Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-25 00:00:00

Звернувшись до суду, позивач посилається на те, що вона являється дочкою померлої [INFO] року [PERSON], після смерті якої успадкувала за заповітом право власності на дві земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а саме площею - 3,8209 га з кадастровим номером [NUMBER] та площею - 3,7552 га з кадастровим номером [NUMBER], які розташовані на території Насташівської сільської ради Рокитнянського району Київської області. Зазначає, що після отримання свідоцтв про право на спадщину за заповітом на вказані земельні ділянки з метою з'ясовувати у кого в оренді перебувають останні та отримання інформації про місце їх розташування вона 19.08.2015 року через адвоката звернулася до Відділу Держземагентства у Рокитнянському районі Київської області. З відповіді останнього від 08.09.2015 року за № 29-1022-0.2-2827/2-15 вона дізналася, що в Поземельній книзі 17.07.2012 року за реєстровим № 32270004000862 здійснено запис про реєстрацію додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки, укладеної між [PERSON] та товариством з обмеженою відповідальністю «Агропромисловий комплекс «Насташка», дія якої поширюється на обидві земельні ділянки. Також їй стало бути відомим, що примірник вказаної додаткової угоди до договору оренди у архіві відділу відсутній. Віднайшовши договір оренди земельної ділянки від 25 жовтня 2006 року, за яким відповідачу було передано в оренду у відповідності до Акту прийому-передачі об'єкта оренди (земельної ділянки) без дати земельну ділянку площею 7,576 га, вона звернулася до останнього та отримала від нього у відповідь дві Додаткові угоди до вказаного Договору оренди земельної ділянки від 25 жовтня 2006 року №040634700970, а саме: Додаткову угоду без номера від 02.11.2008 року, зареєстровану в Рокитнянському районному відділі Київської регіональної філії державного підприємства Центр Державного земельного кадастру 09.11.2009 року за № 040995300581, за якою п.4 Договору викладено в редакції - «4. договір укладено на 7 (сім) років, починаючи з моменту підписання додаткової Угоди»; Додаткову угоду без номера та без дати її укладення, зареєстровану в Управлінні Держкомзему у Рокитнянському районі Київської області 17.07.2012 року за №322370004000862, за якою договір оренди було доповнено пунктом 4.1 слідуючого змісту: «Починаючи з моменту закінчення строку дії договору зазначеного в п.4 даного договору, строк дії договору продовжено на 7 (сім) років.». З візуального огляду наданих відповідачем Додаткових угод вона зрозуміла, що останні її мамою не підписувались і відповідач неправомірно користується земельними ділянками, що належали [PERSON]. У звязку із цим вона звернулася до Відповідача із письмовою заявою про відсутність своїх намірів продовжувати орендні правовідносини та бажання обробляти свої земельні ділянки самостійно і на що їй було надано відповідь № 201 від 21.09.2015 року про те, що задовольнити її прохання не можливо, оскільки між нею та відповідачем не існують договірні відносини. 14.04.2016 року вона надіслала на адресу відповідача пакет документів у підтвердження її права власності на земельні ділянки та повторну заяву про припинення використання та повернення земельних ділянок у зв'язку з відсутністю договірних відносин між спадкодавицею та відповідачем і між позивачем та відповідачем. Вважає спірні правочини незаконними та просить суд визнати їх недійсними у відповідності до положень ст.ст. 203, 215 ЦК України, ст.ст. 1, 2, 6, 16 Закону України «Про оренду землі», ст.ст. 93, 125 ЗК України, ст.26 ч. 2 ЗУ «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» і зобов'язати відповідача передати їй належні на праві власності земельні ділянки, які є предметом спірних Додаткових угод до договору оренди землі від 25.10.2006 року № 040634700970, укладеного між [PERSON] та товариством з обмеженою відповідальністю «Агропромисловий комплекс «Насташка». Третя особа, будучи належним чином повідомленою, в судове засідання свого представника не направила та подала заяву, якою розгляд справи просила провести у відсутності свого представника та при вирішенні спору по суті поклалася на розсуд суду. За викладеного, заслухавши думку представників сторін спору, суд ухвалив провести розгляду спору по суті у відсутності представника третьої особи, що узгоджується із положеннями ст.169 ЦПК України. В судовому засіданні представник позивача уточнила позовні вимоги, прохаючи визнати недійсною та скасувати державну реєстрацію лише Додаткову угоду без номера та без дати її укладення, зареєстровану в Управлінні Держкомзему у Рокитнянському районі Київської області 17.07.2012 року за №322370004000862. При цьому підтримала обставини спору та підстави, за яких просила задовольнити позовні вимоги. Також уточнила, що просить визнати спірні угоди недійсними з підстав їх нікчемності і що підтверджується висновком судової почеркознавчої експертизи в тім, що підпис у спірній додатковій