Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-21 00:00:00

Згідно ухвали Деснянського районного суду м. Чернігова від 29.08.2018 року до суду надійшла цивільна справа за позовом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 11.02.2011 року в сумі 114 594,67 грн, а також понесених судових витрат. Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що 11.02.2011 року відповідач у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в сумі 1 800 грн на картковий рахунок. Погашення заборгованості повинно здійснюватися відповідно до умов договору. Проте зобов'язання щодо своєчасного внесення вказаних у Договорі платежів відповідачем порушені, внаслідок чого станом на 31.05.2018 року виникла заборгованість по кредиту, відсоткам, з урахуванням штрафних санкцій, у розмірі 114 594,67 грн. Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 20.09.2018 року відкрито провадження по вищевказаній справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 17.10.2018 року. 08.10.2018 року від відповідача надійшов відзив на позов (а.с.65-66), відповідно до якого просив відмовити у задоволенні позову та застосувати строк позовної давності. Зазначив, що факт отримання кредиту та кредитної картки з лімітом у розмірі 1 800 грн ним не оспорюється. Однак, він не надавав письмову згоду на збільшення кредитного ліміту. Договір в частині кредитного ліміту закінчився 11.02.2012 року, а тому позивач звернувся до суду з пропуском строку позовної давності. Крім того, 31.03.2014 року банк списав проценти за прострочений кредит і жодного разу не повідомив щодо виникнення заборгованості. Ухвалою суду від 17.10.2018 року розгляд справи відкладено на 14.11.2018 року у зв'язку із не поданням відповідачем доказів надсилання відзиву позивачу. Ухвалою суду від 14.11.2018 року розгляд справи відкладено на 06.12.2018 року у зв'язку із клопотанням представника позивача про перенесення судового засідання для підготовки відповіді на відзив та неналежним повідомленням відповідача. 16.11.2018 року представником позивача подано відповідь на відзив (а.с.90-132, 140-159), відповідно до якої просить позовну заяву задовольнити та зазначає, що під час списання чергового щомісячного платежу по оплаті частинами, як передбачено п. 2.1.1.14.6 кредитного договору, відповідачем було використано всю суму кредитного ліміту, списання коштів здійснено за рахунок овердрафту, що і спричинило перевищення тіла кредиту над розміром встановленого кредитного ліміту. Крім того, вважає необґрунтованими підстави відповідача на відсутність повідомлень чи вимог банку про існування боргу, так як умовами та правилами надання банківських послуг передбачено обов'язок клієнта стежити за витрачанням коштів в рамках платіжного ліміту. Представник звертає увагу, що дія даного кредитного договору пролонгується кожні 12 місяців. Картковий рахунок діє до повного виконання, а строк дії картки зазначено на самій картці - до 08.2017 року. Позивач звернувся до суду з позовом 15.08.2018 року - до спливу строку позовної давності. Додатково зазначив, що відповідач вводить суд в оману, посилаючись на те, що останній раз користувався кредитними коштами в 2012 році. Ухвалою суду від 06.12.2018 року розгляд справи відкладено на 19.12.2018 року у зв'язку з тим, що позивачем направлено відповідь на відзив не за адресою зареєстрованого місця проживання відповідача. 13.12.2018 року від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив (а.с. 161-163), в яких виклав свої пояснення щодо використання сервісу «Оплата частинами». Зазначив, що рахунок [NUMBER] був відкритий банком в односторонньому порядку без його згоди. Банк жодного разу не повідомив його щодо виникнення заборгованості та необхідності її погашення, щоб уникнути нарахування штрафних санкцій. Ухвалою суду від 19.12.2018 року розгляд справи відкладено на 29.12.2018 року, визнано обов'язковою явку представника позивача для участі та дачі пояснень у судовому засіданні. Ухвалою суду від 29.12.2018 року розгляд справи відкладено на 08.01.2019 року у зв'язку з неявкою представника позивача, явку якого визнано судом обов'язковою та відсутності відомостей про повідомлення позивача про розгляд справи. Ухвалою суду від 08.01.2019 року розгляд справи відкладено на 22.01.2019 року у зв'язку з неповідомленням сторін про дату, час та місце судового засідання. У судове засідання представник позивача не прибув, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без участі представника, позов підтримує повністю. Відповідач у судове засідання не прибув, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Згідно ст. 223 ЦПК України, суд ухвалив судове засідання проводити у відсутність сторін на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне. 11.02.2011 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», що змінив назву на АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с.42-43) та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н, за яким відповідач отримав кредит у розмірі 300 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до Умов і Правил надання банківських послуг, укладений договір складається із письмової заяви позичальника, Пам'ятки клієнта, Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів (а.