Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-06 00:00:00

З позовною заявою до суду звернулась [PERSON]до [PERSON]про розірвання шлюбу та стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання неповнолітньої дитини: [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця до повноліття дитини, та понесені нею судові витрати по справі. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 06.09.2013 у Московському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 827 зареєстрований шлюб між нею та відповідачем. Від шлюбу вони мають спільну неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], яка знаходиться на її повному утриманні та вихованні. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на життя, з серпня 2015 вони разом не проживають, мають роздільний бюджет. Спільне життя та збереження сім'ї неможливо та суперечить її інтересам, примирення неможливо. Позивач зазначає, що спір про поділ спільного майна між нею та відповідачем відсутній, інших дітей на утриманні відповідача немає. Позивач позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити у повному обсязі, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON], розглянути справу без її участі, про що зазначила у письмовій заяві. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не надав. В зв'язку з чим суд визнає неявку відповідача неповажною та вирішує справу на підставі наявних у ній даних. Відповідно до ч.4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу не підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, дослідивши письмові докази, прийшов до наступного. Судом встановлено, що 06.09.2013 у Московському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 827 зареєстрований шлюб між [PERSON]та [PERSON], після реєстрації шлюбу позивачу присвоєно прізвище [PERSON] (а.с.5). Від шлюбу сторони мають спільну неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], яка зареєстрована та проживає разом з матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.6,7). Сторони з серпня 2015 не підтримують шлюбно-сімейні відносини, разом не проживають, спільне господарство не ведуть. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню, та за заявою позивача після розірвання шлюбу суд залишає їй прізвище [PERSON]. Згідно із статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. За змістом статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2 ) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3 -1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3 -2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відомості про наявність та розмір доходу відповідача, а також про інших осіб, яких він зобов'язаний утримувати, у суду відсутні. Відповідач працездатний та має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання своєї неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно до повноліття дитини. Таким чином, судом встановлена наявність підстав для задоволення позову у повному обсязі. При зверненні до суду позивач понесла судові витрати по сплаті судового збору в частині вимоги про розірвання шлюбу у розмірі 704 грн. 80 коп. (а.с.1), та звільнена від сплати судового збору в частині вимоги про стягнення аліментів на підставі п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Суд розподіляє судові витрати, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України та стягує з відповідача в на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 704 грн. 80 коп., та в дохід держави судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved