Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-22 00:00:00

\~ \~ \~ \~Звертаючись до суду позивач заявляє позовні вимоги до відповідача, а саме: - стягнути з [PERSON] на користь позивача 100 000грн. моральної шкоди. В мотивування змісту заявлених вимог позивач вказав: Відповідач [PERSON] 26 червня 2015р. за попередньою змовою з [PERSON] та трьома не встановленими досудовим розслідуванням особами близько 13-00 години, перебуваючи в громадському місці поблизу Південного Вокзалу у м. Харкові, вчинили відносно позивача злочин, передбачений ч.2 статті 296 КК України. Разом з спільниками [PERSON] на очах перехожих заподіяв позивачу тілесних ушкоджень. Вказаний факт підтверджується вироком Ленінського районного суду w. Харкова від 22 червня 2018р. та ухвалою Харківського апеляційного суду від 15 січня 2020р. Згідно з статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Тому позивач заявляє позовні вимоги. У наданому відповідачем відзиві, відповідач вказав: Цей позов він не визнає у повному обсязі, та вважаю його таким, що не підлягає задоволенню з підстав: Дійсно на розгляді судів перебувало кримінальне провадження, за звинуваченням також і відповідача у вчиненні кримінально караних дій, відповідальність за які передбачена ч. 2 ст.296 КК України, за подією яка відбувалася 26 червня 2015 року, поблизу «Південного вокзалу», біля будинку № 12 по вул. Є.Котляра у м. Харкові, це по перше - за строками подання (позовна давність), бо згідно з вимогами ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У судовому розглядів він вину за вчинення цього інкримінованого йому злочину не визнавав, та тільки у зв`язку з довгою тривалістю цього провадження, він просив суд застосувати до його вимоги, які були передбачені Законом України « Про амністію у 2016 році» від 22.12.16 р. Неякими доказами не підтверджено його участі у побитті позивача. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Позивачем недоказано, розміру заподіяної моральної шкоди. Тому відповідач, вимагає про відмову у задоволенні позовних вимог. Судом на підставі досліджених доказів, встановлені наступні факти та обставини: Відповідач [PERSON] 26 червня 2015р. за попередньою змовою з [PERSON] та трьома не встановленими досудовим розслідуванням особами близько 13-00 години, перебуваючи в громадському місці поблизу Південного Вокзалу у м. Харкові, вчинили відносно позивача злочин, передбачений ч.2 статті 296 КК України. Під час вчинення кримінального правопорушення [PERSON] заподіяв позивачу тілесні ушкодження, яки відносяться до легких тілесних ушкоджень. Вказаний факт підтверджується вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 22 червня 2018р. та ухвалою Харківського апеляційного суду від 15 січня 2020р. Чинності вирок набрав 15.01.2020р. Вказаним вироком [PERSON] , [PERSON] визнанні винними у вчинення кримінального правопорушення за ч.4 ст.296 КК України та з [PERSON] стягнута на користь позивача моральна шкода у сумі 15000грн. Крім того, позивачу було розьяснено про його правіо звернутись до суду зх позовом про до відповідоча у порядку цивільного провадження. Вимогами ч.6\~ст.82\~ЦПК України\~визначено: Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Крім того, наявність тілесних ушкоджень у позивача підтверджена висновками експерта. Оцінив в сукупності докази матеріалів справи, суд вважає: Позивачем доведено факт заподіяння відповідачем тілесних ушкоджень, що стало підставою заявлених позовних вимог. Вимогами статті 23 ЦК України визначено: Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода\~полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. 3. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Вимогами статті\~1167\~ч.1\~ЦК України\~визначено: Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. З аналізу встановлених обставин, відповідно до вказаних норм закону, суд вважає, підставою відшкодування потерпілому моральної шкоди є наявність вини особи яка її завдала. Таким чином, суд не може погодитись з правовою позицією позивача частково, щодо відшкодування шкоди в розмірі 15000грн., т.я. це буде відповідати обставинам встановлених вироком суду в частині відшкодування моральної шкоди. Суд, не погоджується з правовою позицією відповідача, щодо невизнання вини відповідачем у вчиненому злочині та застосування строку позовної давності, т.я. вироком суду відповідача визнано винним в обставинах які покладені в підстави позову та позовна давність не застосовується у випадку заподіяння ушкодження здороваю що визначено п.3, ч.1 ст.268 ЦК України Отже встановлені обставини є підставою для задоволення вимог.

Outcome: partial