Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-29 00:00:00

З позовом до суду звернувся позивач [PERSON] до відповідача Тарутинської селищної ради за участі третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на боці позивача [PERSON] та третьої особи яка не заявляє самостійних вимог [PERSON] про визнання протиправним та скасування рішень Тарутинської селищної ради, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати рішення Тарутинської селищної ради від 02.02.2016 року №63-VII щодо включення земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 0,0826га, кадастровий № 5124755100:02:001:0292 до переліку земельних ділянок, які підлягають першочерговому продажу у 2016 році. Визнати протиправним та скасувати рішення Тарутинської селищної ради від 02.02.2016 року №64-VII щодо надання дозволу [PERSON] на виготовлення технічної документації з експертно-грошової оцінки земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 0,0826га, кадастровий №5124755100:02:001:0292. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач проживає на території Тарутинської територіальної громади, рішення органу місцевого самоврядування впливають на його права та законні інтереси. Так, рішенням рішенням Тарутинської селищної ради від 02.02.2016 року №63-VII включено земельну ділянку, яка надана [PERSON] довгострокову оренду на 49 років, для розміщення та експлуатації будівель і споруд, додаткових транспортних послуг за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 0,0826га, кадастровий № 5124755100:02:001:0292 до переліку земельних ділянок, які підлягають першочерговому продажу у 2016 році. При ознайомлені з заявою [PERSON] від 28.01.2016 року до Тарутинської селищної ради, щодо включення земельної ділянки до переліку продажу не містить бажання заявника придбати її у власність, та не відповідає вимогам ч.2 ст.128 Земельного кодексу. Тарутинська селищна рада своїми рішеннями від 02.02.2016 року, в порушення\~ ч.3 ст.128 Земельного кодексу, надала [PERSON] дозвіл на виготовлення технічної документації з експертно-грошової оцінки та дозвіл на виготовлення звіту експертно-грошової оцінки зазначеної земельної ділянки. Рішенням виконкому Тарутинської селищної ради від 27.06.2012 року №134, земельна ділянка біля автостанції «Тарутине» [ADDRESS] , визначена як площа де розміщений об`єкт інфраструктури загального користування для населення, а саме автостанція. Отже, відповідно до ч.4 ст. 83 Земельного кодексу, такі землі не можуть передаватися у приватну власність, є землями загального користування. Крім того, при ухваленні зазначених рішень було порушено регламент Тарутинської селищної ради. Так відповідно до протоколу №7 пленарного засідання шостої сесії Тарутинської селищної ради сьомого скликання від 02.02.2016 року, були присутні 17 депутатів. Разом з тим за підсумками голосування з питання включення земельної ділянки за адресою [ADDRESS] , загальною площею 0,0826 га, до переліку земельних ділянок, які підлягають першочерговому продажу у 2016 році, у протоколі є розбіжність щодо трьох голосів, які не враховані. Наведене в сукупності зумовило позивача звернутися до суду з вказаним позовом. Відповідач надав відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги позивача не визнає, вважає, що права позивача ніяким чином не порушені. Правовідносини які виникли є земельними, виникають між власниками земельної ділянки та її землекористувачами. Позивач ніякого відношення до земельної ділянки не має. Ухвалою суду від 02.01.2019 року відкрито провадження по цивільній справі, розгляд справи визначено проводити в порядку загального позовного провадження. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, просив відмовити. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги позивача. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення вимог позивача. Суд, заслухавши пояснення та доводи сторін, дослідивши надані позивачем документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що рішенням Тарутинської селищної ради у 2009 році було вирішено затвердити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки на місцевості\~ ТОВ «Тека» площею 0,0826 га, для розміщення та експлуатації автостанції, за адресою: [ADDRESS] . Укласти довгостроковий договір оренди земельної ділянки, площею 0,0826 га. на\~ 49 років, з Тарутинською селищною радою і встановити Орендну плату в розмірі 12% від нормативної грошової оцінки землі. (а.с.170). Відповідно до договору купівлі-продажу від 27 листопада 2015 року ТОВ «Тека» продало [PERSON] нежитлову будівлю, розташовану за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 77,7 кв/м. Нежитлова будівля розташована на земельній ділянці, яка знаходиться у користуванні продавця, згідно договору оренди від 02.02.2015 року, адреса земельної ділянки , [ADDRESS] . (а.с.168-169) В подальшому Тарутинською селищною радою було укладено договір оренди землі з [PERSON] , відповідно до якого, в оренду передається земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] , строком на 49 років. Рішенням Тарутинської селищної ради від 02.02.2016 року №63-VII було вирішено включити земельну ділянку, яка надана ФОП [PERSON] довгострокову оренду на 49 років, для розміщення та експлуатації будівель та споруд додаткових транспортних послуг та допоміжних операції, за адресою, [ADDRESS] , загальною площею земельної ділянки 0,0826 га., до переліку земельних ділянок, які підлягають першочерговому продажу у 2016 році. (а.