угоді від імені [PERSON] вчинений не нею особисто, а іншою особою. Представник відповідача проти позову заперечила, посилаючись на необгрунтованість позовних вимог, зважаючи, що дійсно між ТОВ «АПК «Насташка»» та [PERSON] було укладено договір оренди земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та додаткові угоди до даного договору. Даний договір та угоди були укладені та зареєстровані у відповідності до діючих на той час вимог законодавства України. Зазначила, що з моменту укладання договору оренди та до теперішнього часу відповідач належним чином виконує зобов'язання по даному договору, а саме використовує земельну ділянку у відповідності до умов договору та виплачує орендну плату за користування земельною ділянкою, яку регулярно отримувала [PERSON] (спадкодавець позивачки) до моменту її смерті, а потім сама позивачка. Твердження позивача стосовно того, що додаткові угоди до договору оренди не підписані [PERSON] та вона не надавала згоди на укладання спірних угод є надуманими та не підтверджені жодними доказами. Просила у задоволенні позову відмовити. Заслухавши у судовому засіданні представників сторін спору, свідків, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на повному, всебічному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Позивач є дочкою померлої [INFO] року [PERSON], що доводиться свідоцтвом про народження позивача серії [NUMBER], виданим 01.03.1964 року Насташівською сільською Радою Таращанського району Київської області та свідоцтвом про її одруження серії [NUMBER], виданим 27.06.1981 року Насташівською сільською Радою Рокитнянського району Київської області 27 червня 1981 року. Спадкодавиці на праві власності належали дві земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а саме земельна ділянка площею - 3,8209 га з кадастровим номером [NUMBER] та земельна ділянка площею 3,7552 га з кадастровим номером [NUMBER], які розташовані на території Насташівської сільської ради Рокитнянського району Київської області та були успадковані позивачем за заповітом і про що свідчать видані 10.07.2015 року приватним нотаріусом Рокитнянського районного нотаріального округу Скоробагатько В.Д. свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії [NUMBER] та серії [NUMBER]. За свого життя, а саме 25.10.2006 року спадкодавець в особі [PERSON] уклала з відповідачем у справі договір оренди вказаних земельних ділянок строк дії якого був визначений сторонами угоди терміном п'ять років. 09.11.2009 року в Рокитнянському районному відділі Київської регіональної філії державного підприємства Центр державного земельного кадастру зареєстровано за № 040995300581 Додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки від 25.10.2006 року, укладену між [PERSON] та відповідачем у справі, відповідно до умов якої строк дії договору оренди земельної ділянки від 25.10.2006 року вважався укладеним на 7 років, починаючи з дня підписання такої Додаткової угоди. 17.07.2012 року аналогічну угоду між без дати та номера між тими самими сторонами було зареєстровано в Управлінні Держкомзему у Рокитнянському районі Київської області за № 322370004000862. За змістом останньої строк дії Договору оренди земельної ділянки від 25.10.2006 року, зазначений у пункті 4 останнього, продовжувався на 7 років, починаючи з моменту його закінчення. Разом з тим, як вбачається зі змісту наявного у матеріалах справи висновку судової почеркознавчої експертизи від 07.02.2017 року № 13495/13496/16-32 підписи від імені [PERSON] виконані не нею, а іншою особою. Викладене підтверджується поясненнями у судовому засіданні сторін спору та їх представників, дослідженими у судовому засіданні письмовими матеріалами справи, якими є: ●Паспорт на імя позивача [NUMBER] (а.с. 8); ●Свідоцтво про смерть [PERSON] серії [NUMBER] (а.с.9); ●Свідоцтво про народження позивача [NUMBER] (а.с. 9); ●Свідоцтво про одруження позивача [NUMBER] (а.с. 10); ●Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 10.07.2015 року приватним нотаріусом Рокитнянського районного нотаріального округу Скоробагатько В.Д. (а.с. 10); ●Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 10.07.2015 року (а.с. 11); ●Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 10.07.2015 року (а.с. 12); ●Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 10.07.2015 року приватним нотаріусом Рокитнянського районного нотаріального округу Скоробагатько В.Д. (а.с. 13); ●Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 10.07.2015 року (а.с. 14); ●Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 10.07.2015 року (а.с. 15); ●Запит адвоката Чорненької О.І. від 19.08.2015 року на імя начальника відділу Держкомземагенства у Рокитнянському районі Київської області та відповідь на останній (а.с. 16); ●Договір оренди земельної ділянки від 25.10.2006 року, укладений між [PERSON] та ТОВ «Агропромисловий комплекс «Насташка» (а.с. 17); ●Акт прийому-передачі об'єкта оренди (земельної ділянки) за договором оренди від 25.10.2006 року (а.