Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-29 00:00:00

Згідно позову, відповідно до укладеного договору № б/н від 14 липня 2009 року [PERSON] в Публічному акціонерному товаристві Комерційний банк «ПриватБанк» отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 250 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач свої зобовязання за кредитним договором виконав належним чином, надавши позичальнику кошти в зазначеному розмірі. Умови погашення кредиту позичальником не виконані. Станом на 31 липня 2015 року заборгованість позичальника перед банком становить 5808,05 гривень, з яких: -181,01 гривень заборгованість по кредиту; -2524,28 гривень заборгованість по відсотках за користування кредитом; -2350,95 гривень пеня та комісія; -500 гривень штраф (фіксована частина); -252,76 гривень штраф (процентна складова). ПАТ КБ «ПриватБанк» просить суд стягнути з [PERSON] зазначену заборгованість. Позивач [PERSON] акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», належним чином та завчасно сповіщений про час та місце розгляду справи в судове засідання представника не направив. Надав суду письмову заяву, згідно якої підтримав заявлені позовні вимоги та доводи позовної заяви, на яких вони ґрунтуються. Просить розглянути справу за відсутності свого представника. Відповідач [PERSON], залучена до участі у розгляді справи ухвалою суду від 16 жовтня 2015 року у якості правонаступника померлого відповідача [PERSON], також була належним чином та завчасно сповіщена про час та місце розгляду, однак в судове засідання не зявилася, про причини неявки суду не повідомила. За ухвалою суду розгляд справи проведений за відсутності сторін в порядку ст. 224 ЦПК України заочно за наявних в справі доказів. На підставі досліджених письмових доказів судом встановлені наступні фактичні обставини: Згідно копій анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 6) і Умов та Правил надання банківських послуг (а.с. 8-13), 14 липня 2009 року [PERSON] уклав з Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є [PERSON] акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» кредитний договір № б/н, який складається з анкети-заяви позичальника та Умов та Правил надання банківських послуг, на підставі якого отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 250 грн. на платіжну картку «Універсальна» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно умов договору, погашення кредиту та сплата відсотків мають здійснюватися щомісячними платежами. Позивач свої зобовязання за кредитним договором виконав належним чином. За розрахунками позивача (а.с. 4-5), заборгованість за вказаним кредитним договором станом на 31 липня 2015 року становить 5808,05 гривень, з яких: -181,01 гривень заборгованість по кредиту; -2524,28 гривень заборгованість по відсотках за користування кредитом; -2350,95 гривень пеня та комісія; -500 гривень штраф (фіксована частина); -252,76 гривень штраф (процентна складова). Аналізуючи правовідносини, що є предметом судового розгляду, суд враховує наступне: Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. За ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Як передбачено ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до ст. 610 ЦК України, порушення зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: ... сплата неустойки; За ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобовязання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Суд виходить з того, що між позивачем та [PERSON] виникли договірні відносини з приводу надання кредиту, які регулюються параграфами 1, 2 глави 71 Цивільного кодексу України. [PERSON], як позичальник за кредитним договором, в порушення вимог ч. 1 ст. 1049, ч. 1 ст. 1054 ЦК України прострочив виконання грошового зобовязання в частині повернення позикодавцеві чергової частини позики у строк та в порядку, що встановлені договором, та сплати процентів за користування кредитом, що згідно п. 3 ч. 1 ст. 611, ч. 1 ст. 624 ЦК України спричиняє наслідки: -наявність у банківської установи права вимагати стягнення простроченої заборгованості за кредитом; -наявність у банківської установи права вимагати сплати процентів, належних банку; -наявність у банківської установи права вимагати сплати неустойки (пені) за прострочення виконання грошового зобовязання щодо сплати чергової частини кредиту та процентів за користування кредитом. Позичальник згідно вимог ч. 1 ст. 625 ЦК України не звільнявся від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання, і на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України був зобовязаний сплати суму боргу. Згідно копії актового запису про смерть (а.с. 55), [PERSON] помер 22 жовтня 2012 року. Суд виходить з того, що за ч. 1 ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. За ч. 1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. З інформаційної довідки зі спадкового реєстру «Заповіти/спадкові договори» (а.с. 60-62) вбачається, що [PERSON] заповіту після себе не залишив. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Четвертою дніпропетровської державною нотаріальною конторою надані відомості на підтвердження того факту, що після смерті [PERSON] на підставі заяви про прийняття спадщини № 76 від 12 січня 2013 року від імені [PERSON] було відкрито спадкову справу № 35/2013 та 19 жовтня 2013 року за реєстровим № 3-2608 видано свідоцтво про право на спадщину на її імя. За ч.ч. 2, 3 ст. 1281 ЦК України, кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Суд,

Outcome: dismissed