с.7). Рішенням Тарутинської селищної ради від\~ 02.02.2016 року №64-VII було вирішено надати дозвіл [PERSON] на виготовлення технічної документації з експертно-грошової оцінки земельної ділянки у 2016 році за адресою, [ADDRESS] , загальною площею земельної ділянки 0,0826 га. (а.с.8). Рішенням Тарутинської селищної ради від\~ 02.02.2016 року №64-VII було вирішено надати дозвіл [PERSON] Д [PERSON] на виготовлення звіту з експертно-грошової оцінки земельної ділянки за адресою, [ADDRESS] , загальною площею земельної ділянки 0,0826 га. (а.с.9). Рішенням Тарутинської селищної ради від 27.06.2012 року, було вирішено затвердити схему організації руху транспорту та благоустрою території площі автостанції «Тарутине» (а.с.10) Відповідно до п.34 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин. Розпорядження землями територіальних громад та передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб віднесено до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст відповідно до ч.1 ст.12 Земельного кодексу України. Згідно ч.1, ч.6 ст.128 ЗК України продаж громадянам і юридичним особам земельних ділянок державної (крім земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації) та комунальної власності для потреб, визначених цим Кодексом, провадиться місцевими державними адміністраціями, Радою міністрів Автономної Республіки Крим або органами місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевої державної адміністрації, сільської, селищної, міської ради про продаж земельної ділянки є підставою для укладання договору купівлі-продажу земельної ділянки. В Рішенні Конституційного Суду України від 16.04.2009р. №7-рп/2009 (справа №1-9/2009) зазначено, що гарантоване державою місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи і передбачає правову, організаційну та матеріально-фінансову самостійність. Органи місцевого самоврядування, здійснюючи владу і самостійно вирішуючи питання місцевого значення, віднесені законом до їх компетенції, та приймаючи рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Такі ж положення закріплені у статті 4 Європейської хартії місцевого самоврядування, яка встановлює, що головні повноваження і функції органів місцевого самоврядування визначаються конституцією або законом; органи місцевого самоврядування в межах закону мають повне право вільно вирішувати будь-яке питання, яке не вилучене із сфери їхньої компетенції і вирішення якого не доручене жодному іншому органу; повноваження, якими наділяються органи місцевого самоврядування, як правило, мають бути повними і виключними. Таким чином, оскільки питання регулювання земельних відносин та передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, в тому числі шляхом продажу земельних ділянок, віднесено до компетенції органів місцевого самоврядування, а чинним законодавством прямо не передбачено заборони органам місцевого самоврядування на прийняття рішень щодо віднесення земельних ділянок до переліку першочергового продажу та не уповноважено інших органів державної влади на вирішення таких питань, тому суд приходить до\~ висновку, що Тарутинська селищна рада Тарутинського району Одеської області діяла в межах своїх повноважень. При зверненні з позовом до суду та в обґрунтування вимог позивач посилався на рішення виконкому Тарутинської селищної ради №134 від 27.06.2012р. «Про затвердження схеми організації руху транспорту та благоустрою території площі автостанції «Тарутине», зазначає, що земельна ділянка площею 0,0826 га, розташована в [ADDRESS] , відноситься до земель загального користування населеного пункту, які не можуть передаватись у приватну власність відповідно до п.а) ч.4 ст.83 Земельного кодексу України. Згідно ст.1 Закону України «Про землеустрій» цільове призначення земельної ділянки - використання земельної ділянки за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ст.19 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: землі сільськогосподарського призначення; землі житлової та громадської забудови; землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; землі оздоровчого призначення; землі рекреаційного призначення; землі історико-культурного призначення; землі лісогосподарського призначення; землі водного фонду; землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення. Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів №548 від 23.07.2010р. затверджено Класифікацію видів цільового призначення земель, яка застосовується для використання органами місцевого самоврядування для ведення обліку земель та визначає поділ земель на окремі види цільового призначення земель, які характеризуються власним правовим режимом, видом господарської діяльності, екосистемними функціями тощо. Згідно вказаного Класифікатора землі для розміщення та експлуатації будівель і споруд додаткових транспортних послуг та допоміжних операцій відносяться до земель транспорту (секція J). Землі загального користування (землі будь-якої категорії, які використовуються як майдани, вулиці, проїзди, шляхи, громадські пасовища, сіножаті, набережні, пляжі, парки, зелені зони, сквери, бульвари, водні об`єкти, загального користування, а також інші землі, якщо рішенням відповідного органу державної влади чи місцевого самоврядування їх віднесено до земель загального користування) (секція К). Земельна ділянка, якій присвоєно кадастровий номер 5124755100:02:001:0292, відноситься до земель для розміщення та експлуатації будівель і споруд додаткових транспортних послуг та допоміжних операцій. Таким чином, земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 0,0826 га, яку оскаржуваним рішенням відповідача від 02.02.2016р. №63-VII включено до переліку земельних ділянок, які