Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-22 00:00:00

Звертаючись до суду позивач на підставі вимог ст. ст.328, 344 ЦК України заявляє позовні вимоги, а саме: - визнати за [PERSON] (ІПН [NUMBER]) право власності за набувальною давністю на 1/2 житлового будинку разом з надвірними будівлями, що розташовані за адресою м. Харків, вулиця Погранична, 32. В обґрунтування заявленого змісту позовних вимог, позивачка вказала: Позивачка - [PERSON], перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], що свідчить копія свідоцтва про розірвання шлюбу І-ВЛ № 013223 від 04.04.1995 року та копією рішення Ленінського районного народного суду м. Харкова від 14.10.1992 року. Під час шлюбу позивачем та [PERSON] було придбано житловий будинок за адресою м. Харків, вул. Погранична, 32, згідно договору купівлі-продажу від 30.09.1981 р. Рішенням Ленінського районного народного суду м. Харкова від 14.10.1992 року, було встановлено, що позивач та відповідач під час сумісного проживання у шлюбі, за спільні кошти, придбали житловий будинок за адресою м. Харків, вул. Погранична, б. 32, що після придбання був зареєстрований за [PERSON] Вищевказаним судовим рішенням було визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частини придбаного подружжям будинку з надвірними будівлями, замість цілого будинку. Проте, з моменту розірвання шлюбу та на момент звернення позивача до суду, відповідач не оформлював своє право власності на частину будинку, не утримував будинок, не проживав в будинку. На даний час, заявник звернулася до нотаріуса для початку оформлення спадщини, проте нотаріус повідомила, що 1/2 частини вищезазначеного будинку позивачка не може віднести до складу спадщини у звязку із відсутністю реєстрації відповідної частини будинку на імя позивачки. Відповідно до п.4 статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. У звязку з тим, що судовим рішенням, яке набрало законної сили, було встановлено факт придбання вказаного будинку за час спільного проживання в шлюбі та за спільні кошти подружжя, на підставі п. 4 статті 82 ЦПК України даний факт не потребує повторного доказування. На протязі всього часу, з моменту придбання будинку, виключно позивач постійно проживає в будинку, утримує будинок, одноосібно сплачує отримані комунальні послуги, жодних майнових претензій на ? частину зазначеного будинку від третіх осіб та конкретно від відповідача, позивач не отримувала. Придбаним з відповідачем будинком [PERSON] фактично володіє з моменту придбання, тобто з 1981 року, понад 10 років. Відповідач заперечень стосовно позовних вимог суду не надав. \~ \~ \~ \~Позивачка на позові наполягала, який визнав відповідач повністю, що вказали в заявах наданих суду. У разі визнання позову ухвалення рішення відбувається у порядку, визначеному ст.206 ч.4 ЦПК України. Згідно з\~ч.4\~ст.206\~ЦПК України,\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.. Оцінивши в сукупності докази матеріалів справи якими обґрунтовані позовні вимоги, суд дійшов наступному: Вимогами статті 12 ч.3 ЦПК України визначено: Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог частини 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 328 ЦК України зазначено, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За змістом статті 368 ч.1 ЦК України визначено: 1. Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. За змістом вимог статті 369 ч.1 ЦК України визначено:1. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Стаття 344 ЦК України визначено: Особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном\~ протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно до п.8 прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, правила статті 344 ЦК України, про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved