Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-16 00:00:00

І. Виклад позиції позивача. 11.06.2020 року позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою до відповідача, у якій просив визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначив, що в 1988 році сім`ї позивача була надана квартира [ADDRESS] . В цьому приміщенні в теперішній час зареєстровані позивач та син [PERSON] , відповідач у даній справі. На підставі витягу з протоколу засідання міської громадської комісії з житлових питань №10 від 09.10.2018 року, затвердженого рішенням виконавчого комітету Херсонської міської ради №333 від 06.11.2018 року, 05.12.2019 року між позивачем та Департаментом житлово-комунального господарства Херсонської міської ради було укладено договір найму №1253 вказаного житлового приміщення. З травня 2013 року відповідач за місцем реєстрації не проживає, його речі в квартирі відсутні. Ніяких перешкод в користуванні вказаним приміщенням відповідачу ніхто не чинить і не чинив. Таким чином, [PERSON] без поважної причини понад шість місяців не користується вказаною квартирою. Підстави для збереження жилого приміщення за вказаною адресою за [PERSON] , передбачені ст. 71 ЖК України, відсутні. В теперішній час позивач має намір приватизувати вказану квартиру. Однак у зв`язку з реєстрацією відповідача в зазначеній квартирі та його відсутністю це зробити неможливо. Оскільки добровільно знятися з реєстраційного обліку за адресою спірної квартири відповідач не бажає, позивач змушений звернуся до суду з вказаним позовом. ІІ. Виклад позиції третьої особи. 17.08.2020 року Остапенко О.І. діючи в інтересах виконавчого комітету ХМР на підставі довіреності надала письмові пояснення за змістом яких просила в задоволенні позову відмовити, оскільки позивач не є власником квартири, а тому не має права вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. ІІІ. Виклад позиції позивача у відзиві на позов. 02.11.2020 року представник позивача за довіреністю [PERSON] через канцелярію суду подала відзив на позов у якому просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Вказала, що позивач у позові посилається на те, що є наймачем приміщення та просить вирішити спір з урахуванням норм ЖК України. Підставою заявлених позовних вимог є положення ст. ст. 71-72 ЖК України та відсутність члена сім`ї у житловому приміщенні понад шість місяців без поважної причини, а предметом спору у цій справі є визнання відповідача таким, який втратив право користування житловим приміщенням - квартирою, яка не перебуває у власності з вищезазначених підстав. З часу залишення квартири відповідач припинив будь-які зв`язки як з позивачем, так і з спірним житлом. Всі обов`язки за договором найму жилого приміщення несе лише позивач, сплачує за всі комунальні послуги, проводить ремонти житлового приміщення та інше утримання квартири. Ніяких особистих речей відповідача в цій квартирі не залишилось. Поважних причин відсутності відповідача в жилому приміщенні за місцем реєстрації немає. Оскільки відповідач не користується житловим приміщенням без поважних причин понад 6 місяців є таким, що втратив право користування цим житлом. ІV. Процесуальні дії суду у справі. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 05.08.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 17.08.2020 року Остапенко О.І. діючи в інтересах Херсонської міської ради на підставі довіреності через канцелярію суду подала письмові пояснення. Судові засідання призначені на 08.09.2020 року, 05.10.2020 року не відбулися у зв`язку з неявною відповідача. Розгляд справи відкладено на 22.10.2020 року. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 22.10.2020 року постановлено допитати у якості свідків в судовому засіданні: [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] судове засідання відкладено на 30.11.2020 року. У судовому засідання 30.11.2020 року суд ухвалою із занесенням до журналу судового засідання постановив розглядати справу у заочному порядку. Допитано свідків [PERSON] та [PERSON] , від допиту свідка [PERSON] сторона позивача відмовилася посилаючись на неможливість забезпечити явку свідка у судове засідання. Позивач та представник позивача надали пояснення у справі з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у передбачений законом спосіб. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився. У поясненнях на позовну заяву просив справу розглядати без участі представника третьої особи. У судовому засіданні оголошено перерву до 17.12.2020 року. У судове засідання 17.12.2020 року позивач не з`явився, представник позивача за довіреністю [PERSON] подала заяву про розгляд справи без її участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечила та наполягала на задоволенні позовних вимог. У час призначений до розгляду справи відповідач у судове засідання повторно не з`явивсь. Про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, зокрема шляхом направлення судових повісток про виклик за відомим суду зареєстрованим у встановленому законом порядком місцем їх проживання або місцезнаходженням, направлення СМС-повідомлення, опублікування оголошень на офіційному веб-сайті судової влади України: https://court.gov.ua/unknown/sud2125. У час призначений до розгляду справи представник третьої особи у судове засідання не з`явивсь, надаючи письмові пояснення 17.08.2020 року Остапенко О.І. діючи в інтересах Херсонської міської ради просила розглядати справи за її відсутності. Як передбачено п.2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Згідно висновків Європейського суду з прав людини, зазначеного у рішенні у справі «Вячеслав Корчагін проти Росії» №12307 - учасник справи, що повідомлений за допомогою пошти за однією із адрес, за якою він зареєстрований, але ухилявся від отримання судової повістки. Тому йому повинно було бути відомо про час і місце розгляду справи. Він також міг стежити за ходом його справи за допомогою офіційних джерел, таких як веб-сторінка суду. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. З матеріалів справи вбачається, що копію ухвали з копією позовної заяви та доданими до неї документами відповідачем отримано не було. Судом повторно направленні ці матеріали на адресу відповідача рекомендованою кореспонденцією. Враховуючи, що відповідач відповідно до інформації про зареєстроване місце проживання є зареєстрованим за адресою зазначеною позивачем та на яку відповідно судом і спрямовувалась вся кореспонденція, вважається таким, що повідомлений належним чином, однак у судові засідання не з`являвся, письмових заяв та клопотань до суду не подавав. Відзиву на позов до суду не надходило. Таким чином, у встановлений судом в ухвалі від 05.08.2020 року строк, відповідач будучи повідомленим належним чином, відзиву на позов не подав, клопотання не надходили. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПУ України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, враховуючи згоду позивача, представника позивача про розгляд справи у його відсутності у заочному порядку із ухвалення рішення при заочному розгляді справи на підставі поданих позивачем документів та повторної неявки у судове засідання належним чином повідомленого про день, час та місце судового розгляду справи відповідача і відсутності будь-яких заяв від нього, суд постановляє розглянути справу за відсутності учасників справи із ухваленням заочного рішення, крім того, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. З`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. V. Фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст правовідносин. Судом встановлено, що [PERSON] визнано наймачем квартири [ADDRESS] відповідно до витягу з протоколу №10 засідання міської громадської комісії з житлових питань при виконавчому комітеті Херсонської міської ради від 09.10.2018 року, затвердженого рішенням виконкому міської ради від 06.11.2018 №333. 05.12.2019 року між Департаментом житлово-комунального господарства ХМР та [PERSON] укладено договір №1253 найму житлового приміщення. За умовами договору наймодавець надав позивачу 4-кімнатну квартиру [ADDRESS] . [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , разом з ним зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , що підтверджено довідкою №126 від 26.11.2020 року. Довідкою ПАТ «Державний ощадний банк України» від 27.08.2018 року [PERSON] № [ADDRESS] в списках, складених у Дніпровському районі ХОУ АТ «Ощадбанк України» філія 10021/084 житловий чек не використав. Відповідно до довідки №11720/36.1/02/19, виданої 04.12.2019 року Дніпровським ВП ХВП ГУНП в Херсонській області, 28.05.2013 року надійшло повідомлення про те що, 22.05.2013 року гр. [PERSON] , [INFO] проживав за адресою: [ADDRESS] , пішов з місця мешкання та не повернувся. За даним фактом 29.05.2013 року слідчим відділенням Дніпровського ВП ХВП ГУНП в Херсонській області відкрито кримінальне провадження №12013230030002664, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого, ч. 1 ст. 115 КК України. На даний час місцезнаходження гр. [PERSON] не встановлено. Факт реєстрації відповідача за адресою: [ADDRESS] підтверджується інформацією з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання територіального органу ДМС України в Херсонській області та поквартирною карточкою. Актом, від 02.12.2019 року у складі членів правління ОСББ «Східний 17»: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] встановлено, що [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але не проживає з 28.05.2013 року. У судовому засіданні 30.11.2020 року сідок [PERSON] повідомила, що проживає за адресою: [ADDRESS] . З позивачем та відповідачем знайома з того часу як отримували квартири у будинку. [PERSON] є сином позивача, у квартирі не проживає близько 13-14 років. Обставини за яких відповідач зник свідку не відомі. У судовому засіданні 30.11.2020 року сідок [PERSON] повідомила, що проживає за адресою: [ADDRESS] . З позивачем та відповідачем знайома з 1988 року. Відповідача знає з дитинства, однак років 7-8 тому він не живе за адресою реєстрації. [PERSON] товаришував з сином свідка, від якого їй відомо, що відповідач працював на будівництві. Про те, що відповідач пішов з дому свідок чув від інших сусідів. VІ. Оцінка Суду. Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). За змістом статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Згідно із частиною четвертою статті 9 Житлового кодексу Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Судом встановлено, що відповідач правомірно вселився та був зареєстрований у спірному житловому приміщенні. За змістом статті 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу. Відповідно до статті 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Стаття 71 ЖК Української РСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом. Відповідно до статті 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Аналіз статей 71, 72 ЖК Української РСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин такого непроживання. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи. Процесуальний закон покладає обов`язок на позивача довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Подібний висновок висловлений у постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц, та від 9 червня 2020 року у справі № 279/4963/17. Європейський суд з прав людини вказує, що «втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла». Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету, не здійснюється згідно із законом та не може розглядатись як необхідне в демократичному суспільстві. Суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1ст.76 ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2ст.77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2ст.78 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. ст. 12, 81 ЦПК України). Всебічно і повно з`ясувавши всі обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позивача, об`єктивно оцінивши наявні докази у сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки відповідач відсутній у спірній квартирі протягом більш ніж шість місяців, поважних причин, визначених частиною третьою статті 71 ЖК України, судом не встановлено, витрат по утриманню майна відповідач не несе, а тому позов підлягає задоволенню. VІІ. Заходи забезпечення позову (заяви). Заходи забезпечення позову (заяви) судом не застосовувалися. VІІI. Розподіл судових витрат між сторонами. Позивачем не заявлено вимогу про стягнення з відповідача судових витрат. На підставі викладеного та

Outcome: approved