підлягають першочерговому продажу у 2016 році, відноситься до земель транспорту. Відповідно до ч.2 ст.67 ЗК України землі транспорту можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Згідно наявної в матеріалах справи довідки Тарутинської селищної ради від 06.06.2019р. №563, до словників Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в переліку вулиці, провулків, майданів, площ (тобто місця загального користування) в смт Тарутине Тарутинського району Одеської області віднесено наступні дані: майдан «Леніна» (паркова зона), майдан «Перемоги» (в районі школи пам`ятника «Танк»), майдан «Свободи» (в районі податкової інспекції), майдан «Центральний» (паркова зона біля «Братської могили»), площа «Незалежності» (біля колишнього кінотеатру). А відтак, доводи позивача про порушення Тарутинською селищною радою при прийнятті оскаржуваних рішень від 02.02.2016р. №63-VII та №64-VII п.а) ч.4 ст.83 Земельного кодексу України не знайшли свого підтвердження. Відповідно до ч.3 ст.128 Кодексу орган державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим або орган місцевого самоврядування у місячний строк розглядає заяву (клопотання) і приймає рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (якщо такий проект відсутній) та/або про проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки (крім земельних ділянок площею понад 50 гектарів для розміщення відкритих спортивних і фізкультурно-оздоровчих споруд) чи про відмову в продажу із зазначенням обґрунтованих причин відмови. Вказаною нормою надано селищній раді повноваження на прийняття рішення про надання дозволу проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки, яка оформляється у формі звіту, відповідно до ст.20 Закону України «Про оцінку земель». При цьому, ні Законом України «Про оцінку земель», а ні Земельним кодексом України не передбачено, що у разі продажу земельних ділянок комунальної власності експертну грошову оцінку має проводити виключно відповідний орган місцевого самоврядування шляхом укладення договору з експертною організацією чи експертом,\~ що у свою чергу не може свідчити\~ про незаконність рішення селищної ради від 02.02.2016р. №64-VII та не може бути підставою для його скасування. Також суд звертає увагу, що при звернені до суду позивач посилався на той факт, що вказані рішення порушують його права, як жителя територіальної громади. Суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У пункті 53 рішення від 08 квітня 2010 року у справі «Меньшакова проти України» Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) зазначив, що право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням у випадку, коли доступ особи до суду обмежується або законом, або фактично таке обмеження не суперечить пунктові 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету, за умови забезпечення розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, яка має бути досягнута (див. пункт 57 рішення ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), Series A, № 93). Статтею 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, у Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист. Право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Відповідно до частини третьої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Згідно статті 4 УПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду, за заистом своїх порушених, невизнаних прав. Позивач\~ вважає, що рішенням,\~ суб`єкта владних повноважень порушені його права, свободи та законні інтереси. Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 поняття «порушене право», за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в цьому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Індивідуальний акт це акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який (яке) стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк Індивідуально-правові акти як результати правозастосування адресовані конкретним особам, тобто є формально обов`язковими для персоніфікованих (чітко визначених) суб`єктів; містять індивідуальні приписи, в яких зафіксовані суб`єктивні права та/чи обов`язки адресатів цих актів; розраховані на врегулювання лише конкретної життєвої ситуації, а тому їх юридична чинність (формальна обов`язковість) вичерпується одноразовою реалізацією. Право на оскарження індивідуального акта суб`єкта владних повноважень надано особі, щодо якої цей акт прийнятий або прав, свобод та інтересів якої він безпосередньо стосується.\~\~\~ Оскільки позивач\~\~ не є учасником (суб`єктом) правовідносин які виникли ухваленні зазначених рішень, щодо включення до переліку земельних ділянок, які підлягають першочерговому продажу у 2016 році та визнання\~ протиправним та скасувати рішення Тарутинської селищної ради від 02.02.2016 року №64-VII щодо надання дозволу [PERSON] на виготовлення технічної документації з експертно-грошової оцінки земельної ділянки суд вважає відсутність\~ порушенного права позивача. Доводи позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів є абстрактними, не містять жодного обґрунтування негативного впливу спірних рішень\~ Тарутинської селищної ради на його конкретні реальні індивідуально виражені права, свободи чи інтереси та свідчать про незгоду позивача з указаним рішеннями, що не є тотожним порушенню права, свободи чи інтересу. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється під час розгляду справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Законодавчо визначенні способи захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Враховуючи викладене\~ та

Outcome: dismissed