с. 18); ●Додаткова угода до договору оренди земельної ділянки від 25.10.2006 року без дати та номера (а.с. 19); ●Додаткова угода до договору оренди земельної ділянки від 02.11.2008 року без номера (а.с. 20); ●Заява позивача на імя відповідача від 21.08.2015 року (а.с. 21); ●Заява позивача на імя відповідача від 14.04.2016 року (а.с. 22); ●Висновок судової почеркознавчої експертизи (а.с. 78-89). Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Аналогічні положення містяться у 15 та 16 статтях ЦК України, за якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і одним із способів його захисту є визнання правочину недійсним. За вимогами ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Відповідно до положень статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказів. Відповідно до статті 60 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов»язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині подання ними доказів та заяви клопотань, а також шляхом проведення за їх клопотаннями судових експертиз. З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу на підставі тих доказів, які є у матеріалах справи і вважає, що їх достатньо для розгляду спору по суті. Судом встановлено, що правовідносини, які склалися між сторонами стосуються правочинів у сфері оренди землі та регулюються положеннями ст.ст. 202, 203, 215, 316, 317, 626, 638 ЦК України, ст.ст. 1- 6, 13, 14, 16, 35 Закону України «Про оренду землі», ст.ст. 2, 3, 125, 152, 158 Земельного Кодексу України. Так, відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно статті шостої вказаного Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч.1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. За правилами ч.1 та ч. 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно з положеннями ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, а якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст. 16 Закону України «Про оренду землі», укладання договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. В розумінні ч.1 ст. 316 та ч 1 ст. 317 ЦК України право власності є право особи володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. За правилами ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, визнання угоди недійсною. Відповідно до ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) і в тому числі з підстав недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно ч. 1 ст.14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди укладається у письмовій формі та відповідно до статті 18 цього Закону набуває чинності після його державної реєстрації. На разі, як вбачається із встановлених обставин справи, спірна Додаткова угода укладена у письмовій формі, як того вимагають вимоги закону, проте в ній відсутній підпис однієї із сторін правочину - орендодавця в особі [PERSON], на що вказує сукупність отриманих у справі доказів (висновок судової почеркознавчої експертизи, покази свідків) і що у свою чергу вказує на відсутність підстав вважати, що договір укладений сторонами спору у письмовій формі, як того вимагає закон, і що на його укладання та на умовах, які у ньому зазначені, мала волевиявлення [PERSON]. Разом з тим, з огляду на викладене, слід констатувати, що спірний договір, який також пройшов державну реєстрацію, є вчиненим і що є підставою для його визнання недійсним за ст. ст.203, 215 ЦК України як відсутність волевиявлення власника земельної ділянки на його укладання на визначених у ньому умовах. Такий висновок суду узгоджується із положеннями Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». Таким чином, підсумовуючи викладене, оцінючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні кожного отриманого у справі доказу зокрема та належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про доведеність обставин позову, а тому порушене право позивача підлягає частково судовому захисту шляхом визнання недійсною Додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки № 040634700970 від 25.10.2006 року без номера та дати, укладену між [PERSON] та товариством з обмеженою відповідальністю «Агропромисловий комплекс «Насташка» та зареєстровану 17.07.2012 року в управлінні Держкомзему у Рокитнянському районі Київської області за № 322370004000862. Вимога позивача про скасування судом державної реєстрації спірної угоди не підлягає задоволенню судом оскільки не ґрунтується на вимогах закону. Так, за вимогами ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»у разі скасування на підставі рішення суду документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується. Відповідно до вимог ч.1 ст. 236 ЦК України спірний правочин має бути визнаний недійсним з моменту його вчинення. Оскільки з огляду на отримані у справі докази не можливо встановити дату укладення спірної угоди, суд знаходить справедливим визнання останньої недійсною з моменту проведення її державної реєстрації, тобто з 17.07.2012 року. На підставі викладеного,

Outcome: partial