Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-11 00:00:00

звернулася [PERSON] із даним позовом, де в обґрунтування позовних вимог зазначила, що 01.07.2013 була прийнята на посаду менеджера з продажу в ТОВ «Кам'яний вік плюс» з восьмигодинним та шестиденним робочим тижнем. У зв'язку з не виплатою заробітної плати [PERSON] 31.08.2013 року написана заява з проханням звільнити її відповідно до ч. 3 ст. 38 Кодексу законів про працю з 02.09.2013 року. Вказана заява про звільнення прийнята бухгалтером ТОВ «Кам'яний вік плюс» [PERSON], про що свідчить письмова розписка [PERSON]. від 31.08.2013 року. 02.09.2013 року позивач працювала, незважаючи на це, їй не видали трудову книжку, наказ про звільнення та не провели розрахунок всіх сум, що належать працівникові, а саме: заробітної плати за період з 01.07.2013 по 02.09.2013, грошову компенсацію за не використану відпустку пропорційно відпрацьовану часу та середній заробіток за весь час затримки виплат належних сум [PERSON] 02.09.2013 року [PERSON] звернулася із заявою з проханням видати їй наказ про звільнення та трудову книжку, однак директором ТОВ «Кам'яний вік плюс» в грубій формі відмовлено в наданні трудової книжки та наказу про звільнення, а також не було проведено відповідних розрахунків при звільненні. 07.09.2013 року [PERSON] відправила заяву від 02.09.2013, про видачу наказу про звільнення та трудової книжки. У позові [PERSON] просила визнати незаконним наказ ТОВ «Кам'яний вік плюс» № 19/07-13 від 19.07.2013 про звільнення позивача за п. 4 ст. 40 КЗпП України; зобов'язати ТОВ «Кам'яний вік плюс» внести зміни в трудову книжку, якими змінити формулювання звільнення з п. 4 ст. 40 КЗпП з посади менеджера з продажу ТОВ «Кам'яний вік плюс» на звільнення за власним бажанням з 02.09.2013 згідно з ч. 3 ст. 38 КЗпП України; стягнути з ТОВ «КАМ'ЯНИЙ ВІК ПЛЮС» на користь позивача 24 944,66 грн., з яких: 2 972,16 грн. - невиплачена заробітна плата, 188, 20 грн. - компенсація за невикористані дні щорічної основної відпустки пропорційно відпрацьованому часу; 17 408,62 грн. - середній заробіток за період затримки виплат з 03.09.2013 по 08.09.2014; 4375,68 грн. - вихідна допомога. Зобов'язати ТОВ ««Кам'яний вік плюс»» видати трудову книжку з внесеними записами щодо прийняття та звільнення з роботи з підстав ч. 3 ст. 38 КЗпП. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] доводи позову підтримав та просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача Мазур В.П. проти задоволення позовних вимог заперечував у зв'язку з їх необґрунтованістю та просив відмовити у їх задоволенні, визнаючи лише заборгованість по заробітній платі у розмірі 660, 48 грн. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно наказу № 01/07/13 від 01.07.2013 про прийняття на роботу [PERSON] 01.07.2013 року прийнята на посаду менеджера з продажу в ТОВ «Кам'яний вік плюс» з восьмигодинним та шестиденним робочим тижнем. Відповідно до наказу № 19/07-13 від 19.07.2013 [PERSON] звільнено з посади менеджера з продаж ТОВ «Кам'яний вік плюс», з 16.07.2013 року за здійснений 17.07.2013 року прогул без поважних причин відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України. На підтвердження доводів заперечення представником відповідача надано копію акту про відсутність на робочому місці без поважних причин від 17.07.2013 та копії доповідних та пояснювальних записок працівників ТОВ «Кам'яний вік плюс» про відсутність [PERSON] на робочому місці 17.07.2013 року та 18.07.2013 року. Із копії довідки №19, виданої 21.01.14 року Руднянською медичною амбулаторією загальної практики сімейної медицини видно, що [PERSON] перебувала з 18.07.2013 року по 22.07.2013 року на амбулаторному лікуванні та їй виданий листок непрацездатності №507706. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON]., [PERSON] та [PERSON] надали покази про те, що [PERSON] пропрацювала в товаристві недовго і 17, 18 липня 2013 року на робочому місці не з'явилася із незрозумілих причин, на роботу більше не виходила. Намагання зв'язатись із нею в телефонному режимі були марними. Крім того, свідок [PERSON]., яка є бухгалтером на підприємстві повідомила, що [PERSON] не з'явилась на роботі 17.07.2013 року і більше не появлялась, лікарняних листів не надавала. Щодо розписки про отримання заяви [PERSON] про звільнення пояснила, що не пам'ятає про написання такої розписки. За змістом ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, які до даної справи не відносяться. Докази повинні подаватись сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно із п. 4 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: 4) прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» звільнення з підстав п. 4 ст. 40 КЗпП здійснюється з додержанням вимог ст.ст. 147-1, 148, 149 КЗпП. Таким чином, звільнення за вчинення працівником прогулу є видом дисциплінарного стягнення і має застосовуватися з додержанням порядку установленого для застосування дисциплінарного стягнень. Згідно з ст. 148 КЗпП дисциплінарне стягнення застосовується за виявлення проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування у відпустці. Не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (ч. 3 ст. 40 КЗпП). Доводи позивача про те, що вона 17.07.2013 року та після 22.07.2013 року перебувала на робочому місці та виконувала свої трудові обов'язки жодними доказами у судовому засіданні не підтверджені. За таких обставин, посилання [PERSON] на ті обставини, що вона 31.08.2013 року подавала заяву про звільнення, яку начебто, отримала бухгалтер [PERSON]., є безпідставними та не узгоджуються з іншими доказами по справі. Посилання позивача в обґрунтування позовних вимог про визнання наказу про звільнення незаконним через те, що він виданий в період тимчасової непрацездатності позивача 19 липня 2013 року, суд до уваги не бере, виходячи з тих обставин, що позивача звільнено за прогул, який мав місце 17.07.2013 року, тобто, до перебування [PERSON] на амбулаторному лікуванні. Більше того, стороною позивача у судовому засіданні не надано доказів того, що листок непрацездатності надавався на підприємство. Сама лише невідповідність наказу № 19/07-13 від 19.07.2013 про звільнення [PERSON] формі наказу про припинення трудового договору ( контракту ), затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 05.12.2008 року №489 «Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці», не може бути підставою для визнання наказу незаконним. Таким чином, позовні вимоги про визнання наказу № 19/07-13 від 19.07.2013 про звільнення та зобов'язання змінити формулювання причини звільнення є недоведеними у судовому засіданні, тому у їх задоволенні слід відмовити. З огляду на те, що позивачем не надано доказів її роботи на підприємстві до 02.09.2013 року, тому позовні вимоги про стягнення заробітної плати за період з 01.07.2013 року по 02.09.2013 року та компенсації за невикористані дні щорічної відпустки за вказаний період, є безпідставними та необґрунтованими. Згідно довідки від 19.02.2014 року за відпрацьований час підприємством нараховано [PERSON] заробітну плату у розмірі 660 грн. 48 коп., які підлягають стягненню на користь позивача. ( а.с. 12 ). За змістом ст. ст. 116,117 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Оскільки позивач доказів свого звернення на підприємство із заявою про виплату їй заробітної плати не надала, то суд дійшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників цивільного процесу та надавши об'єктивну оцінку зібраним доказам по справі, суд приходить до висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги частково, стягнувши з відповідача на користь позивача нараховану заробітну плату за відпрацьований період на підприємстві у розмірі 660, 48 грн. В іншій частині позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними. На підставі викладеного, та

Outcome: partial