Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-26 00:00:00

Звернувшись до суду з даним позовом, позивач вказує, що на підставі свідоцтва про спадщину за заповітом, посвідченого державним нотаріусом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON], він є власником квартири № 14 у корпусі № 4 будинку № 81 по вул. Янтарній у м. Дніпрі. Його право власності на зазначену квартиру зареєстровано у установленому порядку 7 жовтня 2013 року. В зазначеній квартирі зареєстрована його сестра [PERSON], яка більш восьми років за зазначеною адресою не проживає. Місце її проживання невідомо. Будь-яких домовленостей щодо її проживання в належній йому на праві власності квартирі не існує. Відповідач не є членом його сім'ї. На його прохання знятися з реєстрації в квартирі не реагує, чим порушуються його права як власника квартири. За цих підстав позивач просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою № 14 в корпусі № 4 будинку № 81 по вул. Янтарній у м. Дніпрі, а також зобов'язати Індустріальний районний відділ в місті Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області зняти її з реєстрації за вказаною адресою. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та наполягали на його задоволенні, пояснивши, що відповідач мешкає разом зі своїм чоловіком та дочкою у місті Павлограді. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, надала письмові заперечення проти позову, в яких посилається на те, що з 1986 року зареєстрована в квартирі № 14 корпусу № 4 будинку № 81 по вул. Янтарна в м. Дніпропетровську. В 2010 році у вищевказаній квартирі була зареєстрована її дочка [PERSON], [INFO]. Дійсно вона не проживає у спірній квартирі, так як у листопаді 2016 року посварилася зі своїм братом [PERSON], який їх вигнав. У квартирі залишається частина її речей. Отже, з урахуванням характеру відносин між нею і братом не можна вважати, що вона добровільно залишила квартиру і не проживає в ній без поважних причин. Вважає, що в розумінні статті 64 ЖК України вона є членом сім'ї позивача, а факт її постійного не проживання в квартирі нічим не підтверджується. Поки відповідач не вигнав її з квартири, відшкодовувала комунальні послуги. Позивач не звертався до неї з пропозицією добровільно знятися з реєстрації. Крім того, у разі задоволення позову будуть порушені права її неповнолітньої дочки. Просила в задоволенні позову відмовити. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав з підстав, зазначених у письмових запереченнях відповідача. Також просив у задоволенні позову відмовити. Третя особа - Індустріальний районний відділ в місті Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області явку свого представника в судове засідання не забезпечив, про час і місце судового розгляду був повідомлений. Допитаний у судовому засіданні як свідок [PERSON] пояснив, що позивач є його кумом, часто буває в нього вдома. Сестра позивача [PERSON] не проживає в квартирі приблизно з 2010 року, її речі відсутні. Останній раз бачив її на похоронах матері в 2015 році. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що позивач його знайомий. Проживає в квартирі один. До цього проживав з батьками. Його сестру ніколи не бачив. Суд, з'ясувавши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав: Судом встановлено, що батько сторін [PERSON] був членом житлово-будівельного кооперативу № 253, а з 2012 року власником квартири № 14 в корпусі № 4 будинку № 81 по вул. Янтарній у м. Дніпропетровську. У зазначеній квартирі 2 вересня 2002 року була зареєстрована відповідач [PERSON] як член сім'ї свого батька [PERSON] 6 березня 2013 року [PERSON] помер. Після його смерті на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07 жовтня 2013 року, посвідченого нотаріусом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON], власником квартири № 14 у корпусі № 4 будинку № 81 по вул. Янтарній у м. Дніпропетровську є його син [PERSON], позивач у справі. Заявляючи позовні вимоги про визнання відповідача такою, що втратила право користування належною йому квартирою № 14 у корпусі № 4 будинку № 81 по вул. Янтарній у м. Дніпропетровську, позивач посилається на те, що відповідач близько восьми років в спірній квартирі не проживає, крім того, не є членом його сім'ї, а тому у відповідності до статті 391 ЦК України він вправі вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Суд вважає, що такі позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими. Так, згідно з частиною 1 статті 383 ЦК України\~ власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Відповідно до частини1, 2 статті 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. Частиною 1 статті 405 ЦК України також визначено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Згідно з частиною 2 статті 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сімї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сімї якого вони є та із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сімї. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 листопада 2014 року по цивільній справі № 6-158цс14, яка є обов'язковою для всіх судів України. Як встановлено судом, відповідач [PERSON] була зареєстрована у спірній квартирі за згодою попереднього власника - батька [PERSON] та не є членом сім'ї позивача, оскільки з матеріалів справи вбачається, що з 2009 року вона перебуває в шлюбі та має свою сімю. Відповідно до статті 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Однак відповідач, заперечуючи проти позову, не надала суду жодних доказів на підтвердження своїх доводів про те, що до листопада 2016 року вона проживала в спірній квартирі як член сімї позивача. В той час як факт не проживання відповідача в квартирі № 14 корпусу № 4 будинку № 81 по вул. Янтарній у м. Дніпрі підтвердили допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] Згідно з частиною 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Враховуючи наведене, позов [PERSON] необхідно задовольнити, визнавши [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою № 14 в корпусі № 4 будинку № 81 по вул. Янтарній у місті Дніпрі. Доводи відповідача та її представника про те, що в разі задоволення позову будуть порушені права її малолітньої дитини, суд вважає безпідставними, оскільки з наданої відповідачем довідки ОК «ЖБК № 253» вбачається, що саме відповідач зареєстрована у спірній квартирі, а не її малолітня дитина, яка є членом сім'ї відповідача. Крім того, позовні вимоги про визнання дитини відповідача такою, що втратила право користування житлом, позивачем не заявлялися. Проте суд вважає такими, що не підлягають задоволенню позовні вимоги про зобов'язання Індустріального районного відділу в місті Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області зняти відповідача [PERSON] з реєстрації в квартирі № 14 в корпусі № 4 будинку № 81 по вул. Янтарній у місті Дніпрі, оскільки позов до вказаного органу не заявлявся. Крім того, за змістом статті 7 Закону України\~«Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням само по собі є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання та позивачу не відмовлено у знятті відповідача з реєстраційного обліку у зв'язку із втратою нею права користування житловим приміщенням. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Відповідно до частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. При зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у сумі 551 грн. 20 коп. У звязку з частковим задоволенням позову, суд присуджує стягнути з відповідача на користь позивача половину вказаних витрат у сумі 275 грн. 60 коп.

Outcome: partial