Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-05 00:00:00

Згідно з позовом позивач просить про захист прав, як співвласника майна, та заявляє вимогу про поділ майна подружжя [PERSON] до\~ [PERSON] наступним чином: -визнання за кожним із співвласників права власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] . Позов обґрунтований тим, що під час шлюбу подружжям [PERSON] та [PERSON] було придбано вказане вище нерухоме майно, право власності на яке було зареєстровано за відповідачем, втім, співвласники не досягли домовленості з питання поділу цього майна, у зв`язку з чим має звернення позивача до суду із даним позовом. Позивач не скористався правом брати участь у судових засіданнях; представник позивача в окремо поданій заяві просив розглядати справу у його відсутності, просив задовольнити позов повністю. Відповідач в окремо поданій заяві просив розглядати справу у його відсутність, позов визнав. Судом на підставі доказів, наданих у порядку ст.ст. 76-80, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, встановлено, що 13.06.2014 р. між сторонами по даній справі було укладено шлюб, що підтверджується відповідним свідоцтвом (а.с. 12). Відповідач є власником наступного нерухомого майна - квартири [ADDRESS] , що підтверджується відповідним договором купівлі-продажу від 03.07.2020 р., який посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу (реєстр 4098). Вказане нерухоме майно (загальна площа 39,8 кв.м, житлова площа 18,9 кв.м, квартира посімейного, спільного заселення розміщена на 5 поверсі 9 поверхового будинку і складається з: житлової кімнати, кухні, ванної кімнати, коридору, вбудованої шафи, балкону, лоджії) є спільною сумісною власністю подружжя; зазначена обставина визнана учасниками справи, у зв`язку з чим в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України є такою, що не підлягає доказуванню. Сторони не досягли взаємної згоди з питання поділу майна, що належить на праві спільної сумісної власності. Спірні правовідносини виникли із захисту права власності, зокрема, права спільної сумісної власності одного із співвласників нерухомого майна. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому\~статтями 206,\~207\~цього Кодексу (ч. 4 ст. 200 ЦПК України). Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому для суду наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову (ч. 4 ст. 206 ЦПК України). Статтею 41 Конституції України\~ гарантовано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб; на виконання ч. 1 та ч. 2 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, та на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ст. 319 ЦК). Відповідно до ч. 1 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті. Відповідно до частин першої та другої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і норма частин третьої та четвертої статті 368 ЦК України. Тлумачення\~статті 60 СК України\~свідчить, що законом встановлено про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. За статтями\~69,\~70\~СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та\~чоловіка є рівними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України (частини перша, друга, четверта статті 71 СК України). Як встановлено судом, сторони не досягли взаємної згоди з питання поділу майна, жоден з подружжя не вчинив дій, передбачених ч. 5 ст. 71 СК України, жодна зі сторін не посилалася і не доводила суду обставин, які є підставою для відступлення від засад рівності часток кожного зі співвласників в праві спільної сумісної власності. Для суду у зв`язку з цим наявні підстав для здійснення поділу даного майна шляхом визнання за кожним із співвласників права власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] . При зверненні до суду позивачем були понесені такі судові витрати: суд збір в розмірі 2 850,66 грн. (а.с. 6). Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~142\~ЦПК України\~у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову,\~визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. На підставі ч. 1 ст. 142 ЦПК України судовий збір в розмірі 1\~425,33 грн. підлягає поверненню позивачу з державного бюджету; на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України решта суми сплаченого позивачем при звернення до суду судового збору (1\~425,33 грн.) підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved