Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-23 00:00:00

Згідно позовної заяви та усних пояснень позивача в судовому засіданні 27.04.2016 року між ним та ТОВ «Славянський кредит» укладено договір №2030 відповідно до умов якого ТОВ «Славянський кредит» взяло на себе зобовязання надати йому кредитні кошти в розмір 150000 гривень строком на 120 місяців. Він за умовами договору зобовязався сплачувати щомісячний платіж у розмірі 1500 гривень. На виконання зазначених в договорі зобовязань, а також на вимогу представників ТОВ «Славянський кредит», позивач в день підписання договору - 27.04.2016 року через термінал ПАТ КБ «ПриватБанк» перерахував подвійну щомісячну суму платежів в розмірі 3000 гривень на імя ФОП [PERSON], за реквізитами зазначеними в смс-повідомленні, надісланому ТОВ «Славянський кредит». В подальшому представниками ТОВ «Славянський кредит», з метою найшвидшого отримання позики, запропоновано перерахувати ФОП [PERSON] ще 5000 гривень. 06.05.2016 року через термінал ПАТ КБ «ПриватБанк» позивачем перераховано на імя ФОП [PERSON] ще 5000 гривень. Однак, свої зобовязання за укладеним договором відповідач ТОВ «Славянський кредит» не виконало, позику не надало. На телефонні дзвінки представники відповідача не відповідають, а тому позивач припинив виконувати умови вищевказаного договору. Позивач [PERSON] вважає, що відповідачем ТОВ «Славянський кредит» порушено його права як споживача, а відповідачем ФОП [PERSON] безпідставно отримано перераховані кошти, а тому він має право на повернення безпідставно набутих відповідачем коштів. Крім того, позивач вважає, що відповідач ФОП [PERSON] зобовязаний сплатити йому проценти за незаконне користування сплаченими ним за вказаним договором коштами за період з 27.04.2016 року по 27.10.2016 року в розмірі 249,26 гривень та за період з 06.05.2016 року по 27.10.2016 року в розмірі 392,06 гривень. На підставі наведеного позивач, з посиланням на ст.ст.536, 1212, 1214 ЦК України, просить стягнути з ФОП [PERSON] на його користь безпідставно одержані кошти в сумі 8000 гривень, 641 гривню 32 копійки процентів та судові витрати в розмірі 664 гривні. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, не заперечив проти заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, хоча про місце, день та час розгляду справи повідомлялися належним чином через оголошення у пресі, згідно вимог ст.ст.74, 75 ЦПК України. Судом прийнято рішення про заочний розгляд справи на підставі ч.4 ст.169, ч.1 ст.224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 27.04.2016 року між ТОВ «Славянський кредит» та [PERSON] укладено договір №2030 відповідно до умов якого позивач, маючи намір на умовах програми «СберКом» отримати позику в сумі 150000 гривень строком на 120 місяців, взяв на себе зобовязання із сплати щомісячного платежу до фонду позичальників в розмірі 1500 гривень. Предметом договору відповідно до п.1.1 є те, що клієнт доручає, а компанія приймає на себе зобовязання здійснити наступні дії, спрямовані на отримання позики, на умовах фінансового проекту «СберКом», а саме: - забезпечити оформлення договору про участь у фінансовому проекті «СберКом» між компанією та клієнтом; - надавати інформаційно-консультативні, довідкові послуги з питань діяльності та подальшої участі клієнта у фінансовому проекті «СберКом». Відповідно до п.1.3 ст.1 додатку №1 до договору №2030 від 27.04.2016 року послуги, які є предметом договору, надаються шляхом реєстрації позичальників в програмі «СберКом», метою якої є надання безвідсоткової позики, зазначеної у додатку №1 до договору. Згідно п.1.4 ст.1 вказаного вище додатку після підписання договору, позичальник реєструється у програмі «СберКом», про що повідомляється позичальнику в письмовій формі на адресу для кореспонденції або смс-повідомленням на номер стільникового телефону, що зазначені у договорі або шляхом отримання інформації у Центральному офісі товариства. Пунктом 2.3 ст.2 додатку №1 до договору №2030 від 27.04.2016 року визначено, що кошти, необхідні для отримання безвідсоткової позики (фонд позичальників), вносяться позичальником на розрахунковий рахунок товариства щомісячно. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] 27.04.2016 року та 06.05.2016 року здійснив платежі за договором №2030 від 27.04.2016 року в розмірі 3000 гривень та 5000 гривень відповідно на розрахунковий рахунок ФОП [PERSON], який був зазначений в смс-повідомленні надісланому представниками ТОВ «Славянський кредит» на його мобільний телефон. Факт здійснення позивачем платежів на розрахунковий рахунок ФОП [PERSON] обєктивно підтверджується оригіналом чеку №27042016110856 від 27.04.2016 року на суму 3000 гривень та оригіналом квитанції 0.0.547470948.1 від 06.05.2016 року на суму 5000 гривень. Свої зобовязання щодо надання позики ТОВ «Славянськи кредит» не виконало в звязку з чим [PERSON] відмовився від подальшого виконання умов договору. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого порушеного права або інтересу і суд може захистити порушене право способом передбаченим договором або законом. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Як вбачається з матеріалів справи ФОП [PERSON] не є стороною за договором №2030 від 27.04.2016 року, в статті 3 «Порядок розрахунків» додатку №1 до вказаного договору сторонами не обумовлено проведення розрахунків за договором з ФОП [PERSON] Натомість п.2.3 ст.2 та п.3.1 ст.3 додатку №1 містять посилання на те, що кошти, необхідні для отримання безвідсоткової позики (фонд позичальників), вносяться позичальником на розрахунковий рахунок товариства. За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідач ФОП [PERSON] не мав правових підстав на отримання коштів від [PERSON], а тому зобовязаний їх повернути. Згідно ч.2 ст.1214 ЦК України, у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу). Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно положень ст.1048 ЦК України, якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. За таких обставин суд вважає, що стягненню з ФОП [PERSON] на користь [PERSON] підлягають 641 гривня 32 копійки процентів за користування грошовими коштами в сумі 3000 гривень за період з 27.04.2016 року по 27.10.2016 року та грошовими коштами в сумі 5000 гривень за період з 06.05.2016 року по 27.10.2016 року (в межах періоду заявленого у позові). Розрахунок нарахування процентів наданий позивачем сумнівів у суду не викликає. Таким чином, сукупність наданих позивачем та досліджених судом доказів у достатній мірі підтверджують той факт, що вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи те, що при зверненні до суду з позовом позивачем сплачено 640 гривень судового збору, позовні вимоги до відповідача ТОВ «Славянський кредит» позивачем не пред'являлись, стягненню з відповідача ФОП [PERSON] на користь позивача підлягає саме вказана сума коштів, як витрат понесених на оплату судового збору.

Outcome: partial