішенням Суворовської районної Ради народних депутатів за № 1010/3 затверджено акт приймання в експлуатацію домоволодіння, яке побудовано [PERSON] за адресою: [ADDRESS] з оформленням права приватної власності, копія рішення направлена до БТІ для видачі свідоцтва на право власності. Сформована інвентаризаційна справа від 04.02.1989 року. 21 січня 1997 року [PERSON] видано свідоцтво на право приватної власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, [PERSON] є єдиним власником житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Таке роз`яснення було зроблено Пленумом вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові від 07.02.2014 за № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав». Згідно ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 5 ЦПК України, у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Судом встановлено перешкоджання права приватної власності позивача збоку відповідачів, які є сусідами позивача, що підтверджується належними та допустимими доказами: -заявою [PERSON] , яка надійшла до Суворовського ВП ГУНП за вх. Т - 2511 від 15.10.19 про скоєння кримінального правопорушення, в якій повідомлялось, що 14.10.2019 на територію позивача протиправно увірвалася [PERSON] без законних на те підстав, тим самим порушила недоторканість житла незважаючи на раніше зробленого попередження, яке було оголошено 13.10.2019 про заборону заходити на його власність. -заявою [PERSON] до Суворовського ВП ГУНП за вх. Т - 2636 від 28.10.19 про скоєння кримінального правопорушення, повідомлялось органам поліції, що 27.10.2019 на територію позивача протиправно увірвався [PERSON] без законних на те підстав, тим самим порушив недоторканість житла. -заявою [PERSON] від 22 квітня 2020 року до Суворовського відділу поліції в м.Одесі ГУНП в Одеській області з проханням вжити заходи відносно [PERSON] та його дружини [PERSON] щодо порушення ними прохання не заходити на його приватну власність без дозволу за адресою: [ADDRESS] , тим самим вказуючи про порушення його права як власника. -заявою [PERSON] від 19 травня 2020 року до Суворовського відділу поліції в м.Одесі ГУНП в Одеській області з черговим проханням вжити заходи відносно [PERSON] та його дружини [PERSON] щодо порушення ними права власності, на неодноразові прохання не заходити на його приватну власність за адресою: [ADDRESS] не реагують. -протоколом допиту потерпілого [PERSON] від 28 грудня 2019 року згідно якого вбачається, що 14.10.2019 в денний час до його двору зайшла [PERSON] , він знаходився у цей час у дворі та наказав відповідачці покинути територію двору, але вона проігнорувала вимогу та зайшла до його будинку. Також факт постійного перебування [PERSON] та [PERSON] на території [PERSON] за адресою: [ADDRESS] підтверджується відеозаписом із камер відеоспостереження позивача, які надані до суду та завірені належним чином електронно - цифровим підписом. У судовому засіданні свідки позивача, та відповідача підтвердили обставини проходу відповідачів до будинку позивача без його згоди та наявність через це конфлікту сторін. Оцінюючи позицію відповідачів, суд констатує, що перебування на території, а також у будинку позивача без його дозволу є порушенням права власності і не може виправдовуватися дружніми стосунками між відповідачами та сином позивача - [PERSON] , які є куми, дружать родинами та ходять у гості за адресою проживання позивача, приміщення яке йому належить на праві приватної власності. Відповідно до ст. 8 Конвенції, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. На непоодинокі звернення позивача з проханням не знаходитися на його земельній ділянці та у приміщенні, відповідачі не реагують, тим самим свідчить про неповагу до позивача та його власності, що є порушенням ст. 8 Конвенції. Відповідно до ст. 41 Конституції України, право приватної власності є непорушним. Положеннями ст. 4 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, свобод чи законних інтересів. Так, частиною 1статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно частини 1статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 321 ЦК України встановлено непорушність права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Таким чином, суд приходе до висновку, що баланс справедливості знаходить своє відображення на стороні права власності (ст. 41 Конституції України, ст. 8 Конвенції). Судові витрати розподіляються відповідно до положень ст.141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved