Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-24 00:00:00

Звертаючись до суду з позовною заявою позивач в обґрунтування уточнених позовних вимог зазначив, що між ним [PERSON] та [PERSON] , 14 вересня 2013 року був зареєстрований шлюб. Від даного шлюбу [INFO] у них народився син [PERSON] . Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 липня 2017 року шлюб розірвано. Син [PERSON] проживає зі своєю матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , яка мешкає там зі своїм цивільним чоловіком. На утримання сина [PERSON] , починаючи з 07.06.2017 за рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 04 липня 2017 року, з нього стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. До квітня 2019 року відповідач більш-менш не забороняла йому систематично зустрічатися із сином. Так, вони з дитиною спільно щонеділі відпочивали на вихідних днях, цікаво проводили вільний час, дитина відвідувала місце його проживання за адресою: [ADDRESS] , де він проживає із своєю матір`ю, а також спільно відвідували його батька, який мешкає у селі за адресою: [ADDRESS] . Але, з квітня 2019 року відповідач стала всіляко забороняти йому та його батькам зустрічатися з сином, спілкуватися з ним, в т.ч. шляхом телефонного зв`язку, не доповідає йому про місце перебування сина, взагалі не відповідає на телефонні дзвінки. Відповідач безпідставно, протиправно та необґрунтовано чинить йому перешкоди у спілкуванні з сином. [PERSON] є його єдиним сином, він його дуже любить та робить все для того, щоб дитина не почувала себе позбавленою батьківської уваги. Він ніколи не відмовлявся і не відмовляється від виховання дитини. З сином у нього теплі, дружні відносини і повне порозуміння, тому він не може дозволити відповідачу забороняти йому бачити сина та приймати участь у його вихованні. Так, на сьогоднішній день він матеріально забезпечений, має офіційне місце роботи в ТОВ «Укрспецсервіс», позитивно характеризується за місцем роботи, за своїм місцем реєстрації у квартирі має гарні побутові умови і має можливість забезпечити комфортні умови облаштованої двокімнатної квартири під час перебування дитини у ній. На обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах він не перебуває, до кримінальної відповідальності не притягувався. Алкогольними напоями не зловживає, веде здоровий спосіб життя, займається спортом. Своєчасно та в повному обсязі сплачує аліменти за рішенням суду та постійно додатково матеріально забезпечує сина, а саме щонеділі купує продукти харчування, а також здійснює придбання необхідного одягу дитині та іграшок тощо. Бажає приймати участь у здійсненні батьківських прав щодо виховання свого сина [PERSON] [INFO] та спілкуватися з ним. Таким чином, жодних обставин, які б давали підстави вважати, що його спілкування з дитиною може негативно вплинути на неї, не існує. Створення відповідачем перешкод у його спілкуванні з сином порушує не тільки його права як батька, але і порушує права і законні інтереси дитини. Відповідач відмовляється від вирішення зазначеного спірного питання в позасудовому порядку. Після чисельних марних спроб вирішити дане питання шляхом переговорів, взаємних поступок з метою недопущення страждань та негативного впливу на дитину, він вимушений звернутися до суду із даною позовною заявою. На підставі зазначеного позивач в останній уточненій позовній заяві від 10.02.2020р. просить суд: визначити йому, [PERSON] , наступний спосіб у вихованні та спілкуванні з його сином - [PERSON] , [INFO] , шляхом надання йому можливості на побачення та спілкування з ним, а саме: -дозволити безперешкодно відвідувати сина в дошкільних та в подальшому учбових закладах та інших установах, на всіляких заходах, в яких безпосередньо бере участь дитина; -щотижня з 10.00 год. неділі до 19.00 год. неділі, з можливістю відвідування дитиною його місця проживання за адресою: [ADDRESS] , з урахуванням режиму дня дитини та стану її здоров`я без присутності матері дитини, у подальшому з правом забирати дитину з дошкільного навчального закладу (після вступу дитини в шкільний навчальний заклад з правом забирати дитину зі шкільного навчального закладу); -у день народження дитини 15 серпня або на наступний день після дня народження кожного року з 10.00 години до 19.00 години, з місцем зустрічей без обмежень, з можливістю відвідування дитиною його місця проживання за адресою: [ADDRESS] , з урахуванням режиму дня дитини та стану її здоров`я без присутності матері дитини, у подальшому з правом забирати дитину з дошкільного навчального закладу (після вступу дитини в шкільний навчальний заклад з правом забирати дитину зі шкільного навчального закладу); -у день його народження [INFO] або на наступний день після його народження кожного року з 16.30 години до 19.00 години у будній день та з 10.00 години до 19.00 години у вихідний день з місцем зустрічей без обмежень, з можливістю відвідування дитиною його місця проживання за адресою: [ADDRESS] , з урахуванням режиму дня дитини та стану її здоров`я без присутності матері дитини; -у день народження баби [INFO] та діда [INFO] за його місцем проживання за адресою: [ADDRESS] з урахуванням режиму дня дитини та стану її здоров`я, без присутності матері дитини з 16.30 години до 19.00 години у будній день та з 10.00 години до 19.00 години у вихідний день за попередньою домовленістю з матір`ю дитини; -у свята щороку 01 січня або 02 січня, 07 січня або у інші офіційні святкові дні з 10.00 години до 19.00 години з місцем зустрічей без обмежень, з можливістю відвідування дитиною його місця проживання за адресою: [ADDRESS] , з урахуванням режиму дня дитини та стану її здоров`я, без присутності матері дитини; -у літній період з 01 червня по 31 серпня кожного року тривалістю 14 (чотирнадцять) календарних днів для спільного відпочинку з дитиною з правом виїзду в межах України для її оздоровлення, з урахуванням режиму дня дитини та стану її здоров`я, без присутності матері дитини за попередньою домовленістю з матір`ю дитини з повідомленням матері дитини про місцезнаходження дитини; -забирати дитину два рази на тиждень з дошкільного навчального закладу (після вступу дитини в шкільний навчальний заклад з правом забирати дитину зі шкільного навчального закладу) з повідомленням матері; -в день побачення з сином, надати йому право забирати сина з дому для побачення особисто з повідомленням матері дитини про місцезнаходження дитини. Зобов`язати відповідача, [PERSON] , не чинити йому, [PERSON] , перешкод у спілкуванні з малолітнім сином [PERSON] , [INFO] , в т.ч. шляхом телефонного та інтернет зв`язку. Зобов`язати відповідача, [PERSON] , надавати йому, [PERSON] , точну інформацію щодо фактичного місця навчання, проживання, перебування сина [PERSON] , [INFO] , в т.ч, у разі настання таких змін, повідомляти його про це особисто на наступний день з дня настання таких обставин. В судове засідання позивач не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, уточнені позовні вимоги від 10.02.2020 року підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Зазначив, що інших позовних вимог, ніж ті, що викладені в останній уточненій позовній заяві від 10.02.2020р. не має та не підтримує та просить суд розглядати справу в межах останніх уточнених позовних вимог від 10.02.2020року. Витрати по оплаті судового збору просив не стягувати з відповідачки та залишити їх за ним. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, уточнені позовні вимоги позивача від 10.02.2020 року, визнала у повному обсязі. Представник третьої особи - органу опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янської міської ради у судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутністю. Враховуючи вищенаведене у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, справа підлягає розгляду в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ч. 3 ст.13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета позову на власний розсуд. Пунктом 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, передбачено, що відповідач має право визнати позов на будь-якій стадії судового процесу. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно із ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, оцінивши кожний доказ окремо, а також докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 14.09.2013 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 12.07.2017 року (ар.с.11). Від шлюбу сторони у справі мають сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіє свідоцтва про народження (ар.с.10). Дитина проживає з матір`ю за адресою: [ADDRESS] і вказаний факт сторонами не оспорювався. Стаття 7 СК України, визначає, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Згідно ч. 1 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Таким чином, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини на засадах рівності, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Частинами першою-третьою статті 157 СК України, визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Згідно ч. 2 ст. 159 СК України, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладно у пункті 8 статті 7 СК України та у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. На необхідності дотримання вказаного принципу неодноразово наголошується у практиці Європейського суду з прав людини, яка застосовується судами України на підставі частини четвертої статті 10 ЦПК України та положень Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року (Рішення ЄСПЛ від 06 липня 2010 року у справі «Neulingerand Shuruk v. Switzerland», п. 135; Рішення ЄСПЛ від 11 жовтня 2017 року «M.S. v. Ukraine», п. 77). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Mamchur v. Ukraine», п. 100). Окрім цього, згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду по справі № 752/22214/16 від 08 квітня 2019 року, при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини з урахування конкретних обставин справи. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом лише в інтересах дитини. Згідно ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янської міської ради від 18.03.2020 року № 12 вих-20/155 орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити [PERSON] способи участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином [PERSON] , [INFO] відповідно до уточненої позовної заяви (ар.с.60-61). Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, враховуючи характер спірних правовідносин, судом встановлено, що в межах даного спору є доведеним порушення прав позивача, як батька на спілкування з дитиною, про що свідчить його особисте звернення до служби у справах дітей за встановленням вказаного порядку і до суду за захистом цього права. Оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що між сторонами у справі виникли непорозуміння, які носять особистий характер, у зв`язку з даними обставинами загострились взаємовідносин між сторонами, така ситуація в їх особистих відносинах не дає можливості мирним шляхом вирішити питання про визначення порядку спілкування з дитиною, який мав би влаштовувати кожну із сторін по справі, що зумовлює вирішення даного питання в судовому порядку, в межах заявлених позовних вимог, оскільки саме такий спосіб захистити право на спілкування та виховання дитини визначений сімейним законодавством у разі порушення його з боку іншого з батьків дитини. Таким чином, оскільки сторони мають рівні права щодо виховання та розвитку дитини, батько дитини [PERSON] є матеріально-забезпеченою людиною, активно і стабільно проявляє бажання щодо участі у вихованні та спілкуванні зі своєю дитиною. Жодних обставин, які б унеможливлювали право батька на спілкування із малолітнім сином судом не встановлено, батько дитини має бажання приймати участь у вихованні дитини, а спілкування між позивачем та дитиною не перешкоджає нормальному розвитку дитини, але виникли непорозуміння щодо врегулювання питання з приводу побачень батька з дитиною, суд, з урахуванням інтересів дитини, її віку, поведінки батьків, між якими немає порозуміння, що може негативно вплинути на розвиток дитини, приходить до висновку, що позов слід задовольнити Від стягнення з відповідачки судових витрат позивач відмовився, а отже вони залишаються за позивачем.

Outcome: approved