с.10-35). Відповідно Банк виконав свої зобов'язання за кредитним договором в повному обсязі, надав кредитні кошти у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку. Згідно довідки по картковому рахунку 4149 4374 0702 2209 кредитний ліміт поступово збільшувався з 300 грн до 1 800 грн (а.с.9). Згідно повідомлення Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» від 09.11.2018 року [PERSON] згідно кредитного договору від 11.02.2011 року отримав картки [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], остання з яких мала термін дії до серпня 2017 року (а.с.148). З виписки по особовому рахунку по трьох карткових рахунках (а.с.144-147) вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами, останній платіж - поповнення картки, відповідачем здійснено 11.09.2015 року в сумі 58 грн. Відповідач свої зобов'язання щодо своєчасного повернення коштів не виконав, у зв'язку чим, станом на 31.05.2018 року утворилась заборгованість, яка згідно розрахунку (а.с.6-8) становить 114 594,67 грн та складається із: заборгованості за кредитом - 7 279,54 грн, заборгованості по процентам за користування кредитом - 103 073,13 грн, заборгованості за пенею та комісією - 4 242 грн. За змістом ст. ст. 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов'язковим до його виконання. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у встановлений у зобов'язанні строк (термін) його виконання (ст.ст.526, 527, 530 ЦК України). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання, згідно положень статті 625 ЦК України. Статтею 525 ЦК України встановлено заборону односторонньої відмови від зобов'язання або односторонньої зміни його умов, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, відповідач зобов'язаний виконувати кредитний договір у відповідності до його умов та законодавства. Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За приписом статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч.1 ст.530 ЦК України). Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі і на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до п. 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання та автоматично пролонгується, якщо жодна зі сторін не поінформує іншу сторону про припинення дії договору. Згідно з п.п.2.1.1.5.5 Умов, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Пунктом 1.1.2.6 вищевказаних Умов передбачено, що у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу Банку позичальник зобов'язаний виконати зобов'язання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплатити Винагороду Банку. Умовами визначено, що строк погашення по кредиту (кредитний ліміт, кредитна лінія) за платіжними картками відбувається в наступному порядку: строк погашення процентів по Кредиту - щомісячно за попередній місяць; строк погашення Кредиту - в повному об'ємі, не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці. Пунктом 1.1.5.1. Умов передбачено, що сторони несуть відповідальність за належне виконання своїх обов'язків згідно законодавства України і умовам публічного договору, Договору. Карта діє до останнього дня місяця, вказаного на лицьовій стороні карти, включно. По закінченню строку дії відповідна карта подовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту карти з новим строком дії), за зверненням клієнта в банк, згідно з діючими тарифами (п. 2.1.1.2.11., 2.1.1.2.12 Умов). Пунктом 2.1.1.12.6 Правил передбачено, що за користування кредитом і овердрафтом банк нараховує відсотки в розмірі, встановленому Тарифами банку, з розрахунку 360 (триста шістдесят) календарних днів у році, якщо інше не передбачено п. 2.1.1.12.13. У відповідності до п.2.1.1.14.3.2 Умов при здійсненні клієнтом оплати за товар кредитною карткою через сервіс «Оплата частинами» в торгово-сервісному підприємстві, з яким Банк уклав договір розширеного сервісу з повним відшкодуванням, клієнт доручає Банку щомісячно перераховувати платежі на погашення заборгованості по картці в кількості та розмірі, зазначеному у квитанції терміналу, яка є невід'ємною частиною цих Умов. У разі недостатньої кількості коштів для оплати чергового платежу, наданого по сервісу «Оплата частинами», клієнт доручає Банку встановити Овердрафт на кредитну картку на суму необхідну для сплати чергового платежу (п.2.1.1.14.6 Умов). Овердрафт - це короткостроковий кредит, який надається Банком клієнту у разі перевищення суми операції за платіжною карткою над сумою залишку коштів на його рахунку в розмірі ліміту кредитування (п. 1.1.1.63 Умов). Доводи відповідача про те, що він користувався лише карткою [NUMBER], а рахунок [NUMBER] був відкритий банком в односторонньому порядку без його згоди, не надання ним письмової згоди на збільшення кредитного ліміту є неспроможними, оскільки платіжна картка є лише електронним платіжним засобом, яка використовується для ідентифікації її користувача (держателя) та є ключем доступу до управління банківським рахунком. Крім того, випискою по особовому рахунку підтверджується факт користування відповідачем кредитними коштами та часткове погашення коштів, а також здійснення відповідачем 18.08.2014 року оплати за товар кредитною карткою через сервіс «Оплата частинами» на суму 4 000 грн в Євровікна, що в свою чергу і призвело до збільшення кредитного ліміту відповідно до п.