Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-23 00:00:00

Звертаючись до суду, в обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 13.10.2015 року між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» (надалі - Банк) та [PERSON] (далі - Відповідач) було укладено кредитний договір №Р24.216.71660 (надалі - Кредитний договір). Згідно із Кредитним договором Відповідач отримав кредит в розмірі 27720, 00грн., зі сплатою 1,99% річних, з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені встановленим Кредитним договором графіком щомісячних платежів. Банк повністю виконав свої зобовязання згідно кредитного договору, та надав Відповідачу кредитні кошти, що підтверджується видатковим касовим ордером. Станом на 29.12.2016 року відповідач не повернув Банку отриманий кредит в встановлений договором термін та не сплатив нараховані відсотки та комісію, на загальну суму 29888,52 грн. 29.12.2016 року між ТОВ «Факторингова компанія «Рантьє» та Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» укладено договір факторингу №29/12-1. Згідно умов Договору факторингу Клієнт (первісний кредитор, Банк) відступив (передав у власність) Факторові (новому кредитору) з 29.12.2016 року права вимоги під фінансування від Фактора, а Фактор набуває (приймає у власність) від Клієнта з 29.12.2016 року права вимоги та здійснює їх оплату (фінансування) Клієнту за плату. Також, 28.02.2017 року між ТОВ «Факторингова компанія «Рантьє» та ТОВ «Фінансова компанія «Серет», яке змінило найменування на ТОВ «Нью Файненс Сервіс», відповідно до чинного законодавства України, був укладений Договір факторингу № 28/02-1 (надалі - Договір факторингу), за умовами якого відбулося відступлення права вимоги за Кредитним договором № Р24.216.71660 від 13.10.2015 року, за яким Відповідач являєтеся боржником. На виконання вимог ст. 1082 ЦК України відповідача письмово повідомлено про відступлення права вимоги ТОВ «НФС» за кредитним договором шляхом направлення відповідного повідомлення на адресу його реєстрації. Станом на 28 лютого 2017 року (дата відступлення права вимоги) загальна заборгованість за кредитним договором №Р24.216.71660 становила 29449, 77грн., яка складається з: -25564,3 грн. - заборгованість за тілом кредиту; -3885,47 грн. - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками та комісіями. Після відступлення права вимоги відповідачем здійснено сплату на загальну суму 975грн. Остатній платіж здійснено 07.09.2017 року. Станом на 22.09.2017 року заборгованість за договором становить 28474,77 грн. з яких: -25564,3 грн. - за тілом кредиту; -2910,47 грн. - за нарахованими та несплаченими відсотками та комісіями. Заборгованість відповідача підтверджується випискою по особовому рахунку № 29095421671660.980 та розрахунком заборгованості станом на 22 вересня 2017 року. Так, у зв'язку з тим, що відповідачем зобов'язання, що випливає з кредитного договору, не виконано та заборгованість перед позивачем не погашена, позивачем ініційована процедура стягнення заборгованості по кредитному договору. На підставі викладеного позивач просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по кредитному договору на загальну суму 28474,77 грн. та судові витрати. Представник позивача у судове засідання не з'явився, просив розглянути справу без його участі, на позові наполягав у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився. Заяву про слухання справи за його відсутністю не надав. Про причини неявки суд не повідомив. Про час і місце слухання справи повідомлений належним чином - у відповідності до вимог ч. 6, п. 2 ч. 7 ст. 128, ч. 9 ст. 130 ЦПК України, судовими повістками про виклик за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання. Відповідно до ст.280 ЦПК судом прийнято рішення про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечував. Враховуючи вищенаведене і прийняття судом ухвали про заочний розгляд справи, справа підлягає розгляду в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи. В судовому засіданні досліджені всі докази, подані учасниками справи. Клопотання про витребування і дослідження інших доказів до суду не надходило. Суд постановляє рішення на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідач не надав ні відзиву, ні заперечень за позовом, тому обставини, на які посилається позивач за текстом позовної заяви суд вважає доведеними. Дослідивши наявні у справі письмові докази та оцінивши їх в сукупності суд приходить до наступних висновків. У судовому засіданні встановлено, що 13.10.2015 року між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №Р24.216.71660 (ар.