Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-30 00:00:00

Звернувшись до суду з позовом, керівник Костянтинівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі [PERSON] сільської ради Костянтинівського району Донецької області просить стягнути з [PERSON] шкоду, завдану внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки в розмірі 87571,15 грн., посилаючись на те, що 30 жовтня 2013 року Державною інспекцією сільського господарства в Донецькій області при проведенні перевірки дотримання вимог земельного законодавства на території [PERSON] Калинінвської сільської ради Костянтинівського району Донецької області встановлено факт самовільного заняття і використання відповідачем [PERSON] земельної ділянки площею 82,157 га із земель сільськогосподарського призначення (запас) [PERSON] - Калинівської сільської ради Костянтинівського району для вирощування сільськогосподарських культур. За результатами виявленого порушення, державним інспектором Інспекції сільського господарства в Донецькій області складені: Акт перевірки отримання вимог земельного законодавства від 30 жовтня 2013 року № 28/10/13-13055, Акт обстеження земельної ділянки від 25.10.2013 року № 25/10/13, припис № 0213 від 30.10.2013 року, яким зобовязано [PERSON] усунути порушення земельного законодавства. За фактом використання [PERSON] земельної ділянки без оформлення правовстановлюючих документів порушено справу про адміністративне правопорушення за ст. 53-1 КУпАП, складено протокол про адміністративне правопорушення № 000780 від 30.10.2013 року. На підставі вищезазначених документів, відповідно до Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного заняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриття (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, затвердженої постановою КМУ від 25.07.07 № 963, Державною інспекцією сільського господарства проведено розрахунок відшкодування шкоди, нанесеної державі від самовільного використання земельної ділянки, розмір якої склав 87751,15 грн. В звязку з тим, що в діях [PERSON] вбачалися ознаки кримінального правопорушення, 30.10.2013 року справа про адміністративне правопорушення відносно останнього була закрита, матеріали направлені до прокуратури Донецької області. Факт самовільного зайняття [PERSON] земельної ділянки [PERSON] - Калинівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області прокуратурою було внесено до ЄРДР. Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 08 квітня 2016 року, [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ст. 197-1 ч.1 КК України, на підставі ст. 49 КК України, тобто у звязку із закінченням строку давності. Судовою ухвалою від 08 квітня 2016 року встановлено, що [PERSON] достовірно знаючи, що в нього відсутні правові підстави для фактичного використання земельної ділянки без відповідного дозволу, в порушення вимог ст.ст.123-126 ЗК України, в період з 20 квітня 2013 року по 30 жовтня 2013 року, з метою отримання прибутків, на земельній ділянці площею 82,5117 га розташованій на території [PERSON] - Калинівської сільської ради, посіяв насіння соняшника та зібрав урожай, таким чином здійснивши самовільне заняття земельної ділянки, спричинивши своїми діями [PERSON] -Калинівській сільській раді Костянтинівського району Донецької області істотну матеріальну шкоду на суму 87751,15 грн. До теперішнього часу, шкода, спричинена самовільним заняттям земельної ділянки у розмірі 87751,15 грн., [PERSON] не відшкодована. Прокурор Костянтинівської місцевої прокуратури [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав повністю з підстав, наведених у позовній заяві, просив позов задовольнити. Представник позивача [PERSON] сільської ради Костянтинівського району Донецької області [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги керівника Костянтинівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі [PERSON] сільської ради Костянтинівського району Донецької області до [PERSON] про стягнення шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки підтримав за тих же підстав. Представник відповідача [PERSON] у судовому засідання позов не визнав, підтримав заперечення на позов, пояснивши, що позовні вимоги позивача не ґрунтуються на законі, факт спричинення шкоди не доведений належним чином. По-перше, на час зайняття земельної ділянки [PERSON] , сільська рада не мала будь-якого правовстановлюючого документу на землю, право на земельну ділянку зареєстроване не було, а тому, на його думку, [PERSON] сільська рада правонаступник [PERSON] - Калинівської сільської ради є неналежним позивачем в даній справі. По-друге, відповідач притягався до кримінальної відповідальності за ст. 197-1 КК України, яка знаходиться у розділі злочинів проти власності, а не у розділі злочинів проти природного середовища ст.236-254 КК України, а тому вважає, що позиція прокурора про те, що притягнення відповідача до кримінальної відповідності за ст. 197-1 КК України є підставою для відповідальності за порушення природоохоронного законодавства, є помилковою. По-третє, вважає, що, оскільки вчинене [PERSON] кримінальне правопорушення є злочином з матеріальним складом, який вважається закінченим з того моменту, коли особа фактично заволоділа земельною ділянкою або розпочала її протиправну експлуатацію, тому, після фактичного повернення земельної ділянки власнику, ніякої шкоди від самовільного заволодіння не існує, за виключенням наслідків такого заволодіння у вигляді пошкодження землі та інше. Прокурором в позовній заяві не зазначено, в чому полягає спричинена [PERSON] шкода від самовільного заняття земельної ділянки, після повернення земельної ділянки, після виявлення правопорушення працівниками поліції як то передбачено ст. 212 ЗК України. Відсутня будь-яка законна підстава, яка передбачена нормами приватного права, зокрема земельного та цивільного законодавства, для відшкодування матеріальної шкоди, що узгоджується з відповідними підзаконними нормативними актами, зокрема, розділом 5 «Визначення розміру шкоди» Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, затвердженої\~постановою Кабінету Міністрів України № 963 від 25.07.2007 р., аналіз приписів якої дає підстави стверджувати, що при поверненні земельної ділянки у належному стані, з огляду на неприбутковість державної установи, Закон не дає права на відшкодування будь-якої шкоди. Крім того, відповідач самовільно зайняв земельну ділянку розміром лише 12 га, а не розміром 82,157 га, як на то посилається прокурор. При цьому, посилання прокурора на вирок Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 11 квітня 2014 року, як на доказ, що підтверджує факт самовільного заняття земельної ділянки площею 82,157 га, є недоречним, оскільки зазначений вирок скасований ухвалою Апеляційного суду Донецької області. Також, вважає, що було порушено процедуру проведення позапланової перевірки, яка передбачена наказом мінагрополітики України від 25.02.2013 року за № 132, а саме: Акт обстеження земельної ділянки було складено раніше, ніж виданий наказ про здійснення позапланової перевірки, а отже зазначений Акт обстеження є недопустимим доказом у справі. Крім того, вважав, що позивачем порушено строк позовної давності для звернення до суду із позовом про відшкодування шкоди. Просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Дослідивши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд дійшов таких висновків. Відповідно до ст.14 Конституції України, ст. 1 ЗК України земля є основним національним багатством та перебуває під особливою охороною держави. Частинами 2,3 ст.1 ЗК України встановлено, що право на землю гарантується. Використання власності на землю не може завдавати шкоди правам і свободам громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуації і природні якості землі. Завданням законодавства про охорону навколишнього природного середовища є регулювання відносин у галузі охорони, використання і відтворення природних ресурсів, забезпечення екологічної безпеки, запобігання і ліквідації негативного впливу господарської та іншої діяльності на навколишнє природне середовище, збереження природних ресурсів, генетичного фонду живої природи, ландшафтів та інших природних комплексів, унікальних територій та природних об'єктів, пов'язаних з історико-культурною спадщиною (ст. 1 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища»). Відповідно до ст. 2 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» відносини у галузі охорони навколишнього природного середовища в Україні регулюються цим Законом, а також земельним, водним, лісовим законодавством, законодавством про надра, про охорону атмосферного повітря, про охорону і використання рослинного і тваринного світу та іншим спеціальним законодавством. Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до п.б ч.1 ст. 211 ЗК України, громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства, зокрема, за самовільне заняття земельних ділянок. Відповідно до ст.1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», самовільне заняття земельної ділянки це будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідального рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними. Статтею 22 Цивільного кодексу України\~передбачено відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Згідно з частиною 1 цієї статті особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому, відповідно до частини 2 цієї статті, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства України про охорону земель, підлягає відшкодуванню в повному обсязі та в розмірі, визначеному відповідно до розрахунку, зробленому на підставі Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, затвердженої постановою КМУ від 25 липня 2007 року № 963. Відповідно до ст. 47 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», шкода і збитки, заподіяні навколишньому природному середовищу, підлягають зарахуванню на рахунки фондів охорони навколишнього природного середовища відповідних рад. Відповідно до ч.4 ст. 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» громадяни зобовязані відшкодувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та в розмірах, встановлених законодавством України. Судом встановлено, що відповідач\~[PERSON], достовірно знаючи, що в нього відсутні правові підстави для фактичного використання земельної ділянки, без відповідного дозволу, в порушення вимог ст.ст. 123-126 ЗК України, в період з 20 квітня 2013 року по 30 жовтня 2013 року, з метою отримання прибутків, на земельній ділянці площею 82,5117 га, розташованій на території [PERSON] - Калинівської сільської ради, посіяв насіння соняшника та зібрав урожай, таким чином здійснивши самовільне зайняття земельної ділянки, спричинивши своїми діями державі істотну матеріальну шкоду. Ці обставини встановлені судом на підставі: Акту обстеження земельної ділянки від 25 жовтня 2013 року № 25/10/13 (а.с.8); Акту перевірки дотримання субєктами господарювання вимог законодавства від 30.10.2013 року № 28/10/13-13055 (а.с.9-17); Припису Державної інспекції сільського господарства в Донецькій області від 30 жовтня 2013 року № 0213 (а.с.18); ухвали Апеляційного суду Донецької області від 08 квітня 2016 року (а.с. 28-29). Сума шкоди, заподіяної самовільним зайняттям земельної ділянки, розрахована у відповідності до Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного заняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, затвердженої постановою КМУ від 25.07.2007 року № 963 та складає 87571,15 грн. (а.с.21-22). За таких обставин, суд вважає, що є достатні підстави для стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] сільської ради Костянтинівського району Донецької області шкоди, заподіяної внаслідок самовільного заняття земельної ділянки в розмірі 87571,16 грн. При цьому, суд не приймає до уваги доводи представника відповідача про те, що [PERSON] сільській раді Костянтинівського району Донецької області не належить право вимоги за даним позовом з огляду на таке. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» місцеві ради несуть відповідальність за стан навколишнього середовища на своїй території і в межах своєї компетенції, зокрема, забезпечують реалізацію екологічної політики, екологічних прав громадян, здійснюють контроль за додержанням законодавства про охорону навколишнього природного середовища. У відповідності до ст.ст. 47,69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» для фінансування заходів щодо охорони навколишнього природного середовища утворюються фонди охорони навколишнього природного середовища. Ці фонди утворюються у складі відповідного місцевого бюджету за місцем заподіяння екологічної шкоди за рахунок, у тому числі, грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі. Як встановлено судом, відповідачем була самовільна зайнята земельна ділянка площею 82,5117 га, розташована на території [PERSON] - Калинівської сільської ради. Відповідно до рішення [PERSON] сільської ради від 06 січня 2017 року № 1/1-11 «Про припинення діяльності [PERSON] - Калинівської сільської ради» припинено юридичну особу Олександро-Калинівську сільську раду шляхом приєдання до [PERSON] сільської ради Костянтинівського району Донецької області. [PERSON] сільську раду вважати правонаступником активів та пасивів, всіх майнових прав та обовязків [PERSON] Калинівської сільської ради (а.с.114-116). Таким чином, доводи представника відповідача про те, що [PERSON] сільській раді не належить право вимоги за цим позовом суд вважає безпідставними. Суд також не приймає до уваги доводи представника відповідача про те, що [PERSON] була самовільно зайнята земельна ділянка розміром лише 12 га та вважає їх безпідставними, оскільки зазначені доводи спростовуються дослідженими у судовому засіданні доказами, зокрема, ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 08 квітня 2016 року. При цьому, суд зазначає, що обставини кримінального правопорушення при розгляді кримінального провадження стороною захисту не оспорювались, кримінальне провадження закрито за нереабілітуючих обставин. Доводи представника відповідача про те, що [PERSON] притягувався до кримінальної відповідальності за правопорушення проти власності, а не проти навколишнього природного середовища, на думку суду, не можуть бути підставою для звільнення [PERSON] від обовязку по відшкодуванню шкоди, спричиненої самовільним зайняттям земельної ділянки. Суд також не вбачає підстав для застосування строків позовної давності, оскільки як встановлено судом, факт самовільного зайняття [PERSON] земельної ділянки був виявлений 25.10.2013 року, прокурор звернувся до суду позовом 13.06.2016 року, тобто в межах трирічного строку, передбаченого ст. 257 ЦК України. За таких обставин, позов слід задовольнити в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд присуджує стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 875,71 грн.

Outcome: approved