Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-01 00:00:00

Згідно з рішенням Деражнянського районного суду від 8 жовтня 2013 року, ухваленим у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл майна подружжя, позов задоволено частково. Проведено розподіл спільного майна подружжя в будинковолодінні по [ADDRESS]. Виділено у приватну власність: [PERSON]- житлову кімнату №1-5, площею 8,9м.кв.; житлову кімнату №1-4, площею 15,3 м.кв., житлову кімнату №1-3, площею 19,4 м.кв., загальною площею 43,6 м.кв.; [PERSON]- житлову кімнату №1-6, площею 9,4м.кв., житлову кімнату №1-5 площею 16.2 м.кв., коридор №1-2, площею 9,7м.кв., кухню №1-7, площею 4,8м.кв. та коридор №1-1, площею7,1м.кв., загальною площею 47,8 м.кв. Зобов'язано [PERSON] влаштувати перегородку в житловій кімнаті №1-5 на відстані 2,17м. від перегородки для влаштування двох окремих приміщень; демонтувати дверний блок з подальшим закладанням прорізу між приміщеннями №1-2 та №1-3; влаштувати дверний проріз між приміщеннями №1-3 та №1-4 з подальшим встановленням дверного блоку; демонтувати віконний блок в приміщенні №1-4, на місці віконного прорізу влаштувати та встановити дверний блок. Проведено розподіл господарських будівель, із виділенням у власність: [PERSON] - 2/3 частини сараю, позначеного, згідно технічного паспорту, літерою «Б» та погріб. позначений, згідно технічного паспорту літерою «б», який знаходиться під даною часткою сараю; [PERSON] - 1/3 частини сараю, позначеного в технічному паспорті літерою «Б». Стягнуто з [PERSON] судові витрати, які складаються із судового збору в розмірі 384грн., витрат, пов'язаних із залученням спеціаліста та проведенням експертизи в розмірі 2800грн., а всього 3184грн. В решті вимог позову відмовлено. Рішення набрало законної сили 22 жовтня 2013 року. Згідно з ухвалою Деражнянського районного суду від 8 січня 2014 року роз'яснено, що відповідно до вказаного рішення суду [PERSON] виділено 55/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями, розташованих по [ADDRESS], а [PERSON] - 45/100 частин того ж будинку з надвірними будівлями. [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON], із врахуванням уточнених позовних вимог, про припинення права особи на частку у спільному майні, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що на виконання рішення суду нею було облаштовано перегородку в житловій кімнаті № 1-5 на відстані 2,17 м від перегородки для влаштування двох окремих приміщень, демонтовано дверний блок з подальшим закладанням прорізу між приміщеннями № 1-2 та № 1-3, влаштовано дверний проріз між приміщеннями № 1-3 та № 1-4 з подальшим встановленням дверного блоку, демонтовано віконний блок в приміщенні № 1-4 і на місці віконного прорізу влаштовано та встановлено дверний блок, внаслідок чого вона та відповідач мають окремі входи-виходи у виділені їм згідно з рішенням суду частини житлового будинку. Проте, стверджує позивачка, права її як власника є порушеними і підлягають поновленню відповідно до вимог ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України, оскільки через неправомірні дії відповідача вона позбавлена можливості користуватись належною їй частиною будинку на власний розсуд. Зокрема, вона не може здійснити її продаж або розпорядитися нею в інший спосіб, оскільки це нерухоме майно є спільною частковою власністю, право на яку рішенням суду не припинене, а тому вона просить задовольнити її позов. В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали. Відповідач позову не визнав, пояснивши, що він та позивачка дійсно є співвласниками спірного житлового будинку з надвірними будівлями, проте будь-якого спору щодо володіння і користування житловим будинком і надвірними будівлями між ними немає, а тому посилаючись на необґрунтованість позовних вимог, він просить відмовити в задоволенні позову. Вислухавши доводи сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню. Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 358 цього Кодексу право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Статтею 365 цього ж Кодексу передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. При цьому, для припинення права особи на частку у спільному майні закон вимагає одночасну наявність усіх чотирьох вказаних підстав. Як з'ясовано судом і не оспорюється сторонами, їхні частки як співвласників у спільному майні є відокремленими, приміщень у будинку, які б перебували у їхньому спільному користуванні, немає. Наведене дає підстави суду зробити висновок про те, що позивачка безперешкодно користується належною їй частиною майна та будь-яка шкода її інтересам, як співвласника, та членам її сім'ї не завдається. Згідно із ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом приймаються до уваги доводи відповідача, наведені ним в заперечення позову, оскільки будь-яких доказів, які б спростовували такі доводи, позивачкою не подано. Крім того, останньою не надано доказів, на підставі яких можливо припинити право власності відповідача на його частку у майні. Підсумовуючи викладене, суд доходить висновку про те, що між сторонами відсутній спір з приводу користування будинком, право позивачки не є порушеним та не потребує захисту, тому підстави для припинення права спільної часткової власності відсутні.

Outcome: dismissed