с.5). Згідно із кредитним договором відповідач отримав кредит в розмірі 27720, 00грн., зі сплатою 1, 99% річних, з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені встановленим Кредитним договором графіком щомісячних платежів. Банк повністю виконав свої зобовязання згідно кредитного договору, та надав відповідачу кредитні кошти, що підтверджується меморіальним ордером №Р24.216.71660 від 13.10.2015 року (ар.с.9). Станом на 29.12.2016 року відповідач не повернув Банку отриманий кредит в встановлений договором термін та не сплатив нараховані відсотки та комісію, на загальну суму 29888,52 грн. 29.12.2016 року між ТОВ «Факторингова компанія «Рантьє» та Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» укладено договір факторингу №29/12-1 (ар.с.42-47). Згідно умов Договору факторингу Клієнт (первісний кредитор, Банк) відступив (передав у власність) Факторові (новому кредитору) з 29.12.2016 року права вимоги під фінансування від Фактора, а Фактор набуває (приймає у власність) від Клієнта з 29.12.2016 року права вимоги та здійснює їх оплату (фінансування) Клієнту за плату. Також, 28.02.2017 року між ТОВ «Факторингова компанія «Рантьє» та ТОВ «Фінансова компанія «Серет», (яке змінило найменування на ТОВ «Нью Файненс Сервіс» (ар.с.20-24), відповідно до чинного законодавства України, був укладений Договір факторингу № 28/02-1 (ар.с.13-18), за умовами якого відбулося відступлення права вимоги за Кредитним договором №Р24.216.71660 від 13.10.2015 року, за яким Відповідач являєтеся боржником. На виконання вимог ст. 1082 ЦК України відповідача [PERSON] письмово повідомлено про відступлення права вимоги ТОВ «НФС» за кредитним договором шляхом направлення відповідного повідомлення на адресу її реєстрації (ар.с.32). Згідно розрахунку (ар.с.11), станом на дату відступлення права вимоги 28 лютого 2017 року відповідач має заборгованість за кредитним договором №Р24.216.71660 29449,77 грн., яка складається з наступного: -25564,3 грн. - заборгованість за тілом кредиту; -3885,47 грн. - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками та комісіями. Після відступлення права вимоги відповідачем здійснено сплату на загальну суму 975грн. Остатній платіж здійснено 07.09.2017 року. Станом на 22.09.2017 року згідно розрахунку (ар.с.12) заборгованість за договором становить 28474,77 грн. з яких: -25564,3 грн. - заборгованість за тілом кредиту; -2910,47 грн. - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками та комісіями. Заборгованість відповідача підтверджується випискою по особовому рахунку № 29095421671660.980 та розрахунком заборгованості станом на 22 вересня 2017 року (ар.с.10). Відповідно до ст. 536 Цивільного кодексу України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання, а договір відповідно до ст. 629 ЦК України є обовязковим для виконання сторонами. Таким чином, у порушення умов кредитного договору а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, Відповідач зобовязання за вказаним договором не виконав. Між сторонами склались правовідносини врегульовані Цивільним кодексом України. Зокрема, відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, Відповідач порушує зобовязання за даним договором. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання. Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У статті 1048 ЦК України вказано, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно із ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. В ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. ст. 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Зобов'язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов'язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Ні відзиву, ні заперечень проти позову відповідачем не надано, тому доводи позивача щодо невиконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором, а також розміру прострочених платежів нічим не спростовуються і ці обставини слід вважати доведеними. За таких обставин позов заявлено обґрунтовано та у відповідності до вимог чинного законодавства, тому він підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved