Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-16 00:00:00

Згідно позовної заяви, уточнень до позову, усних пояснень позивача [PERSON] та його представника [PERSON] в судовому засіданні, в жовтні 2013 року на прохання [PERSON] позичив йому строком на два місяці для ремонту автомобіля 1500 доларів США за умови оплати 3% за користування коштами. На це [PERSON] погодився. Між ними мала місце усна домовленість про позику, письмово договір позики не укладався. В двохмісячний строк [PERSON] кошти не повернув. У 2014 році [PERSON] повернув кошти в сумі 700 доларів США, а кошти в розмірі 800 доларів США залишились неповернутими. При неодноразовому спілкуванні щодо повернення коштів [PERSON] зазначав, що кошти не поверне, оскільки вже все повернув. З метою отримання доказів існування зобовязань [PERSON] перед ним, записав їх останню розмову від 06 квітня 2015 року на диктофон мобільного телефону «Nokia E60» у якій [PERSON] підтвердив існування боргу в розмірі 800 доларів США перед ним та вказав, що через високий курс долара до національної валюти не може віддати кошти і такі не віддасть. Враховуючи це 11 квітня 2015 року звернувся до міліції щодо вчинення [PERSON] шахрайських дій по заволодінню його грішми в сумі 800 доларів США. Звукозапис розмови з [PERSON] також надав до міліції. 17 липня 2015 року слідчим Хмельницького МВ УМВС України в Хмельницькій області винесена постанова про закриття кримінального провадження у якій слідчий вказав, що свідок [PERSON] підтвердив факт отримання для ремонту автомобіля коштів від [PERSON] у розмірі 1500 доларів США під 3% за користування коштами. Слідчий також надав оцінку звукозапису розмови та зазначив, що [PERSON] дійсно позичив грошові кошти у [PERSON] та відмовляється їх повертати, оскільки великий курс долара до національної валюти. У звязку із тим, що кошти в сумі 800 доларів США залишились неповернутими, просить такі, в перерахунку на національну валюту станом на 11 лютого 2016 року у розмірі 20752 грн. та понесені судові витрати, стягнути з відповідача [PERSON] Відповідач [PERSON] згідно письмових заперечень в позові просить відмовити з тих підстав, що жодних правочинів стосовно прийняття грошових коштів, зокрема укладення договору позики, з [PERSON] не було здійснено. Всупереч ч. 1, ч. 2 ст. 1047 ЦК України позивач не надав суду належних доказів на підтвердження укладення договору позики чи взагалі передачі грошових коштів, а звукозапис розмови є змонтованим. В судовому засіданні відповідач [PERSON] вказав, що літом 2013 року на підставі усної домовленості отримав від [PERSON] на ремонт автомобіля 12000 грн., що на той час було еквівалентом 1500 доларів США. Будь-який письмовий договір про це не укладався. Погодився на оплату відсотків за користування коштами і щомісяця особисто віддавав або для [PERSON], або для його працівників частину коштів. Всього для позивача повернув 2500 доларів США (еквівалент 20000 грн. при курсі 1 долар 8 грн.), тому вимоги позивача до нього про повернення ще 800 доларів США є безпідставними. Хоча немає доказів того, що для [PERSON] повертав кошти, однак і позивач немає доказів того, що він отримав у нього 1500 доларів США, розписка відсутня. Дослідивши докази по справі суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. Згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. У ч. 4 ст. 203 ЦК України визначено, що правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. У п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК вказано, що у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Згідно ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків. Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У ст. 1047 ЦК України вказано, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Так, факт усної домовленості про позику [PERSON] 1500 доларів США у [PERSON] літом або осінню 2013 року та сплати в подальшому для [PERSON] відсотків за користування вказаними грошима підтверджується протоколом допиту потерпілого [PERSON] від 12 квітня 2015 року, протоколом допиту свідка [PERSON] від 05 червня 2015 року, протоколом одночасного допиту осіб потерпілого [PERSON] і свідка [PERSON] від 08 червня 2015 року, постановою слідчого СВ Хмельницького МВ УМВС України в Хмельницькій області від 17 липня 2015 року про закриття кримінального провадження. Вказані документи містяться у матеріалах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12015240010001883 від 11 квітня 2015 року. Крім того, в судовому засіданні відповідач [PERSON] визнав факт отримання від [PERSON] грошових коштів в сумі 12000 грн. (по курсу НБУ на час отримання коштів еквівалент становив 1500 доларів США) для ремонту автомобіля, а також подальшу сплату коштів для [PERSON] за користування вказаними грошима. У ч. 1 ст. 61 ЦПК України вказано, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Враховуючи те, що сторони в судовому засіданні визнали, що між ними дійсно мав місце усний договір позики, суд вважає, що вказана обставина не підлягає доказуванню. Згідно ч. 1, ч. 3, ч. 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач в судовому засіданні стверджував, що на час розгляду справи у відповідача існує перед ним заборгованість в сумі 800 доларів США, однак відповідач дану обставину категорично заперечує, вказуючи, що з позивачем повністю розрахувався і будь-яких коштів йому не винен. Позивачем не надано суду докази, які б підтверджували наявність заборгованості в розмірі 800 доларів США у відповідача перед ним. Відповідач в судовому засіданні не заперечував, що мала місце телефонна розмова із позивачем щодо коштів, однак для позивача вказував, що усі кошти повернув, зафіксована і додана до матеріалів справи як доказ наявності заборгованості розмова є змонтованою. Сторонам розяснено можливість заявлення перед судом клопотання про проведення відповідної експертизи, однак сторони такого клопотання не заявляли. У звязку із зазначеним суд не приймає як належний та допустимий доказ наявності заборгованості [PERSON] перед [PERSON] у сумі 800 доларів США звукозапис розмови між сторонами, яка зафіксована [PERSON] 06 квітня 2015 року. Враховуючи те, що існування заборгованості [PERSON] перед [PERSON] за усним договором позики в розмірі 800 доларів США, в перерахунку на національну валюту станом на 11 лютого 2016 року у розмірі 20752 грн., на час розгляду справи в суді не підтверджено належними доказами, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. 15 лютого 2016 року судом винесена ухвала про забезпечення позову шляхом накладення арешту на кошти, що знаходяться на рахунках і вкладах та на зберіганні в банках чи інших фінансових установах, в межах суми позову 20752 грн., які належать [PERSON] У ч. 6 ст. 154 ЦПК України визначено - якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. У звязку із зазначеним заходи забезпечення позову діють до набрання судовим рішенням законної сили.

Outcome: dismissed