Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-04 00:00:00

Звернувшись до суду з позовом, ТОВ «Бахмут-Енергія» просить стягнути з відповідача [PERSON] суму основного боргу за теплову енергію за період з жовтня 2018 року по квітень 2021 року у розмірі 23829,78 грн., а також судовий збір у розмірі 2270 грн., посилаючись на те, що відповідач є власником та споживачем комунальних послуг за адресою: [ADDRESS] . Відповідач несвоєчасно і не в повному обсязі сплачував вартість послуг за використану теплову енергію квартири, в результаті чого за вказаний період часу утворилась заборгованість у зазначеному розмірі. Представник позивача, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, у судове засідання не з`явився. Від представника позивача [PERSON] надійшла заява про підтримання пред`явлених позовних вимог у повному обсязі та розгляд справи без її участі. Відповідач [PERSON] , який про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, у судове засідання не з`явився. Надав суду заяву про розгляд справи без його участі, до якої додав квитанції про сплату заборгованості у розмірі 23829,78 грн. та судового збору у розмірі 2270 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що пред`явлені позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що ТОВ «Бахмут-Енергія» є постачальником послуг з теплової енергії [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , про що свідчить особовий рахунок\~\~№ [NUMBER] і за що відповідач зобов`язаний своєчасно вносити плату згідно з встановленими тарифами (а.с. 5). Відповідач [PERSON] є власником вказаної квартири (а.с. 6). Відповідно до ч. 3 ст. 162 ЖК України, строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.\~Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Відповідно до п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Згідно з розрахунком заборгованості за спожиту теплову енергію, за період з жовтня 2018 року по квітень 2021 року по особовому рахунку № [NUMBER] існує заборгованість у розмірі 23829,78 грн. (а.с. 5). На підставі ч. 1 ст. 526 ЦК України,\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 05 липня 2021 року відповідачем [PERSON] суду надано копію квитанції від 03 липня 2021 року про сплату на користь позивача ТОВ «Бахмут-Енергія» заборгованості у розмірі 23829,78 грн. та копію квитанції від 05 липня 2021 року про сплату судового збору у розмірі 2270 грн. Таким чином, станом на день розгляду справи відповідач не має заборгованості перед позивачем, оскільки під час судового розгляду сплатив на користь позивача заборгованість у повному обсязі, а також судовий збір. Тобто предмет спору припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок виконання відповідачем заявлених до нього вимог. Відповідно до ч.ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб. Прикладами відсутності спору можуть бути дії сторін чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку із цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Поряд із цим, за змістом п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд може закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо встановить, що предмет спору був відсутній на час пред`явлення позову. Логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті наведеної правової норми дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема, у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконання відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні). Якщо предмет спору став відсутній після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають цілий ряд передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема, шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову або від поданих апеляційних чи касаційних скарг, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо. Подібного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 10 квітня 2019 року у справі № 456/647/18 (провадження № 61-2018св19), від 13 травня 2020 року у справі № 686/20582/19-ц (провадження № 61-1807/св20), від 09 вересня 2020 року у справі № 750/1658/20 (провадження № 61-9658св20) та від 18 листопада 2020 року у справі № 200/21797/14-ц (провадження № 61-8175св19). З урахуванням вищевикладеного, оскільки предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок виконання відповідачем заявлених до нього вимог, а саме сплати відповідачем на користь позивача суми основного боргу за теплову енергію у розмірі 23829,78 грн. та судового збору у розмірі 2270 грн., суд вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Outcome: dismissed