п. 1.1.1.63, 2.1.1.14.3.2, 2.1.1.14.6 Умов. Відповідачем не було спростовано доказів щодо факту отримання нової картки по вказаному договору, а також не було надано суду доказів того, що відповідач звертався до банківської установи з заявою про закриття карткового рахунку. Отже, за умови доведеності факту існування між сторонами грошового зобов'язання, воно має виконуватись належним чином обома сторонами, тому [PERSON] повинен сплатити позивачу суму заборгованості за кредитом. Вирішуючи питання про суму коштів, яка має бути стягнута з відповідача на користь позивача в рахунок кредитної заборгованості, слід врахувати наступне. Відповідач у відзиві на позов просив застосувати до спірних правовідносин наслідки спливу строків позовної давності. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Статтею 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Згідно з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 19 березня 2014 року (справа № 6-14цс14), відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Зазначене узгоджується також із правовими висновками, викладеним у постановах Верховного Суду України від 06.11.2013 у справі №6-116цс13, від 19.03.2014 у справі №6-20цс14, та підтверджується позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 13 червня 2018 року у справі №686/6697/16-ц. Враховуючи, що строк дії перевипущеної позивачем кредитної картки [NUMBER], отриманої відповідачем, встановлений до серпня 2017 року, до суду з позовом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулось 15 серпня 2018 року (а.с.47), тобто в межах строку позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 7 279,54 грн, а отже позов в цій частині обґрунтований та підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення відсотків за період з 14.12.2011 року по 14.08.2015 року строк позовної давності пропущений, тому в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити, оскільки відповідачем подано відповідну заяву про застосування наслідків спливу позовної давності. Разом із тим, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечується частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення грошового зобов'язання, що підтверджено висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12, провадження №14-10 цс 18). Виходячи з наведеного, період, за який має стягуватись заборгованість по відсоткам за користування кредитом, враховуючи загальний трирічний строк позовної давності, дату звернення АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з позовом до суду - 15 серпня 2018 року та строк дії картки - серпень 2017 року, судом визначається з 15 серпня 2015 року (три роки до дня подачі позову) по 31 серпня 2017 року (останній день строку дії картки). При цьому суд вважає неправомірними дії позивача щодо підвищення в односторонньому порядку процентної ставки за кредитом, виходячи з наступного. Відповідно Тарифів (а.с.11) базова процентна ставка в місяць становить 3,0 %, що відповідно складає 36 % річних. З наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, що з 11.02.2011 року процентна ставка за користування кредитом становила 36 %, з 01.01.2013 року процентна ставка за користування кредитом була зменшена до 30 %, з 01.09.2014 року збільшена до 34,6%, з 01.04.2015 - до 43,2%. Пунктом 1.1.3.2.3 Умов передбачено право банку проводити зміни тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому банк, за виключенням випадків зміни розмірів наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов'язаний не менш ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці по картрахунку згідно з пунктом 1.1.3.1.9 цього договору. Якщо протягом семи днів банк не отримав повідомлення від клієнта про незгоду з умовами, то вважається, що клієнт прийняв нові умови. Право зміни розміру наданого на платіжну картку кредиту (кредитного ліміту) банк залишає за собою в односторонньому порядку за власним рішенням і без попереднього повідомлення клієнта. Згідно з пунктом 1.1.3.1.9 Умов та правил банк зобов'язаний не рідше одного разу на місяць способом, зазначеним у заяві, надавати позичальнику виписку про стан картрахунків та про проведені за минулий місяць операції по картрахунках. При підключенні позичальника до