Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-16 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ \~\~Звернувшись до суду з заявою, [PERSON] просить встановить факт народження нею 09 травня 2016 року у м. Донецьку Донецької області дитини жіночої статі [PERSON], матірю якої є громадянка України\~ [PERSON], [INFO], батьком громадянин України [PERSON] , [INFO], посилаючись на те, що вона 09 травня 2016 року у медичному закладі м. Донецька народила дитину жіночої статті [PERSON], про що свідчить дублікат медичного свідоцтва про народження № 804, виданий Центром охорони материнства та батьківства м. Донецька.\~ Отримати свідоцтво про народження дитини в Відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки факт народження відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ, що може бути прийнято Відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації народження відповідно до статті 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Заявник [PERSON] у судове засідання не зявилась, надавши суду заяву про повне підтримання заявлених вимог та про розгляд справи у її відсутність. Представник заінтересованої особи\~Костянтинівського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління\~ юстиції у Донецької області, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявився. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Дослідивши всі обставини у справі та перевіривши їх доказами, суд вважає, що вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з таких підстав. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою ВРУ № 789-ХП від 27.02.1991 року, дитина має бути зареєстрована одразу після народження і з моменту народження має право на імя і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобовязань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до ч.1 ст. 144 СК України батьки зобовязані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в державному органі реєстрації актів цивільного стану. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» - державна реєстрація народження дитини проводиться не пізніше одного місяця з дня її народження (ч.3). Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоровя документи, що підтверджують факт народження (абз.1 ч.4) та за відсутності документа закладу охорони здоровя або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження (абз.5 ч.4). У відповідності до ст. 257-1 ЦПК України, заява про встановлення факту народження на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника (ч.1). Справи про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Судом встановлено, що заявником у даній справі є громадянка України [PERSON], [INFO], уродженка м. Єреван, Вірменія, яка зареєстрована за адресою: [INFO], що підтверджується копією паспорту серії ВК 576649, виданим 07 березня 2009 року Ворошиловським РВ ГУМВС України в Донецькій області (а.с.5-6). За твердженням заявника, 09 травня 2016 року\~ вона у медичному закладі м. Донецьку Донецької області Україна народила дитину жіночої статі. На підтвердження факту народження дитини заявником суду надані: - дублікат медичного свідоцтва про народження № 804, виданий 03 жовтня 2016 року Центром охорони материнства та батьківства м. Донецька\~ (а.с.9); - копія свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], виданого 14 травня 2016 року Жданівським міським відділом ЗАЦС (а.с.10); - копія обмінної картки родильного дому, родильного будинку. Талон 2 відомості родильного будинку, родильного відділення лікарні про породіллю [PERSON] (а.с.11); - копія протоколу УЗД на імя [PERSON] від 23.10.2015 року. (а.с.12); - протоколу УЗД в 1 триместрі на імя [PERSON] від 09.11.2015 року (а.с.13); - копія протоколу УЗД в 2 триметрі на імя [PERSON] від 30.12.2015 року (а.с.14); - виписка із історії хвороби на імя [PERSON] (а.с.15-16); - копія довідки в дитячу консультацію на імя [PERSON] від 12.05.2016 року (а.с.17); - довідка педіатра про огляд дитини, видана ЦПМСД м. Жданівки (а.с.18); - фототаблиця із зображенням заявника з немовлям та дитини (а.с.19). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Даючи оцінку допустимості таких доказів, як дублікат медичного свідоцтва про народження № 804 від 03 жовтня 2016 року, копія свідоцтва про народження [PERSON], як документам, що видані установами на тимчасово окупованій території України, суд керується ч.2 ст. 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Крім того, суд враховує норму статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» якою встановлено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Разом з тим, вирішуючи питання щодо оцінки вищезазначених доказів, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, зокрема «Loizidou v.Turkev», «Cyprus v.Turkev», а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v.the Republik of Moldova and\~ Russia»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПО наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди маж бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження дитини для реалізації особистих немайнових та майнових прав заявника [PERSON], суд, як виняток, приймає до уваги наданий дублікат медичного свідоцтво про народження та копію свідоцтва про народження [PERSON], та оцінює їх в сукупності з фототаблицею із зображення заявника з дитиною та медичними документами заявника під час вагітності та пологів, а також медичними документами дитини, та вважає, що заявлені вимоги слід задовольнити, встановивши факт народження 09 травня 2016 року у м. Донецьку Донецької області Україна громадянкою України [PERSON], [INFO], уродженкою [INFO], дитини жіночої статі дочки [PERSON], що надасть можливість отримати видане державним органом України свідоцтво про народження дитини. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ При цьому, суд не вбачає підстав для визначення походження дитини від [PERSON], оскільки [PERSON] у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] не перебуває, та останній зазначене питання перед судом не порушував. Крім того, суд зазначає, що у відповідності до ч.2 ст. 125 СК України питання походження дитини, батьки якої не перебувають у шлюбі між собою може бути вирішено у органах РАЦС за заявою матері та батька дитини або за заявою чоловіка, який вважає себе батьком дитини. Тож, заяву [PERSON] слід задовольнити частково. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: partial