Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-23 00:00:00

І. виклад позиції позивача. ПАТ Державний ощадний банк України в особі філії Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та зняття з реєстраційного обліку, мотивуючи свої вимоги тим, що 12.07.2007 року між ПАТ Державний ощадний банк України в особі філії - Іллічівське міське відділення № 8126 ВАТ «Ощадбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 51. Відповідно до умов вищезазначеного кредитного договору, позивач надав відповідачу кредит у сумі 90 000,00 доларів США із строком остаточного повернення до 12.07.2017 року, сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13% річних. У забезпечення виконання зобов`язань за вищезазначеним кредитним договором, між позивачем та відповідачем було укладено іпотечний договір № б/н від 12.07.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Одеської області Слаєвою Р.К. за реєстровим № 10307, згідно якого Банку було передано в іпотеку нерухоме майно, а саме квартира, загальною площею 112,9 кв.м, житловою площею 60,9 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з вищевикладеним, позивач змушений був звернутись до суду з цим позовом та просить в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед ПАТ Державний ощадний банк України в особі філії Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» за договором відновлювальної кредитної лінії № 51 від 12.07.2007 року у розмірі 128 402,56 доларів США (еквівалент3 648 116,01 грн., станом на 06.09.2018 року 1 дол. США = 28,411552 грн.) та 1 092 371,64 грн. з яких: -прострочений основний борг по кредиту - 81 080,71 доларів США; -прострочені проценти за користування кредитом - 47 321,85 доларів США; -пеня за прострочений основний борг по кредиту - 718 480,13 грн.; -пеня за прострочені проценти за користування кредитом - 373 301,65 грн.; -3% річних за простроченими відсотками - 589,86 грн.. Звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 12.07.2007 року за реєстровим № 10307, а саме квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 112,9 кв.м, житловою площею 60,9 кв.м., що належить на праві приватної власності [PERSON] шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/ незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Виселити [PERSON] з квартири [ADDRESS] із зняттям з реєстраційного обліку у Головному управлінні Державної міграційної служби України в Одеській області. Стягнути з [PERSON] на користь ПАТ Державного ощадного банку України в особі філії Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» судовий збір в розмірі 3 654,00 гривні (три тисячі шістсот п`ятдесят чотири гривні 00 копійок). ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив задоволити позовні вимоги в повному об`ємі. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Третя особа сповіщався належним чином, про причини неявки суд не сповістив, відзив або заперечення не надав (а.с. 139, 172, 185). ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 16.05.2018 року призначено до розгляду заяву відповідача про перегляд заочного рішення (а.с.87). Ухвалою суду від 27.08.2018 року заяву про поновлення строку на перегляд заочного рішення - задоволено, заочне рішення від 10.08.2015 року - скасовано та призначено справу до розгляду в загальному порядку (а.с.123). ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст правовідносин. 12.07.2007 року між ПАТ Державний ощадний банк України в особі філії - Іллічівське міське відділення № 8126 ВАТ «Ощадбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 51. Відповідно до умов вищезазначеного кредитного договору, позивач надав відповідачу кредит у сумі 90 000,00 доларів США із строком остаточного повернення до 12.07.2017 року, сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13% річних. У забезпечення виконання зобов`язань за вищезазначеним кредитним договором, між позивачем та відповідачем було укладено іпотечний договір № б/н від 12.07.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Одеської області Слаєвою Р.К. за реєстровим № 10307, згідно якого Банку було передано в іпотеку нерухоме майно, а саме квартира, загальною площею 112,9 кв.м, житловою площею 60,9 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.18-20). У зв`язку з вищевикладеним, позивач змушений був звернутись до суду з цим позовом (який уточнив а.с.147-161) та просить в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед ПАТ Державний ощадний банк України в особі філії Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» за договором відновлювальної кредитної лінії № 51 від 12.07.2007 року у розмірі 128 402,56 доларів США (еквівалент3 648 116,01 грн., станом на 06.09.2018 року 1 дол. США = 28,411552 грн.) та 1 092 371,64 грн. з яких: -прострочений основний борг по кредиту - 81 080,71 доларів США; -прострочені проценти за користування кредитом - 47 321,85 доларів США; -пеня за прострочений основний борг по кредиту - 718 480,13 грн.; -пеня за прострочені проценти за користування кредитом - 373 301,65 грн.; -3% річних за простроченими відсотками - 589,86 грн.(а.с. 147-161). 30.012015 року відповідно до вимог законодавства Позивачем на адресу Відповідача було направлено письмову вимогу про виконання зобов`язання, попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки, вимогу про виселення мешканців (у зв`язку із зверненням стягнення) та вимогу іпотеко держателю (а.с.6-9). Однак вимоги Позивача не виконано. Заочним рішенням Іллічівського міського суду одеської області від 10.08.2015 року позовні вимоги задоволено (а.с. 38-42). З вимогами про стягнення заборгованості позивач не звертався. Крім того, позивачем не надано належної оцінки іпотечного майна. V. Оцінка Суду. Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Частинами першою та третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основними зобов`язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. 7 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв . метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов`язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України). Таким чином, установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором лише тимчасово забороняє примусове стягнення на майно (відчуження без згоди власника). Крім того, згідно з пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Правова позиція у справі № 6-1840цс16 Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (частина перша статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Вона має похідний характер від основного зобов`язання і за загальним правилом є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 цього Закону). Підстави припинення іпотеки окремо визначені в статті 17 зазначеного Закону. Зміст цієї статті дає підстави для висновку, що припинення іпотеки можливе виключно з тих підстав, які передбачені цим Законом. Так, згідно з абзацом другим частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання. Натомість такої підстави для припинення іпотеки, як сплив позовної давності до основної чи додаткової вимог кредитора за основним зобов`язанням, цей Закон не передбачає. За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї зі сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша та друга статті 598 ЦК України). Правила припинення зобов`язання сформульовані в главі 50 «Припинення зобов`язання» розділу І книги п`ятої «Зобов`язальне право» ЦК України, норми якої передбачають, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599), переданням відступного (стаття 600), зарахуванням (стаття 601), за домовленістю сторін (стаття 604), прощенням боргу (стаття 605), поєднанням боржника і кредитора в одній особі (стаття 606), неможливістю виконання (стаття 607), смертю фізичної особи чи ліквідацією юридичної особи (статті 608 та 609). Допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбано за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення(частина 2 статті 109 ЖК Української РСР)». Така саме правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 11 листопада 2015 року справа № 1630цс15, від 25 листопада 2015 року справа № 6-1061цс15 та від 30 вересня 2015 року № 6-1892цс15. Правовий Висновок ВСУ у справі за № 6-197цс16: За змістом частини другої статті 40 Закону «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК УРСР у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Таким чином, частина друга статті 109 ЖК УРСР установлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців при зверненні стягнення на жиле приміщення застосовуються як положення статті 40 Закону України «Про іпотеку», так і норма статті 109 ЖК УРСР. Відповідно до ч.3 ст. 12, та ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З цих підстав,

Outcome: dismissed