Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-17 00:00:00

Звернувшись до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», [PERSON] просить стягнути з відповідача на її користь компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати в сумі 5725,14 грн.; середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати в сумі 98981,25 грн.; моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач послалась на те, що 17 липня 2017 року у зв`язку із скороченням штату згідно пункту 1 статті 40 КЗпП України вона була звільнена з роботи наказом № 5974/ДН-ОС від 10.07.2017 року виробничого підрозділу «Ясинуватське будівельно-монтажне експлуатаційне управління» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». На день її звільнення з роботи їй була нарахована, але не своєчасно виплачена заробітна плата, з урахуванням всіх належних утримань, у розмірі 25088,93 грн. 15 січня 2019 року у примусовому порядку з відповідача на її користь була стягнута сума заборгованості у розмірі 25088,93 грн. Відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці», Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», постанови КМУ «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» від 21.02.2001 року № 159 підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання зобов`язані у зв`язку з інфляцією нарахувати та виплатити працівнику компенсацію втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати. У зв`язку з порушенням термінів виплати заробітної плати, відповідно до «Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати» затвердженому постановою КМУ від 20.12.1997 року № 1427, відповідач повинен сплатити їй компенсацію втрати частини заробітної плати в зв`язку з порушенням термінів їх виплати у розмірі 5725,14 грн. Дана компенсація розрахована нею на заборгованість із заробітної плати, яка стягнута рішенням суду, а також на заробітну плату, нараховану у 2016 році та за першу половину березня 2017 року (а.с.14, 124-125). Крім того, у зв`язку із невиплатою з вини відповідача належних їй сум у строки, встановлені ст. 116 КЗпП України, відповідач має їй сплатити середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку у загальному розмірі 98981,25 грн. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі порушення його законних прав, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя та за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо). Те, що відповідач в день її звільнення і в продовж 1,5 років не провів з нею повний розрахунок заподіяло їй моральної шкоди, яка обумовлюється моральними та фізичними стражданнями внаслідок порушення її законних прав, приниженням честі, гідності, знущанням з неї як з людини (відсутність доходу призвела до втрати нормальної життєдіяльності); ігноруванням її прав (ст.43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю), моральними переживаннями, наслідком яких є ушкодження здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми. У зв`язку з вчиненням відповідачем протиправних дій, невиконання ним умов трудового договору і безпідставного систематичного порушення її прав, їй завдано моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню в сумі 10000,00 грн. Вказана сума морального збитку відповідає середньомісячній заробітній платі по Україні в січні 2019 року (місяць виплати заборгованості) по професії елетромеханік, з якої вона була звільнена у зв`язку із скороченням штату згідно із п.1 ст. 40 КЗпП України. Відповідач подав відзив на позовну заяву [PERSON] (а.с.55-56), в якому просив відмовити у задоволенні позовну [PERSON] в повному обсязі, посилаючись на те, що АТ «Укрзалізниця» (ідентифікаційний код 40075815), як нова юридична особа, утворене згідно із Законом України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» та постанови Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 року №200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». Указом Президента України № 405/2014 від 14 квітня 2014 року введено в дію рішення РНБО України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України» та розпочато проведення АТО на території Донецької і Луганської областей. Кабінетом Міністрів України 02.12.2015 року прийнято розпорядження № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України». Згідно із ст. 