Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-24 00:00:00

З позову [PERSON] вбачається, що 22.03.2009 року померла її мати [PERSON], [INFO], після її смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 0,32 га в с. Баранівка Шишацького району Полтавської області, що належала померлій на підставі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ІІ-ПЛ №015485, виданого на підставі рішення сесії Великоперевізської сільської ради Шишацького району Полтавської області 04.04.1994 року. При житті її матірю [PERSON] буцімто був складений заповіт на все майно на користь [PERSON] (рідної сестри [PERSON]І.) 18.12.2007 року, посвідчений секретарем Баранівської сільської ради Шишацького району, про який [PERSON], як вказує, вона дізналася у 2011 році. Згідно даного заповіту [PERSON] 29.10.2009 року в [PERSON] державній нотаріальній конторі отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 0,32 га, яка знаходиться на території Баранівської сільської ради Шишацького району Полтавської області. У 2012 році [PERSON], як вказує, зверталася з позовом до Шишацького районного суду Полтавської області про визнання вищевказаного заповіту недійсним і в ході підготовки справи була отримана відповідь з відділу ДКЗ у [PERSON] районі про те, що [PERSON] також була власницею земельного паю площею 2,5 га, що розташований на території Куйбишевської сільської ради Шишацького району Полтавської області та ця земельна ділянка була виділена їй на підставі рішення 20 сесії 23 скликання Куйбишевської сільської ради Шишацького району від 13.03.2001 року, що підтверджується копією Державного акту на право власності на земельну ділянку серія Р1 №512813. [PERSON] вказує, що ознайомившись з даним Державним актом на право власності на земельну ділянку було виявлено, що в ньому не вірно зазначено по батькові її матері, тобто замість «Свиридівна» записано «Свиридонівна», що не збігається з даними паспорту, при цьому, цю помилку неможливо виправити, оскільки [PERSON] померла. Позивач [PERSON] вказує, що вона вважає заповіт [PERSON] від 18.12.2007 року на користь [PERSON], а також свідоцтво про право на спадщину за даним заповітом на земельну ділянку площею 0,32 га та державні акти, що видані на імя [PERSON] на підставі вищевказаного свідоцтва на земельну ділянку площею 0,32 га незаконними та такими, що підлягають скасуванню з наступних підстав. [PERSON] посилається на положення ст.ст.207,1247,1248,1253,1257 ЦК України і зазначає, що заповіт [PERSON] був підписаний сторонньою особою, а не спадкодавцем [PERSON], оскільки остання з 1995 року майже осліпла, не бачила, хворіла на глаукому обох очей і станом на 18.12.2007 року не могла самостійно підписати заповіт, з урахуванням віку та стану здоровя [PERSON] свідки для посвідчення даного заповіту посадовою особою Баранівської сільської ради не запрошувалися. У звязку з допущеними порушеннями порядку посвідчення заповіту та того, що [PERSON] отримала в подальшому відповідне свідоцтво про право на спадщину за заповітом, який позивач вважає недійсним, відповідно, на думку позивача, підлягають визнанню недійсними та скасуванню як відповідне свідоцтво про право на спадщину від 29.10.2009 року, так і державні акти, що були видані на імя спадкоємця [PERSON] на земельну ділянку площею 0,32 га. [PERSON] також зазначає, що вона та її рідна сестра [PERSON] є спадкоємцями першої черги після померлої матері [PERSON] і відповідно, повинні спадкувати її майно в рівних частках. Також [PERSON] вказує, що в порядку спадкування за законом вона має право на ? частку земельної ділянки (паю) площею 1,250 га згідно державного акту на право приватної власності на землю на імя [PERSON] Також, у позовній заяві [PERSON], посилаючись на положення ст.ст.256,257,267 ЦК України вказує, що про існування заповіту матері [PERSON] вона дізналася у 2011 році, тому вважає, що строк звернення до суду з даним позовом нею пропущений з поважних причин і строк у три роки починається з моменту, коли вона взнала про своє порушене право, тому просить поновити пропущений строк звернення до суду як такий, що пропущений з поважних причин. Посилаючись на вищевказані обґрунтування та обставини, позивач [PERSON] 19.08.2013 року звернулася до Шишацького районного суду Полтавської області з даним позовом, в якому просила суд поновити строк звернення до суду за захистом свого порушеного права як такий, що пропущений з поважних причин (п.1 прохальної частини позовної заяви), встановити факт належності державного акту на право власності на земельну ділянку серія Р1 №512813 померлій [PERSON] площею 2,5 га (п.2 прохальної частини позовної заяви), встановити факт, що померла [PERSON] є її матірю, а [PERSON] є дочкою [PERSON] (п.3 прохальної частини позовної заяви), визнати недійсним заповіт, посвідчений Баранівською сільською радою Шишацького району Полтавської області від 18.12.2007 року, яким спадкодавець [PERSON] заповіла все майно [PERSON] (п.4 прохальної частини позовної заяви), визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, що видане нотаріусом [PERSON] нотаріальної контори 29.10.2009 року, реєстровий №1382 на імя [PERSON] на земельну ділянку площею 0,32 га, що розташована на території Баранівської сільської ради Шишацького району Полтавської області, що належала померлій [PERSON] (п.5 прохальної частини позовної заяви), визнати недійсним та скасувати два державних акти на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,32 га серія ЯЛ №633870 та серія ЯЛ №633871, розташованої на території Баранівської сільської ради Шишацького району Полтавської області на імя [PERSON] (п.6 прохальної частини позовної заяви), визнати за нею, [PERSON] право власності в порядку спадкування на ? частину земельних ділянок площею 0,16 га, що знаходиться на території Баранівської сільської ради Шишацького району Полтавської області, яка належала [PERSON] та право власності на ? частину земельної ділянки (паю) площею 1,250 га, що знаходиться на території Куйбишевської сільської ради Шишацького району та належала [PERSON] на праві власності згідно державного акту від 13.03.2001 року (т.1 а.с.а.с.64-71). Після задоволенням всіма суддями Шишацького району Полтавської області відводів, згідно ухвали Шишацького районного суду від 12.03.2014 року вищевказана цивільна справа була направлена для розгляду Великобагачанським районним судом Полтавської області (т.1 а.с.а.