Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-19 00:00:00

Звертаючись до суду, позивач в обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що йому, [PERSON] на праві приватної власності з 04.05.2018 року належить квартира [ADDRESS], відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, серія та номер 1-622, видане 04.05.2018 року державним нотаріусом Першої кам'янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Новіковою Л.В. При оформлені документів було з'ясовано, що в його квартирі зареєстрований [PERSON], [INFO], місце знаходження якого позивачу не відомо. Відповідно до довідки №2/11627 від 10.05.2018 року про склад сім'ї, виданої ТОВ «ЄРЦ КП», зареєстрованим за адресою [ADDRESS] значиться: [PERSON], [INFO]-з 23.11.2015 року. Відповідач не проживає за вказаною адресою з моменту реєстрації, тобто з листопада 2015 року. Оскільки позивач сплачує всі видатки по квартирі та комунальні платежі, в яких відповідач участі не бере, факт реєстрації відповідача в його квартирі створює перешкоди в користуванні власністю, тому він вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Так як відповідач за вказаною адресою не проживає, ця житлова квартира не є його місцем проживання або місцем перебування, він має бути визнаний особою, що втратила право користування житловим приміщенням. Отже він, як власник квартири [ADDRESS], позбавлений можливості у повній мірі використовувати своє право власності у зв'язку з тим, що за адресою зазначеного нерухомого майна зареєстрований відповідач [PERSON], який понад рік не проживає за вказаною адресою. Домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності між власником та відповідачем не було, тому вважає за необхідне звернутись із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. На підставі зазначеного позивач просив: [PERSON], [INFO], зареєстрованого в квартирі [ADDRESS], визнати таким, що втратив право на користування житловим приміщенням по [ADDRESS]. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку та винесення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився. Заяву про слухання справи за його відсутністю не надав. Про причини неявки суд не повідомив. Про час і місце слухання справи повідомлений належним чином - у відповідності до вимог ч. 6, п. 2 ч. 7 ст. 128, ч. 9 ст. 130 ЦПК України, судовими повістками про виклик за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання та оголошенням на сайті. Враховуючи вищенаведене і прийняття судом ухвали про заочний розгляд справи, справа підлягає розгляду в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи. В судовому засіданні досліджені всі докази, подані учасниками справи. Клопотання про витребування і дослідження інших доказів до суду не надходило. Суд постановляє рішення на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідач не надав ні відзиву, ні заперечень за позовом, тому обставини, на які посилається позивач за текстом позовної заяви суд вважає доведеними. Дослідивши наявні у справі письмові докази та оцінивши їх в сукупності суд приходить до наступних висновків. У судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 04.05.2018 року державним нотаріусом Першої кам'янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Новіковою Л.В., номер 1-622, [PERSON] на праві приватної власності з 04.05.2018 року належить квартира [ADDRESS] (ар.с.6). Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за індексним номером витягу: 136819940 від 06.09.2018 року, номер запису про право власності: 25995731, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 1545062712104 квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] (ар.с.36). Відповідно до довідки №2/11628 від 10.05.2018 року про реєстрацію та склад сім'ї, виданої ТОВ «ЄРЦ КП», зареєстрованим за адресою [ADDRESS] значаться: [PERSON], [INFO] з 23.11.2015 року (ар.с.16). Факт реєстрації відповідача в квартирі [ADDRESS] підтверджено довідкою з адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС Дніпропетровської області від 13.07.2018 року (ар.с.20). Відповідно до акту про непроживання № 1958 від 18.12.2017 року затвердженим начальником юридичного відділу КП КМР «УКОЖФ» Лисим С.В. (ар.с.30), акту про непроживання № 30 від 23.01.2018 року затвердженим начальником юридичного відділу КП КМР «УКОЖФ» Лисим С.В. (ар.с.31), акту про непроживання № 157 від 24.02.2018 року затвердженим директором КП КМР «УКОЖФ» Щебетовою Т.І. (ар.с.32), акту про непроживання № 222 від 21.03.2018 року затвердженим директором КП КМР «УКОЖФ» Щебетовою Т.І. (ар.с.33), акту про непроживання № б/н від 20.04.2018 року затвердженим директором КП КМР «УКОЖФ» Щебетовою Т.І. (ар.с.34), акту про непроживання № 389 від 21.05.2018 року затвердженим директором КП КМР «УКОЖФ» Щебетовою Т.І. (ар.с.35), відповідач [PERSON], [INFO] за адресою: [ADDRESS], фактично не проживає з 2015 року. Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений й його здійсненні. Відповідно до статті 163 Житлового кодексу України, у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Тимчасова відсутність наймача та членів його сім'ї не звільняє їх від виконання обов'язків за договором найму жилого приміщення. Згідно з ст. 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігаються жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно з ст. 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. За таких обставин, слід вважати доведеними факти, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог, у тому числі факт не проживання відповідача у вказаному житловому будинку з 2015 року. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 64, ч. 3 ст. 156 ЖК України, відповідач не є членом сім'ї позивача. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним судом України в постанові від 05 листопада 2014 року під час розгляду справи № 6-158цс14, право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї. Отже після переходу права власності на квартиру припинилося і право користування квартирою відповідача. Право користування квартирою виникло у відповідача як члена сім'ї колишнього власника. Після того, як колишній власник помер, а право власності набула інша особа, у відповідача відповідно припинилось право користування цією квартирою, але він досі зареєстрований у цьому будинку, що створює для позивача перешкоди у вільному користуванні власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. А отже, припинення права власності особи на будинок (квартиру) припиняє право членів її сім'ї на користування цим будинком. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги заявлені обґрунтовано та підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved