Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-18 00:00:00

Звернувшись до суду, позивач посилаються на те, що вона являється власником житлового будинку, [ADDRESS] У будинку окрім неї зареєстрований її колишній чоловік [PERSON], 1973 р.н., який більше 4-х років не проживає у будинку. З того часу він жодного разу не повертався та не брав участі у витратах на утримання та ремонту будинку, не користувався його житловими приміщеннями. Перешкод у користуванні відповідачем житловою площею будинку вона не чинила. Просить визнати відповідача таким, що втратив право користування будинком [ADDRESS] В судовому засіданні позивач позов підтримала за викладених у ньому обставин і підстав та просила його задовольнити. Таку позицію свого довірителя підтримала у судовому засіданні і представник позивача. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи через оголошення в пресі, в судове засідання не з'явився, про причину своєї неявки суд не повідомив, заперечення на позов та заяви про розгляд справи у його відсутності до суду не подав. За викладеного, суд ухвалив провести розгляд справи у відсутності відповідача в порядку заочного провадження, проти чого не заперечували позивач та її представник і що узгоджується з положеннями ст. 224 ЦПК України. Заслухавши у судовому засіданні позивача та її представника, свідків [PERSON] та [PERSON], дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи із наступного. Судом встановлено, що у власності позивача перебуває житловий будинок [ADDRESS], в якому окрім неї є зареєстрованим також її мати [PERSON], дочка [PERSON] та колишній чоловік [PERSON] - відповідач у справі. З 2013 відповідач за власним бажанням залишив будинок, не користується ним і не бере участі у витратах на його утримання і місце його проживання невідоме. Викладене підтверджується показаннями у судовому засіданні позивача, свідків та дослідженими письмовими матеріалами справи, якими є: - копія паспорта на ім'я позивача [PERSON], серії [NUMBER], виданого 29.02.2000 міським відділом Білоцерківського МУГУ МВС України в Київській області; - копія технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житлови будинок [ADDRESS] - копія витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 18844203 від 16.05.2008 - житловий будинок за адресою: [ADDRESS] - копія договору дарування житлового будинку, посвідченого 28.12.2007 державним нотаріусом Рокитнянської районної державної нотаріальної контори Київської області; - акт обстеження матеріально побутових умов позивача, зі змісту якого вбачається, що в будинку [ADDRESS] зареєстрований колишній чоловік власника будинку, який з 2013 по місцю реєстрації не проживає та місце його проживання невідоме; - довідка Бирюківської сільської ради Рокитнянського району Київської області № 245 від 01.08.2017 про склад сім'ї позивача, зі змісту якої вбачається, що у будинку окрім неї зареєстрованими значаться: мати [PERSON], дочка [PERSON] та колишній чоловік [PERSON]; - копія свідоцтва про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON], видане 21.11.2007 відділом реєстрації актів цивільного стану Рокитнянського районного управління юстиції Київської області. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Аналогічні положення містяться у 15 та 16 статтях ЦК України, за якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За вимогами ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Стаття 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав і інтересів осіб. Виходячи з загальних положень права власності, власнику належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Захист права власності регулюється нормами Цивільного кодексу України. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання і в тому числі шляхом звернення до суду, обравши відповідний спосіб захисту порушеного права, визначений законом. Одним із способів захисту порушеного права власника житла є визнання особи такою, що втратила право користування житлом. Відповідно до положень статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказів. Відповідно до статті 60 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов»язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині подання ними доказів та заяви клопотань. З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу на підставі тих доказів, які є у матеріалах справи і вважає, що їх достатньо для розгляду спору по суті. Судом встановлено, що правовідносини, які склалися між сторонами спору, мають регулюватися положеннями ст. 405 ЦК України та ст. 156 ЖК Української РСР. Відповідно до положень ч. 2 ст. 405 ЦК України, на вимоги якої, як на правову підставу своїх вимог посилається позивач, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За вимогами частини першої та четвертої статті 156 ЖК Української РСР, який є чинним, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Як вбачається із встановлених обставин справи, які не викликають у суду сумнівів, відповідач, будучи бувшим членом сімї позивача, добровільно залишив у 2013 будинок і з того часу не повертавс. Участі в утриманні будинку він не приймає і його місце проживання залишається бути невідомим. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідач втратив право користування житлом у будинку [ADDRESS] оскільки є відсутнім у ньому понад один рік. Інших домовленостей між сторонами спору у судовому засіданні не встановлено, а тому оцінючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні кожного отриманого у справі доказу зокрема та належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про доведеність обставин позову та про задоволення вимоги позивача про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] Позов таким чином підлягає задоволенню. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини позовних вимог. У зв»язку з тим, що позивач є стороною, на користь якої ухвалене судове рішення, то відповідно до положень ст.ст. 79, 88 ЦПК України судові витрати по оплаті судового збору в сумі 640.00 грн. та витрати пов'язані із публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача в сумі 400.00 грн. мають бути стягнуті з відповідача на її користь. На підставі викладеного,

Outcome: approved