с.195-196). Ухвалою судді Великобагачанського районного суду від 17.04.2015 року вищевказану цивільну справу прийнято до провадження Великобагачанського районного суду Полтавської області (т.1 а.с.210). Позивач [PERSON] при наданні особистих пояснень за місцем свого проживання в [INFO] (суд виїздив за місцем її проживання 16.07.2014 року) (т.2 а.с.а.с.138-140) позовні вимоги підтримала в повному обсязі, в цілому посилалась на обставини, що викладені у позовній заяві і просила позов задовольнити. В судовому засіданні представники позивача [PERSON] [PERSON] та адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали, посилалися на обставини, що викладені в обґрунтуванні позову і просили його задовольнити. При цьому, [PERSON] зазначала про те, що вона вважає, що підпис та напис на заповіті [PERSON] зробила замість спадкодавця її дочка [PERSON], оскільки їй відомий почерк останньої. Також вказала, що про наявність заповіту [PERSON] як вона, так і [PERSON] дізналися у 2011 року, і коли у добровільному порядку спір врегулювати не вдалося, [PERSON] у 2012 році звернулася до Шишацького районного суду з позовом про визнання недійсним заповіту [PERSON] В судовому засіданні 24.09.2015 року представник позивача [PERSON] [PERSON] подала письмове клопотання та заяву про залишення частини позовних вимог [PERSON] без розгляду (т.3 а.с.а.с.102-103). Відповідач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнали, вважають, що підстав для поновлення позивачу строку для звернення до суду не має, оскільки [PERSON] було відомо про складення [PERSON] заповіту і вона не зверталася до органів нотаріату з заявою про прийняття спадщини, при цьому, до Шишацького районного суду з позовом про визнання заповіту недійсним вона звернулася у листопаді 2012 року; також вважають, що позовні вимоги задоволенню не підлягають і просили суд відмовити у задоволенні позову [PERSON] Представник відповідача [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнала, вважає їх безпідставними, оскільки будь-яких сумнівів у неї, як державного нотаріуса при оформленні спадщини після смерті [PERSON] щодо недійсності заповіту, наданого [PERSON] не було; зазначає, що вона, як посадова особа-державний нотаріус, не вчинила будь-яких порушень законодавства при оформлення спадщини, тому в задоволенні позову просила відмовити; в цілому посилалась на письмові заперечення, які маються в матеріалах справи (т.2 а.с.38). Представник відповідача у справі та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Баранівської сільської ради Шишацького району [PERSON] під час виїзду за місцем проживання [PERSON] (в судовому засіданні 16.07.2014 року) заперечив проти задоволення позову, вказавши, що посадовими особами Баранівської сільської ради не було порушено порядку посвідчення заповіту [PERSON], оскільки відомості про заповіт занесені до відповідного Журналу реєстрації нотаріальних дій, припустив, що за періоди його спілкування з [PERSON] в останні роки, з урахуванням її віку та стану здоровя у неї був не досить хороший зір і в останні декілька років перед смертю вона не досить добре бачила. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Куйбишевської сільської ради Шишацького району [PERSON] під час виїзду за місцем проживання [PERSON] (в судовому засіданні 16.07.2014 року) просила прийняти рішення згідно законодавства, підтвердила, що земельний пай [PERSON] знаходиться на території Куйбишевської сільської ради Шишацького району Полтавської області. Ухвалою Великобагачанського районного суду Полтавської області від 24.09.2015 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], Баранівської сільської ради Шишацького району та [PERSON] державної нотаріальної контори, треті особи Куйбишевська сільська рада Шишацького району та Баранівська сільська рада Шишацького району про встановлення факту належності Державного акту на право власності на земельну ділянку серії Р1 №512813 померлій [PERSON] площею 2,5 га (п.2 прохальної частини позовної заяви [PERSON] від 19.08.2013 року), про встановлення факту, що померла [PERSON] є матірю [PERSON], а остання є дочкою [PERSON] (п.3 прохальної частини позовної заяви [PERSON] від 19.08.2013 року) та про визнання за [PERSON] права власності в порядку спадкування на ? частину земельних ділянок площею 0,16 га, що знаходиться на території Баранівської сільської ради Шишацького району Полтавської області, яка належала [PERSON] та права власності на ? частину земельної ділянки (паю) площею 1,250 га, що знаходиться на території Куйбишевської сільської ради Шишацького району Полтавської області, яка належала [PERSON] на праві власності згідно акту від 13.03.2001 року (п.7 прохальної частини позовної заяви [PERSON] від 19.08.2013 року) (т.1 а.с.а.с.64-71) залишені без розгляду згідно поданих 24.09.2015 року представником позивача [PERSON] [PERSON] заяви та клопотання від 24.09.2015 року (т.3 а.с.а.с.102-103). Цією ж ухвалою суду від 24.09.2015 року продовжено судовий розгляд цивільної справи №525/458/14-ц по суті позовних вимог [PERSON] до [PERSON], Баранівської сільської ради Шишацького району та [PERSON] державної нотаріальної контори, треті особи Куйбишевська сільська рада Шишацького району та Баранівська сільська рада Шишацького району, що викладені в пунктах 1,4,5 та 6 прохальної частини позовної заяви [PERSON] від 19.08.2013 року. Суд, заслухавши пояснення позивача [PERSON], її представників [PERSON] та адвоката [PERSON], пояснення відповідача [PERSON] та її представника адвоката [PERSON], представника відповідача [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON], представника відповідача та третьої особи Баранівської сільської ради Шишацького району [PERSON], представника третьої особи Куйбишевської сільської ради Шишацького району [PERSON], показання свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], допитавши судового експерта Полтавського відділення Харківського НДІСЕ [PERSON], оглянувши оригінал спадкової справи [PERSON] державної нотаріальної контори №158 від 19.08.2009 року, Журнал «Заповіти» по Баранівській сільській раді Шишацького району за 2007 рік, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по даній справі, що надані сторонами на засадах змагальності і диспозитивності та давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] (після залишення частини її позовних вимог без розгляду згідно ухвали суду від 24.09.2015 року) до [PERSON], Баранівської сільської ради Шишацького району Полтавської області та [PERSON] державної нотаріальної контори Полтавської області, треті особи Куйбишевська сільська рада Шишацького району Полтавської області та Баранівська сільська рада Шишацького району Полтавської області про поновлення пропущеного строку позовної давності для звернення до суду, про визнання недійсним заповіту, посвідченого Баранівською сільською радою Шишацького району Полтавської області від 18.12.2007 року, яким спадкодавець [PERSON] заповіла все майно [PERSON], про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом на імя [PERSON] від 29.10.2009 року на земельну ділянку площею 0,32 га, що розташована на території Баранівської сільської ради Шишацького району Полтавської області, виданого нотаріусом [PERSON] нотаріальної контори, реєстровий №1382 та про визнання недійсними та скасування двох державних актів на право приватної власності серія ЯЛ №633870 та серія ЯЛ №633871 на земельну ділянку площею 0,32 га, розташованої на території Баранівської сільської ради Шишацького району Полтавської області на імя [PERSON] підлягають частковому задоволенню, виходячи з таких підстав. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], останнім постійним місцем проживання якої було с. Баранівка Шишацького району Полтавської області померла 22 березня 2009 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 23.03.2009 року Баранівською сільською радою Шишацького району Полтавської області (т.1 а.с.101). З довідки виконавчого комітету Баранівської сільської ради Шишацького району Полтавської області №213 від 23.09.2009 року вбачається, що [PERSON], яка померла 22.03.2009 року, проживала одна в [INFO] (а.14 Спадкової справи №158 від 19.08.2009 року). З матеріалів справи вбачається і сторонами у справі не заперечується, що [PERSON], [INFO] є матірю [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (т.1 а.с.а.с.91-92,95,96,99, т.2 а.с.56, а.а.11-13 Спадкової справи №158 від 19.08.2009 року). За життя [PERSON], згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія Р1 №512813, виданого Куйбишевською сільською радою Шишацького району Полтавської області 19.04.2001 року, їй належала на праві приватної власності земельна ділянка площею 2,5 га, що розташована на території Куйбишевської сільської ради Шишацького району Полтавської області, що призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (т.2 а.с.5). Також, за життя [PERSON], згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія ІІ-ПЛ №015485, виданого Баранівською сільською радою Шишацького району Полтавської області 24.06.1997 року, їй належала на праві приватної власності земельна ділянка площею 0,32 га, що розташована на території с. Баранівка Баранівської сільської ради Шишацького району Полтавської області (вулиця та номер будинку при цьому не вказані), що призначена для обслуговування житлового будинку та для ведення особистого підсобного господарства (т.1 а.с.218). Із заповіту [PERSON], [INFO], що мається в матеріалах справи (т.2 а.с.3), оригінал якого було оглянуто в судовому засіданні і який міститься на а.9 Спадкової справи №158 від 19.08.2009 року [PERSON] державної нотаріальної контори, а другий екземпляр якого міститься на а.25 Журналу «Заповіти» по Баранівській сільській раді Шишацького району за 2007 рік, вбачається, що вона, розуміючи значення своїх дій, добровільно, без будь-якого насильства, примусу як морального, так і фізичного, на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде їй належати і на що вона по закону матиме право, вона заповідає [PERSON]. Як вбачається з цього заповіту, він складений в селі Баранівка Шишацького району Полтавської області о 13 год.00 хв. 18 грудня 2007 року. Даний заповіт посвідчений секретарем Баранівської сільської ради Шишацького району Полтавської області [PERSON] На заповіті мається підпис від імені заповідача із зазначенням її повного прізвища, імя та по батькові (підпис [PERSON] оспорюється стороною позивача) та підпис секретаря Баранівської сільської ради Шишацького району Полтавської області. Даний заповіт зареєстровано в реєстрі за №64. Суд перевірив і встановив, що дані про посвідчення вказаного заповіту [PERSON] занесені до Журналу реєстрації нотаріальних дій (нотаріальні реєстри) по Баранівській сільській раді Шишацького району за 2007 рік за реєстровим №64 (аркуші 24-25 оглянутого в судовому засіданні Журналу реєстрації нотаріальних дій (нотаріальні реєстри) по Баранівській сільській раді за 2007 рік); дані про реєстрацію заповіту [PERSON] 18.12.2007 року внесені до електронної бази даних Спадкового реєстру за реєстровим №43754169, де і одночасно зазначено про скасування у Спадковому реєстрі запису №40214538 про заповіт від 20.06.2006 року, що вбачається з [PERSON] про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а.26 Журналу «Заповіти» по Баранівській сільській раді Шишацького району за 2007 рік; а.а. 5-6 Спадкової справи №158 від 19.08.2009 року). З заяви [PERSON], датованої 15.07.2009 року, яка надійшла до [PERSON] державної нотаріальної контори 19.08.2009 року, спадкова справа №158, пор.№262 вбачається, що вона звернулася до [PERSON] державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті 22.03.2009 року своєї матері [PERSON], яка проживала в [INFO]; [PERSON] у даній заяві вказала про склад спадкового майна та про те, що вона приймає спадщину за заповітом (т.2 а.с.40, арк.2 Спадкової справи №158 від 19.08.2009 року). В подальшому, після надання відповідних документів нотаріусу, в т.ч. у оригіналу заповіту [PERSON], 29.10.2009 року від [PERSON] до нотаріуса [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON] надійшла заява про видачу [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за заповітом; заявник вказала, що крім неї, інших спадкоємців не має і вона є спадкоємцем [PERSON] як дочка померлої за заповітом, посвідченим виконкомом Баранівської сільської ради Шишацького району 18.12.2007 року, реєстровий №64 (т.2 а.с.39, арк. 1 Спадкової справи №158 від 19.08.2009 року). На підставі документів, наданих [PERSON] державному нотаріусу [PERSON] державної нотаріальної контори, нотаріусом [PERSON] нотаріальної контори (як буквально вказано у відповідних свідоцтвах) 29.10.2009 року на імя [PERSON] були видані Свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті її матері [PERSON]: А) Свідоцтво про право на про право на спадщину за заповітом, реєстровий №1386 (спадкова справа №158 від 19.08.2009 року) на земельну ділянку площею 2,5 га, що розташована на території Куйбишевської сільської ради Шишацького району Полтавської області, що належала померлій [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серія Р1 №512813, виданого на підставі рішення 20 сесії 23 скликання Куйбишевської сільської ради Шишацького району Полтавської області від 13.03.2001 року (арк.34 Спадкової справи №158 від 19.08.2009 року; т.2 а.