системи INTERNET-banking (приват24) надання виписок здійснюється через даний комплекс. При підключенні клієнта до комплексу Mobail-banking банк надає можливість доступу до інформації про стан рахунка шляхом використання функції SMS-повідомлень. Обов'язком клієнта відповідно до пункту 1.1.2.3 Умов та правил є отримання виписки про стан картрахунків і про проведені операції за картрахунками. За змістом правової позиції, викладеній в постанові Верховного Суду України від 12 вересня 2012 року у справі № 6-57ц12, та постанови Верховного Суду від 14.03.2018 у справі №515/1844/16-ц боржник вважається належним чином повідомлений про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, коли банком не лише відправлено на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й доведено факт його вручення адресатові під розписку. Суду не були надані докази, що відповідач за сім днів до введення підвищення відсотків отримував виписки по своєму рахунку. Отже, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не надано жодних доказів на підтвердження виконання банком свого обов'язку проінформувати відповідача про зміну відсоткової ставки з 36 % до 30, до 34,8% та 43, 2%, відповідно, у спосіб, встановлений умовами кредитного договору, не менш ніж за 7 днів до таких змін. Згідно з ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом України та викладена у постанові у справ № 6- 1374 цс від 11 жовтня 2017 року. За вказаних обставин, суд вважає, що п. 1.1.3.2.3 Умов та Правил надання банківських послуг визначає можливість зміни тарифів банком в односторонньому порядку, тому є нікчемним щодо зміни процентної ставки банком в контексті положень ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається і він не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. З огляду на те, що зміна відсоткової ставки була проведена банком з порушенням умов договору, суд доходить висновку, що вимоги про стягнення процентів за користування кредитом підлягають частковому задоволенню в межах строку позовної давності та виходячи з попередньої (первинної) відсоткової ставки у розмірі 36 %. Сума заборгованості за кредитом (тілом) станом на 31.08.2017 року становить 7 279,54 грн та складається із поточної заборгованості за кредитом - 1 715,69 грн та простроченої заборгованості за кредитом - 5 563,85 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості, наданим позивачем (а.с.6-8). Таким чином, за період з 15 серпня 2015 року (три роки до дня подання позову) по 31 серпня 2017 року (останній день строку дії картки) заборгованість за процентами, нарахованими із розрахунку 36 % річних, яка підлягає стягненню з відповідача становить 5 438, 16 грн (7 279,54 грн (залишок заборгованості за тілом кредиту станом на 31.08.2017) х 36% : 360 (кількість днів в розрахунковому періоді згідно з п.2.1.1.12.6 Умов) = 07 грн 28 коп (сума % за один день); 07 грн 28 коп х 747 днів (з 15.08.2015 по 31.08.2017) = 5 438,16 грн). Щодо вирішення позовних вимог про стягнення пені та комісії, слід врахувати наступне. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). За змістом пункту 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг клієнт зобов'язаний, в тому числі, оплачувати комісію на умовах, передбачених даним договором. Одночасно, п. 2.1.1.12.6.1 Умов та Правил надання банківських послуг визначено, що в разі виникнення прострочених зобов'язань за борговими зобов'язаннями на суму від 100 грн, клієнт сплачує банку пеню, яка розраховується як: пеня = базова процентна ставка по договору / 30 (нараховується за кожен день прострочки кредиту) + 50 грн (одноразово). Однак, укладений між сторонами кредитний договір, а зокрема, його складові та невід'ємні частини, що знаходяться у матеріалах справи, не містять умов щодо розміру, випадків та порядку нарахування і сплати комісії. В розрахунку заборгованості за договором б\\н від 11.02.2011, наданого позивачем, сума 4 242,00 грн визначена як загальна сума комісії та пені, без визначення конкретного розміру кожної із її складових (окремо комісії та окремо пені). Також, позовна заява та відповідь на відзив не містять обґрунтування позовних вимог про нарахування комісії та пені. Представник позивача не скористався своїм правом надати необхідні пояснення суду, подавши заяву про розгляд справи у його відсутність. За таких умов суд не знаходить підстав для стягнення заборгованості за пенею та комісією у розмірі 4 242,00 грн. За вказаних обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, слід стягнути з відповідача заборгованість за договором б/н від 11.02.2011 року в сумі 12 717,70 грн з них: заборгованість за кредитом - 7 279 грн 54 коп, заборгованість за відсотками - 5 438,16 грн. Позивачем понесені та документально підтверджені судові витрати (а.с.1), які відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 195,54 грн (1762х12 717,54/114 594,67). На підставі викладеного та

Outcome: partial