Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-02 00:00:00

Зміст позовних вимог та позиції учасників справи У березні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом в якому просив визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме - домоволодінням, що розташоване за адресою: [ADDRESS] . Представник позивача - адвокат Соловей О.В. у вступному слові позовну заяву підтримав з підстав, викладених у ній. Відповідач [PERSON] подав до суду відзив у якому позов не визнав, вказав, що житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , був побудований його дідом і перейшов у спадщину його батьку [PERSON] , який завжди вважався власником даного житла. На підставі яких документів його брат [PERSON] став власником ні йому, ні його батькові не відомо. Вказав, що він періодично проживає у даному будинку, допомагає батькові по господарству, у будинку знаходяться його речі. Він працює вахтовим методом у м. Києві. Проживає з дружиною та малолітньою дитиною у смт Нова Ушиця. Іншого житла на території України не має, будинок є його батьківщиною. Позивач правом на подання відповіді на відзив не скористався. Процесуальні дії у справі 16 березня 2021 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи по суті. 13 квітня 2021 року справа не розглядалась у зв`язку із перебуванням судді на лікарняному. 14 травня 2021 року, 01 червня 2021 року розгляд справи відкладено за клопотанням відповідача, задоволено клопотання відповідача про виклик свідків. 16 червня 2021 року в судовому засіданні оголошено перерву, задоволено клопотання представника позивача про виклик свідка. 06 липня 2021 року в судовому засіданні оголошено перерву у зв`язку із повторним викликом свідка. Фактичні обставини справи, встановлені судом [PERSON] є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ( арк.спр. 6). Державна реєстрація права власності проведена 18 березня 2019 року. З довідки № 124 від 19 лютого 2021 року, сформованої на підставі погосподарського обліку вбачається, що в погосподарському дворі за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] - голова двору, [PERSON] - дружина, [PERSON] - син, [PERSON] - син, [PERSON] - батько, [PERSON] - брат (арк. спр. 8). Дані довідки № 54 від 27 січня 2021 року, виданої Новоушицькою селищною радою Хмельницькою області, свідчать про те, що [PERSON] зареєстрований, але з 2001 року по даний час не проживає в [ADDRESS] (арк.спр.7). Свідок [PERSON] надав показання, відповідно до яких він є батьком сторін. Раніше він з дружиною, дітьми та батьками проживав у спірному житловому будинку. Після одруження сина [PERSON] він перейшов проживати у літню кухню, син [PERSON] залишився проживати у будинку разом із сім`єю [PERSON] . З 2000-2001 року син [PERSON] приїздить до нього, допомагає йому по господарству, інколи ночує в кухні, оскільки син [PERSON] будинок зачинив. Вказав, що йому не відомо яким чином син [PERSON] зареєстрував право власності на домогосподарство на своє ім`я, оскільки будинок будував ще його батько у 1967 році. Свідок [PERSON] показав, що є сусідом позивача протягом останніх десяти років, товаришує з відповідачем. Зазначив, що відповідач [PERSON] часто приїзджає до батька в с. Садове, допомагає йому, буває, що ночує, наприклад, перед Великоднем ночував. Свідок [PERSON] надала показання, згідно з якими, вона є рідною сестрою [PERSON] та тіткою позивача та відповідача. Спірний житловий будинок є її батьківщиною, оскільки там проживали її батьки, вона там народилась. До 2007 року у с. Садове приїздила часто, а після - рідко. Буває три-чотири рази на рік. Останній раз була на Великдень. У будинку проживає позивач [PERSON] , а її брат - [PERSON] проживає у літній кухні. Вказала, що їй відомо, що до батька приїздить син [PERSON] . Свідок [PERSON] вказав, що він є жителем с. Садове, а сторони є його двоюрідними племінниками. [PERSON] після проходження служби в армії проживає в смт Нова Ушиця, два рази був одружений, на даний час має дитину, проживає у будинку дружини. Спірний житловий будинок належав батьку позивача [PERSON] . Відповідач [PERSON] приїздить до батька та надає допомогу по господарству. Свідок [PERSON] надав показання, відповідно до яких він в період з 2006-2020 роки займав посаду сільського голови с. Садове, до цього часу працював дільничним іспектором по обслуговуванню даному населенного пункту. Зазначив, що позивач разом із своїм батьком проживають в с. Садове, а відповідач з 2001 року проживає в смт Нова Ушиця. Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. У своїх постановах Верховний Суд неодноразово зазначав, що «за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом». Суд установив, що спір виник між позивачем, як власником житла та членом його сімї, який є рідним братом позивача, тому на дані правовідносини поширюються положення статей 405 ЦК України, 150, 156 ЖК України. Частиною першою статті 156 ЖК передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідна наявність одночасно двох умов, зокрема, відсутність члена сім`ї без поважних причин понад один рік, а також відсутність поважних причин непроживання за адресою такого житлового приміщення. Вичерпного переліку таких поважних причин законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи. Водночас суд зазначає, що право члена сім`ї власника на користування житлом є сервітутним правом, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися у відповідності з вимогами статей 405, 406 ЦК України, зокрема, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. На підтвердження своїй вимог позивач вказав, що відповідач втратив інтерес до житла, не проживає у належному йому будинку тривалий час, зокрема з 2001 року, а тому є таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Суд вважає, що зазначені доводи позивача повністю підтверджуються дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами, зокрема довідкою №54 від 27 січня 2021 року, в якій зазначено, що [PERSON] не проживає у спірному приміщенні з 2001 року, показаннями свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які вказали про те, що відповідач проживає в смт. Нова Ушиця разом із дружиною та дитиною тривалий час. Однак в час коли він не працює у м.Києві, приїздить до батька в село, допомагає йому по господарству. Зазначені обставини відповідач не оспорював. Суд зауважує, що сам факт приїзду відповідача [PERSON] у с. Садове з метою відвідування батька [PERSON] та допомоги його по господарству не свідчить про те, що відповідач продовжує проживати у спірному житлі, адже з показань свідків та пояснень самого відповідача у судовому засіданні вбачається, що сім`я відповідача проживає в смт. Нова Ушиця. Доказів того, що позивач чинить відповідачу перешкоди у користуванні житлом суду не надано, та на такі обставини відповідач не покликався. Водночас доводи відповідача [PERSON] про те, що позивач [PERSON] неправомірно набув право власності на спірний житловий будинок суд відхиляє, оскільки право власності [PERSON] на житловий будинок, зареєстроване 18 березня 2019 року, ні ним, ні іншою особою не оспорюється у судовому порядку, не є предметом розгляду даної справи.Проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень свідчить про офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття речового права на нерухоме майно. В той же час таке право, за наявності правових підстав, може бути оскаржене особою, чиї права чи законні інтереси порушені. Згідно з прецедентною практикою Європейського Суду з прав людини втручання держави становитиме порушення статті 8 Конвенції у випадку, якщо воно не переслідує законну мету і не є необхідним у демократичному суспільстві. Питання про визнання припиненим права користування житлом у контексті пропорційності застосування такого заходу має оцінюватися з урахуванням обставин щодо об`єкта нерухомого майна, а також наявності чи відсутності іншого житла, а також дотримання балансу між захистом права власності та захистом права члена сім`ї власника (колишнього члена сім`ї власника) на користування будинком. З врахуванням того, що відповідач [PERSON] не проживає у спірному домоволодінні з 2001 року у зв`язку із добровільною зміною місця проживання, протягом тривалого часу проживає в іншому населенному пункті - [ADDRESS] , разом із своєю сім`єю, тобто має інше постійне житло, спільним побутом з позивачем не пов`язаний, не веде з ним спільне господарство, що свідчить про припинення сервітуту, а наявність реєстрації є формальною умовою приналежності до житлового будинку, тому з метою дотримання балансу інтересів сторін, суд вважає, що право позивача підлягає захисту у спосіб визначений ним у позовній заяві, який є ефективним та призводить до поновлення його прав та не покладатиме надмірний тягар на відповідача. Розподіл судових витрат Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, враховуючи задоволення позову у повному обсязі, підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати у виді судового збору в сумі 908 грн з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] .

Outcome: approved