с.4); Б) Свідоцтво про право на про право на спадщину за заповітом, реєстровий №1382 (спадкова справа №158 від 19.08.2009 року) на земельну ділянку площею 0,32 га, що розташована на території Баранівської сільської ради Шишацького району Полтавської області, що належала померлій [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серія ІІ-ПЛ №015485, виданого на підставі рішення сесії Великоперевізької сільської ради Шишацького району Полтавської області від 04.04.1994 року (арк.35 Спадкової справи №158 від 19.08.2009 року; т.1 а.с.а.с.97,221). Також, державним нотаріусом [PERSON] державної нотаріальної контори 29.10.2009 року у встановленому порядку були сформовані відповідні [PERSON] про реєстрацію в Спадковому реєстрі про видачу відповідних Свідоцтв про право на спадщину за заповітом (аркуші 36-37 Спадкової справи №158 від 19.08.2009 року). В подальшому, на підставі вищевказаного Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29.10.2009 року, реєстровий №1382 та розробленої технічної документації на земельні ділянки, в т.ч. витягів з Державного земельного кадастру про земельні ділянки (т.1 а.с.а.с.214-217,220,223-224, т.3 а.с.а.с.3-8), відділом Держкомзему у [PERSON] районі Полтавської області на імя [PERSON] були видані: А) Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ №633870 від 29.11.2012 року на земельну ділянку площею 0,2500 га, що розташована в с. Баранівка Шишацького району Полтавської області та призначена для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (т.2 а.с.50); Б) Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ №633871 від 29.11.2012 року на земельну ділянку площею 0,0700 га, що розташована в с. Баранівка Шишацького району Полтавської області та призначена для ведення особистого селянського господарства (т.2 а.с.51). В ході судового розгляду справи судом встановлено і сторонами підтверджується (відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України не підлягає доказуванню), що вищевказані Державні акти на право власності на земельні ділянки на імя [PERSON] стосуються адреси с. Баранівка Шишацького району Полтавської області, вулиця Зелена, 36 (дана адреса не вказана у даних Державних актах). Також, сторонами визнається, і, відповідно, судом враховується, що належна за життя [PERSON] згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія ІІ-ПЛ №015485, виданого Баранівською сільською радою Шишацького району Полтавської області 24.06.1997 року земельна ділянка площею 0,32 га, що розташована на території с. Баранівка Баранівської сільської ради Шишацького району Полтавської області з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку та для ведення особистого підсобного господарства також стосується адреси с. Баранівка Шишацького району Полтавської області, вулиця Зелена, 36. При цьому, з матеріалів справи та пояснень сторін наявна така ситуація, яка також визнається та підтверджується сторонами [PERSON] та [PERSON] та їх представниками, що земельна ділянка для обслуговування житлового будинку та для ведення особистого підсобного господарства площею 0,32 га (по суті 0,2500 га +0,0700 га з урахуванням виданих 29.11.2012 року Державних актів на імя [PERSON]І.) в с. Баранівка Шишацького району Полтавської області по вулиці Зелена, 36 належала за життя на праві власності [PERSON], а житловий будинок з надвірними будівлями за цією ж адресою належав її сину [PERSON] (т.2 а.с.а.с.44,52-55), хоча в договорі купівлі-продажу дана адреса і не зазначена (однак ці обставини визнаються сторонами і не підлягають доказуванню). Крім цього, в цьому контексті суд відмічає, що не дивлячись на наявність в матеріалах справи сумнівного за своєю юридичною формою (не посвідчений нотаріально) письмово договору дарування житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований по вул. Зелена, 36 в с. Баранівка Шишацького району Полтавської області та акту прийому-передачі (т.3 а.с.а.с.34-35), в матеріалах справи міститься рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 12.01.2012 року, що набрало законної сили (т.2 а.с.49), яким поряд з іншим, визнано за [PERSON] право власності на домоволодіння по вул. Зелена, 36 в с. Баранівка Шишацького району Полтавської області; відповідно, виходячи з положень ст.61 ЦПК України, в даний час вищевказане рішення має преюдиціальне значення при вирішенні певної частини позовних вимог [PERSON] і повинно бути враховане. Також, на підставі вищевказаного судового рішення, право власності [PERSON] на домоволодіння по вул. Зелена, 36 в с. Баранівка Шишацького району Полтавської області зареєстроване у встановленому порядку за нею, [PERSON], що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 05.06.2014 року (т.3 а.с.2). Нормами ЦПК України визначено, що суд поновлює строк, встановлений законом за клопотанням сторони, у разі його пропущення з поважних причин (ст.73 ЦПК України). Згідно ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Положення ст.261 ЦК України визначають початок перебігу позовної давності. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч.5 ст.267 ЦК). В п.1 прохальної частини позовної заяви [PERSON] від 19.08.2013 року позивач прохає суд поновити строк позовної давності для звернення до суду за захистом порушених прав як такий, що пропущений з поважних причин (т.1 а.с.а.с.64-70). В обґрунтування цього в позовній заяві вказується, що про те, що покійна мати [PERSON][PERSON] нібито склала заповіт 18.12.2007 року на все майно на [PERSON] вона дізналася лише в 2011 році. Під час судового розгляду справи як [PERSON], так і її представник [PERSON] також посилалися на ці обставини, вказуючи, що про наявність вищевказаного заповіту [PERSON] дізналася у 2011 році, а вже у 2012 році, після звернення до юристів та зібрання частини документів, вона звернулася з відповідним позовом до Шишацького районного суду Полтавської області, який був в подальшому залишений без розгляду. Під час судового розгляду справи відповідач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] заявили про відсутність підстав для поновлення пропущеного строку на звернення до суду і просили суд про застосування наслідків пропуску даного строку та відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] З довідки виконавчого комітету Баранівської сільської ради Шишацького району Полтавської області №213 від 23.09.2009 року вбачається, що [PERSON], яка померла 22.03.2009 року, на час смерті проживала одна в [INFO]. Заповіт [PERSON] на користь [PERSON] посвідчувався 18.12.2007 року секретарем Баранівської сільської ради, при цьому, один його екземпляр було передано [PERSON], а інший залишився на зберіганні в справах Баранівської сільської ради, що вбачається зі змісту самого заповіту і сторонами не заперечується. З матеріалів справи вбачається, що в листопаді 2012 року [PERSON], [INFO], зверталася до Шишацького районного суду Полтавської області з позовом до [PERSON], Баранівської сільської ради та [PERSON] державної нотаріальної контори про визнання недійсним заповіту, свідоцтва про право на спадщину за заповітом, державного акту на право власності на земельну ділянку, про визнання права власності на частину земельної ділянки, визнання права на частину земельного паю в порядку спадкування (т.1 а.с.81), у грудні 2012 року нею змінювався предмет позову (т.1 а.с.82), а також подавалася заява про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та факту родинних відносин (т.1 а.с.83), яка була повернута [PERSON] (ці позовні заяви та заява окремого провадження [PERSON] повязані з відкриттям спадщини після смерті [PERSON] та стосуються спірних правовідносин сторін та прийняття спадкового майна). Також вбачається, що з даним позовом до [PERSON], Баранівської сільської ради Шишацького району Полтавської області та [PERSON] державної нотаріальної контори Полтавської області, треті особи Куйбишевська сільська рада Шишацького району Полтавської області та Баранівська сільська рада Шишацького району Полтавської області про поновлення пропущеного строку позовної давності для звернення до суду, встановлення факту родинних відносин, про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, про визнання недійсними заповіту, свідоцтва про право на спадщину на земельні ділянки за заповітом, державних актів на право власності на земельні ділянки, про визнання права власності на ? частину земельних ділянок в порядку спадкування [PERSON] звернулася до Шишацького районного суду 19.08.2013 року (т.1 а.с.а.с.64-71), однак він був безпідставно залишений без руху, а в подальшому повернутий позивачеві (т.1 а.с.10,17), а після скасування ухвали про повернення позовної заяви Апеляційним судом Полтавської області (т.1 а.с.а.с.53-55), даний позов був прийнятий до провадження Шишацького районного суду (т.1 а.с.111). Отже, ряд звернень [PERSON] з відповідними позовними заявами та заявою окремого провадження у листопаді 2012 року до Шишацького районного суду, виходячи з сукупності обставин справи, може свідчити про те, що [PERSON] про наявність заповіту [PERSON] на користь [PERSON] могла обєктивно дізнатися у 2011 році, відповідно, починаючи з 2012 року, і у 2013 році зверталася до судових органів за захистом своїх прав та інтересів, відповідно, виходячи з засад доступу особи до правосуддя, а також положень ст.261 ЦК України, того, що частина вимог [PERSON] ухвалою суду від 24.09.2014 року була залишена без розгляду, суд вважає поважними причини пропуску строку позовної давності за вимогами про визнання заповіту [PERSON] недійсним, а також з вимог про визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку за заповітом та державних актів на право власності на земельні ділянки та приходить до висновку, що є передбачені законом підстави для поновлення позивачу по справі [PERSON] строку звернення до суду з позовом про визнання недійсними заповіту, свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку за заповітом та державних актів на право власності на земельні ділянки, оскільки він пропущений з поважних причин. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи (ст. 57 ЦПК України). Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.1 ст.179 ЦПК України). Позивач [PERSON] дочка померлої 22.03.2009 року [PERSON] в позові оспорює односторонній правочин заповіт [PERSON] від 18.12.2007 року, посвідчений секретарем Баранівської сільської ради Шишацького району [PERSON], реєстровий №64 на користь іншої дочки [PERSON] В обґрунтування визнання заповіту недійсним, в позовній заяві позивач посилається на ряд положень ЦК України - статті 207,1247,1248,1253,1257 ЦК України, зокрема і ті, що стосуються порушення порядку його посвідчення і фактично, по своїй суті, вимоги обґрунтовані ч.1 ст.1257 ЦК України, якою встановлено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Разом з цим, позивач у обґрунтуванні позовних вимог, також оспорював підпис [PERSON] на заповіті від 18.12.2007 року. В цьому контексті належить врахувати, що незалежно від посилання сторін на певні положення законодавства, суд при вирішенні конкретного спору зобовязаний застосувати ту норму права, яка стосується спірних правовідносин, що виникли між сторонами, і це не буде виходом за межі позовних вимог згідно ст.11 ЦПК України (принцип диспозитивності). З довідки №149, виданої поліклінічним відділенням [PERSON] ЦРЛ 29.11.2011 року вбачається, що [PERSON], [INFO], жит. [INFO] страждала на глаукому обох очей, сліпоту обох очей, з 1995 року перебувала на «Д» обліку у лікаря-окуліста (т.1 а.с.100). Про те, що [PERSON] мала вади зору за декілька років до своєї смерті, також підтвердили допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON]; не виключив цього в своїх поясненнях і представник Баранівської сільської ради Шишацького району сільський голова [PERSON] Як вбачається з повідомлення [PERSON] ЦРЛ №617 від 14.05.2014 року, хвора [PERSON], [INFO] згідно даних амбулаторної картки знаходилась на диспансерномуу обліку у лікаря-окуліста з 11.04.2005 року з діагнозом: Атрофія зорових нервів обох очей, підозра на глаукому обох очей; основний діагноз при направленні на МСЕК: ДОА колінних суглобів, встановлені ІБ група інвалідності безстроково (т.2 а.с.35). З довідки МСЕК №0172402 від 20.11.2008 року вбачається, що [PERSON], [INFO] встановлено першу «б» групу інвалідності загального захворювання (важне ураження опорно-рухового апарату) і остання потребувала стороннього догляду (т.2 а.с.150). Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (ч.1 ст.202 ЦК України). Заповіт як вид правочину відновиться до односторонніх правочинів. Стаття 203 ЦК України визначає загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Правочин має вчинятися у формі, встановлені законом (ч.4 ст.203 ЦК України). Відповідно до ст.1233 ЦК України заповіт це особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто (ст.1234 ЦК). За нормою ст.1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право у будь-яких час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить (ч.2 ст.1254 ЦК). В цьому контексті слід зазначити, що Конституційний Суд України у своєму рішенні від 11.02.2014 року у справі №1-1/2014 вказав про те, що субєкт права власності, яким є заповідач (спадкодавець), на випадок своєї смерті має право шляхом вчинення заповіту розпоряджатися своєю власністю спадщиною, до складу якої законом віднесені усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті (статті 318,1218,1233,1235,1236 ЦК України); заповідач має право призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин; заповідач має право на визначення обсягу спадщини, що має спадкуватися за заповітом, на заповідальний відказ, на покладення на спадкоємця інших обовязків, а також право на скасування заповіту тощо (частина перша статті 1235, статті 1236,1237,1240,1254 Кодексу). Як вказав Конституційний Суд України, за своєю юридичною природою свобода розпорядження власністю шляхом вчинення заповіту (свобода заповіту) є одним із основоположних принципів спадкового права, при цьому, вона є абсолютною. Також, Кодексом визначені певні обмеження волі заповідача щодо права розпорядження власністю (обмеження принципу свободи заповіту) шляхом установлення права окремої категорії осіб на обовязкову частку у спадщині. Норми ст.1247 ЦК визначають загальні вимоги до форми заповіту. Так, згідно ч.2 цієї статті, заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Отже, першим абзацом ч.2 ст.1247 цього Кодексу встановлено імперативну норму про особисте підписання заповіту заповідачем, а у абзаці другом вказується альтернативний шлях у разі неможливості особистого підписання заповіту. У відповідності до ч.1 ст.1257 ЦК України заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Допитана в судовому засіданні в якості свідка колишній секретар Баранівської сільської ради Шишацького району [PERSON] посилалась на те, що нею при посвідченні заповіту [PERSON] не було порушено порядку його складання та посвідчення, оскільки волевиявлення [PERSON] було вільним і остання, в її присутності, особисто поставила підпис на заповіті з вказанням свого прізвища, імя та по батькові. З листа позивача [PERSON] від 05.11.2014 року вбачається, що за станом здоровя її мати [PERSON] не могли поставити свій підпис у заповіті від 18.12.2007 року, вказала, що вона знає почерк своєї сестри [PERSON] та знала почерк свого брата, [PERSON], вважає, що підписи від імені [PERSON] у її паспорті та заповіті виконані [PERSON], оскільки і раніше вона ставила за [PERSON] підписи при отриманні пенсії та орендної плати за земельний пай (т.2 а.с.208). На те, що підпис з написанням прізвища, імя та по батькові від імені [PERSON] на заповіті міг бути здійснений [PERSON] також посилалась в ході судового розгляду справи і представник позивача [PERSON] [PERSON] Згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи №906 від 05.12.2014 року, проведеної Полтавським відділенням Харківського НДІСЕ ім. засл.проф.М.С.Бокаріуса, підпис від імені [PERSON] в графі «Підпис» у двох примірниках заповіту від 18.12.2007 року, зареєстрований в реєстрі №64 (перший примірник арк.25 журналу «Заповіти» за 2007 рік, другий примірник арк.9 спадкової справи №158) та у: протоколі №5 від 22.01.1973 року (пенсійна справа №282601 арк.9) виконані різними особами; - заяві від 30.01.1973 р. і на першій сторінці трудової книжки колгоспника №310 (пенсійна справа №282601 арк.4,13) виконані різними особами; - заяві від 26.10.1992 року (пенсійна справа №282601 арк.17), формі №1 на імя [PERSON], журналі реєстрації нотаріальних дій за 2000-2002 роки виконкому Баранівської сільської ради Шишацького району арк.11 виконані однією особою (т.2 а.с.а.с.212-216). Допитаний в судовому засіданні 08.04.2015 року старший судовий експерт Полтавського відділення Харківського НДІСЕ ім. засл.проф.М.С.Бокаріуса [PERSON] вказав про те, що такий висновок ним зроблений у звязку з неможливістю встановлення з істотною достовірністю належності наданих зразків померлій [PERSON] За клопотанням сторони позивача, ухвалою суду від 08.04.2015 року у справі була призначена додаткова судово-почеркознавча експертиза (т.3 а.с.а.с.41-42). Відповідно до висновку додаткової судово-почеркознавчої експертизи №448 від 10.08.2015 року, проведеної Полтавським відділенням Харківського НДІСЕ ім. засл.проф.М.С.Бокаріуса, підпис та рукописний запис від імені [PERSON] в графі «Підпис» у двох примірниках заповіту від 18 грудня 2007 року, зареєстрований в реєстрі№64 (перший примірник арк. 25 журналу «Заповіти» за 2007 рік по Баранівській сільській раді Шишацького району Полтавської області, другий примірник арк.9 спадкової справи №158) виконані [PERSON] (т.3 а.с.а.с.59-61). За нормою ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. При цьому, суд також оцінює достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Отже, з урахуванням висновку додаткової судово-почеркознавчої експертизи №448 від 10.08.2015 року про те, що підпис та рукописний запис від імені [PERSON] (заповідача) в графі «Підпис» у двох примірниках заповіту від 18 грудня 2007 року, зареєстрований в реєстрі№64 (перший примірник арк. 25 журналу «Заповіти» за 2007 рік по Баранівській сільській раді Шишацького району Полтавської області, другий примірник арк.9 спадкової справи №158) виконані [PERSON] (спадкоємцем за даним заповітом) вбачається, що в порушення вимог ч.2 ст.1247 ЦК України щодо форми та посвідчення заповіту, заповіт [PERSON] від 18.12.2007 року, реєстровий №64, посвідчений секретарем Баранівської сільської ради Шишацького району [PERSON], особисто не був підписаний заповідачем [PERSON], відповідно, в силу ч.1 ст.1257 ЦК України він є нікчемним (тобто недійсність якого прямо встановлена законом). Згідно з розясненнями, що викладені в пп.4,5 Постанови Пленуму Верховного [PERSON] України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини якщо їх недійсність встановлена законом та оспорювані якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом; при цьому, нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону; положення ч.2 ст.215 ЦК України щодо підстав нікчемності правочинів є імперативними. Отже, виходячи з вищевикладеного та з урахуванням того, що позивачем [PERSON] заявлено вимогу про визнання недійсним заповіту [PERSON] від 18.12.2007 року, реєстровий №64, посвідченого секретарем Баранівської сільської ради Шишацького району Полтавської області, яким спадкодавець [PERSON] заповіла все майно [PERSON], виходячи з обґрунтування позовних вимог [PERSON] щодо порушення форми та посвідчення вищевказаного заповіту та з урахуванням суті та змісту ч.1 ст.1257 ЦК України про те, що заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним, суд приходить до висновку, що в даному випадку є передбачені законом підстави вважати нікчемним односторонній правочин-заповіт [PERSON] від 18 грудня 2007 року, посвідчений секретарем Баранівської сільської ради Шишацького району Полтавської області [PERSON] за реєстровим №64, оскільки він особисто не підписаний заповідачем [PERSON] При цьому суд враховує, що згідно ст.215 ЦК України визнання такого заповіту (нікчемного) недійсним судом не вимагається, що повністю узгоджується і з розясненнями, що містяться в п.17 Постанови Пленуму Верховного [PERSON] України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування». На виконання п.3 Постанови Пленуму Верховного [PERSON] України №8 від 30.05.1997 року «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах», виходячи з положень ст.212 ЦПК України та сукупності досліджених доказів у справі щодо обставин складення та посвідчення заповіту [PERSON] 18.12.2007 року, суд приймає до уваги висновок додаткової судово-почеркознавчої експертизи №448 від 10.08.2015 року, проведеної Полтавським відділенням Харківського НДІСЕ ім. засл.проф.М.С.Бокаріуса, оскільки для проведення даної експертизи були використані ряд документів та листів, де маються вільні зразки почерку та підпису [PERSON], про належність яких їй вона підтвердила в судовому засіданні (в якості вільних зразків почерку та підпису [PERSON] в розпорядження експерта надавалися: оригінал Спадкової справи №158 [PERSON] державної нотаріальної контори на майно померлої 22.03.2009 року [PERSON] на 36 аркушах, де на арк.2 міститься заява [PERSON] від 15.07.2009 року про прийняття спадщини після смерті [PERSON]; оригінали довіреностей від імені [PERSON]: від 10.08.2011 року № 21 та від 18.02.2013 року №02 на імя [PERSON], посвідчені секретарем Баранівської сільської ради Шишацького району, які підписані [PERSON]; оригінал листа на імя [PERSON] (тобто [PERSON], як уточнила [PERSON]І.) (на ньому вказана дата 30 жовтня 2013 року) на двох аркушах, який написаний [PERSON]І.) (т.3 а.с.41-42). При цьому, даний висновок експертизи узгоджується з поясненнями сторони позивача про те, що як [PERSON], так і її представнику [PERSON] відомий почерк [PERSON] і вони допускали, що остання могла розписатися та написати рукописний текст у заповіті 18.12.2007 року за [PERSON] У звязку з цим, суд не приймає показання свідка [PERSON] (колишнього секретаря Баранівської сільської ради Шишацького району) про обставини посвідчення нею заповіту [PERSON], оскільки її показання суперечать як висновку додаткової судово-почеркознавчої експертизи №448 від 10.08.2015 року, так і показанням сторони позивача в їх сукупності. При цьому, дана особа побічно є зацікавленою особою в результатах справи, оскільки саме вона, як посадова особа (секретар) Баранівської сільської ради Шишацького району 18.12.2007 року посвідчила заповіт, в якому заповідач [PERSON] свій підпис не ставила і який в подальшому був предявлений [PERSON] в органи нотаріату для оформлення спадщини за цим заповітом. З урахуванням того, що заповіт [PERSON] від 18 грудня 2007 року, посвідчений секретарем Баранівської сільської ради Шишацького району Полтавської області [PERSON] за реєстровим №64 є нікчемним з підстав, наведених вище та те, що на підставі цього заповіту в установленому порядку на імя [PERSON] нотаріусом [PERSON] державної нотаріальної контори 29.10.2009 року за реєстровим №1382 видане Свідоцтво про право на спадщину за заповітом (спадкова справа №158 від 19.08.2009 року) на земельну ділянку площею 0,32 га, що розташована на території Баранівської сільської ради Шишацького району Полтавської області, що належала померлій [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серія ІІ-ПЛ №015485, виданого на підставі рішення сесії Великоперевізької сільської ради Шишацького району Полтавської області від 04.04.1994 року, виходячи з положень першого абзацу ч.5 ст.216 ЦК України та того, що позивачем [PERSON] заявлено вимогу про визнання недійсним вищевказаного свідоцтва (п.5 прохальної частини позовної заяви від 19.08.2013 року), суд приходить до висновку про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, що видане нотаріусом [PERSON] нотаріальної контори 29.10.2009 року, реєстровий №1382 (спадкова справа №158 від 19.08.2009 року) на імя [PERSON] на земельну ділянку площею 0,32 га, що розташована на території Баранівської сільської ради Шишацького району Полтавської області, що належала померлій [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серія ІІ-ПЛ №015485, виданого на підставі рішення сесії Великоперевізької сільської ради Шишацького району Полтавської області від 04.04.1994 року. Суд відмічає, що інші позовні вимоги, ніж ті, що залишилися для розгляду після залишення 24.09.2015 року частини позовних вимог [PERSON] без розгляду (пункти 1,4,5 та 6 прохальної частини позовної заяви [PERSON] від 19.08.2013 року), стороною позивача не заявлялися, отже, суд, згідно ст.11 ЦПК України, розглядає справу лише в межах заявлених позовних вимог (пункти 1,4,5 та 6 прохальної частини позовної заяви [PERSON]І.). Враховуючи, що на підставі вищевказаного свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого нотаріусом [PERSON] нотаріальної контори 29.10.2009 року, реєстровий №1382 (спадкова справа №158 від 19.08.2009 року) на імя [PERSON] на земельну ділянку площею 0,32 га, що розташована на території Баранівської сільської ради Шишацького району Полтавської області (яке було видане на підставі нікчемного заповіту), відділом Держкомзему у [PERSON] районі Полтавської області 29.11.2012 року на імя [PERSON] були видані Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ №633870 від 29.11.2012 року на земельну ділянку площею 0,2500 га, що розташована в с. Баранівка Шишацького району Полтавської області та призначена для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ №633871 від 29.11.2012 року на земельну ділянку площею 0,0700 га, що розташована в с. Баранівка Шишацького району Полтавської області та призначена для ведення особистого селянського господарства, з урахуванням заявлених позовних вимог, викладених у п.6 прохальної частини позовної заяви від 19.08.2013 року, вбачаються підстави для визнання недійсними та скасування Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ №633870 від 29.11.2012 року, що виданий відділом Держкомзему у [PERSON] районі на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29.10.2009 року за №1382 [PERSON] нотаріальної контори на імя [PERSON] на земельну ділянку площею 0,2500 га, що розташована в с. Баранівка Шишацького району Полтавської області та призначена для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ №633871 від 29.11.2012 року, що виданий відділом Держкомзему у [PERSON] районі на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29.10.2009 року за №1382 [PERSON] нотаріальної контори на імя [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0700 га, що розташована в с. Баранівка Шишацького району Полтавської області та призначена для ведення особистого селянського господарства. При цьому, виходячи з положень ст.61 ЦПК України та наявності в матеріалах справи рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 12.01.2012 року, яке набрало законної сили (т.2 а.с.49), а також відомостей, що містяться у [PERSON] з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 05.06.2014 року (т.3 а.с.2) про те, що [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними будівлями по вул. Зелена, 36 в с. Баранівка Шишацького району Полтавської області (Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ №633870 від 29.11.2012 року, що виданий на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29.10.2009 року за №1382 [PERSON] нотаріальної контори на імя [PERSON] на земельну ділянку площею 0,2500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд) стосуються саме цієї адреси (що сторонами у справі не заперечується), суд зазначає і враховує, що скасування саме вищевказаного Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ №633870 від 29.11.2012 року на імя [PERSON] повинно бути здійснене саме з того, що він виданий в порядку переоформлення спадщини на підставі нікчемного заповіту та на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого нотаріусом [PERSON] нотаріальної контори 29.10.2009 року, реєстровий №1382, про визнання недійсним якого суд прийшов до висновку; при цьому, це скасування не перешкоджає [PERSON], як власнику відповідного домоволодіння, отримати відповідну земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в загальному порядку. В судовому засіданні 24.09.2015 року обговорювалося клопотання державного нотаріуса [PERSON] державної нотаріальної контори від 14.09.2015 року про виключення даної нотаріальної контори з числа відповідачів, однак представники позивача [PERSON] та адвокат [PERSON] заперечили проти цього і не заявили відповідного клопотання, тобто, це є їх процесуальним правом згідно ч.1 ст.33 ЦПК України. Аналізуючи дії державного нотаріуса [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON], повязані з видачею нею Свідоцтва про право на спадщину за заповітом 29.10.2009 року, реєстровий №1382 (спадкова справа №158 від 19.08.2009 року) на імя [PERSON] на земельну ділянку площею 0,32 га, що розташована на території Баранівської сільської ради Шишацького району Полтавської області (в межах обґрунтування позову), суд приходить до висновку, що її дії відповідали Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року за №20/5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 03.03.2004 року за №283/8882 (зі змінами і доповненнями, в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин), оскільки спадкова справа №158 була відкрита 19.08.2009 року саме на підставі заяви [PERSON] та тих документів, які були надані саме [PERSON], при цьому, на той час нотаріусу обєктивно не могло бути відомо, що підпис та рукописний напис у заповіті 18.12.2007 року, реєстровий №64 від імені [PERSON] було виконано не [PERSON], а [PERSON] Також, з заяви [PERSON] від 29.10.2009 року до [PERSON] державної нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом вбачається, що остання вказала нотаріусу, що крім неї, інших спадкоємців не має (арк.1 Спадкової справи №158 від 19.08.2009 року), таким чином [PERSON] замовчала перед нотаріусом ту обставину, що крім [PERSON], у померлої [PERSON] є дочка [PERSON], [INFO], яка на час смерті матері була повнолітньою непрацездатною дитиною спадкодавця. Ця обставина також обєктивно не могла бути відома державному нотаріусу [PERSON] державної нотаріальної контори на час видачі [PERSON] відповідного свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Згідно ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з позовної заяви [PERSON], позовні вимоги, які вказані нею в пунктах 4,5,6 оплачені судовим збором за ставками, що діяли станом на 19.08.2013 року, по 114 грн.70 коп. кожна (т.1 а.с.63). Враховуючи, що позовні вимоги, що залишились станом на 24.09.2015 року (після залишення частини позовних вимог без розгляду за клопотанням представника позивача) вирішені та суд дійшов до висновку про нікчемність заповіту [PERSON] від 18.12.2007 року, реєстровий №64 та задовольнив позовні вимоги, викладені в пп.5 та 6 прохальної частини позовної заяви [PERSON], необхідно стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] витрати по сплаті судового збору в сумі 344 грн.10 коп. (114 грн.70 коп.х3=344,10 грн.). З матеріалів справи вбачається, що позивачем у справі сплачено 3690 грн. за проведення судово-почеркознавчої експертизи №906 від 05.12.2014 року (т.2 а.с.а.с.211,217) та 3840 грн. за проведення додаткової судово-почеркознавчої експертизи №448 від 10.08.2015 року (т.3 а.с.а.с.58,62). З урахуванням положень ст.88 ЦПК України, змісту задоволеної частини позовних вимог [PERSON] та висновків судово-почеркознавчої експертизи №906 від 05.12.2014 року, підлягають стягненню частково з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] витрати за проведення судово-почеркознавчих експертиз у справі в сумі 5000 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial