Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-04 00:00:00

Івано-Франківський слідчий ізолятор звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користуванням житловим приміщенням [ADDRESS], у зв'язку з її відсутністю в цьому приміщенні понад шість місяців без поважних причин. Представник позивача у судове засідання не з'явився, однак подав суду заяву, в якій позов підтримав та просив його задовольнити. Фактично представник позивача не заперечив проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явилася, хоча про час і місце судового розгляду повідомлялася належним чином, а тому, виходячи зі змісту ч.1 ст. 224 ЦПК України, та того, що відповідач про причини неявки суд не повідомила і не надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, а позивач подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Дослідивши письмові докази, які надані суду позивачем на обґрунтування вимог позову, з'ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про те, що із встановлених обставин справи випливають цивільні правовідносини, а також про належну обґрунтованість позовних вимог у зв'язку з наступним. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно вимог статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог чи заперечень, крім випадків наявності підстав для звільнення від доказування, передбачених статтею 61 ЦПК України. Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло, держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Згідно ч. 4 ст. 311 ЦК України, фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 71 Житлового кодексу Української РСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст. 72 ЖК Української РСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Суд вважає належними подані позивачем докази відсутності фактичного проживання відповідача у приміщенні [ADDRESS] протягом шести місяців - акти від 08.06.2012 року, 15.05.2013 року та 19.12.2013 року, які за переконанням суду, з огляду на періоди між обстеженнями, є достатніми для встановлення обставини фактичного не проживання особи відповідача у зазначеному приміщенні (а.с. 5-10). Відповідачу 26.12.2012 року та 03.04.2013 року надсилалася вимога про добровільне зняття з реєстрації у приміщенні [ADDRESS], однак вона залишена без відповіді та задоволення (а.с. 12, 13). Оскільки обставина відсутності фактичного проживання [PERSON] в приміщенні [ADDRESS] підтверджена належними доказами, суд вважає, що позовні вимоги є підставними. Оскільки рішення є заочним, надання відповідачем суду доказів його фактичного проживання в адміністративному будинку, які спростовують зазначені подані позивачем докази, сприятиме забезпеченню права відповідача на справедливий суд. У даний час обставина відсутності фактичного проживання відповідача в приміщенні [ADDRESS] нічим не спростована, а тому є підстави для задоволення позову. За таких обставин,

Outcome: approved