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» район проведення антитерористичної операції це визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція. Згідно із наказом керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 07.10.2014 року № 33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» Донецьку і Луганську області з 07.04.2014 року також визначено районами проведення антитерористичної операції. Тобто практично вся залізнична мережа регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця» знаходиться в зоні проведення АТО. Проведення АТО значно ускладнило сполучення у межах регіональної філії «Донецька залізниця». Безпосередньо регіональна філія «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця» знаходиться за адресою: Донецька область, м. Лиман, вул. Привокзальна,22. Фактичне місце роботи позивача - непідконтрольна територія України: місто Ясинувата Донецької області, саме ця обставина ускладнила остаточний розрахунок з позивачем. Указом Президента України від 15.03.2017 року № 62/2017 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України, яким тимчасово до реалізації пунктів 1 і 2 Мінського комплексу заходів від 12.02.2015 року, а також до повернення захоплених підприємств до функціонування згідно із законодавством України припинено переміщення вантажів через лінію зіткнення в межах Донецької і Луганської областей шляхом залізничного сполучення. Виробничий підрозділ «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця» (надалі Донецька дирекція залізничних перевезень), а саме у ньому працювала позивач, у зв`язку із відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення діяльності з 15.03.2017 року (дати введення в дію вищевказаного рішення Ради національної безпеки і оборони України) припинив виконання своїх функцій із забезпечення перевізного процесу. 17.03.2017 року об 11:00 годині будівля, де знаходилася адміністрація Донецької дирекції залізничних перевезень, за адресою: Донецька область, місто Донецьк, вул . Артема , буд.68 була захоплена групою невідомих людей, які називалися представниками влади у місті Донецьку та Донецької області так званої «ДНР». По факту захоплення адміністративної будівлі виробничого підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця» Лиманським ВП Слов`янського ВП ГУ НП в Донецькій області 20.03.2017 року порушено кримінальне провадження № 12017050420000286 за ст. 341 КК України. Регіональна філія «Донецька залізниця» фактично не може виконувати обов`язки, передбачені законодавством України, зокрема, ч.1 ст. 47, ст. 116 КЗпП України (в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у встановлені строки), ст. 44 КЗпП України (виплатити працівникам, з якими припинено трудовий договір з підстав, зазначених у пунктах 1 статті 40 КЗпП України, вихідну допомогу у розмірі не менше середнього місячного заробітку), ч.1 ст. 83 КЗпП України (виплатити працівникові, у разі звільнення, грошову компенсацію за всі не використані ним дні щорічної відпустки). Невиконання вищевказаних зобов`язань, спричинило наявність обставин, які не залежать від її волі, бажань і дій та за які вона не може бути відповідальна, тобто форс-мажорними обставинами (обставинами не переробної сили), про що свідчить висновок торгово- промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року щодо унеможливлення виконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні (звільненні) працівників, спричиненого впливом форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) відносно АТ «Укразалізниця», яким засвідчено настання форс-мажорних обставин при здійсненні господарської діяльності на території, непідконтрольній українській владі, в т.ч. у м. Донецьк. Позивач подала відповідь на відзив (а.с.88-93), у якому зазначила, науково-правовий висновок ТПП є недопустимим доказом у справі, оскільки у відповідності до Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» протягом дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажор), що мали місце на території проведення АТО, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань є сертифікат ТПП України. Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 18 червня 2019 року залучено до участі в розгляді даної справи правонаступника Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» - Акціонерне товариство «Українська залізниця». Позивач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилась, надавши суду заяву про повне підтримання заявлених позовних вимог та про розгляд справи у її відсутність (а.с.136). Представник відповідача АТ «Українська залізниця», будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи (а.с.123), в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, його неявка згідно із ч..1 ст.223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] перебувала у трудових правовідносинах з виробничим підрозділом «Ясинуватське будівельно-монтажне експлуатаційне управління» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», де з 01.03.2016 року працювала на посаді електромеханіка дільниці 1 групи дільниці котельного господарства. Наказом від 10.07.2017 року № 5974/ДН-ОС звільнена з 17 липня 2017року у зв`язку зі скороченням штату згідно пункту 1 статті 40 КЗпП України (а.с.3-9). В період роботи на підприємстві, відповідач несвоєчасно виплачував позивачу заробітну плату. Так, перша частина заробітної плати за липень 2016 року у розмірі 3378,00 грн. виплачена 25.11.2016 року; друга частина заробітної плати за липень 2016 року у розмірі 3378,00 грн. виплачена 21.02.2017 року. Дані обставини встановлені на підставі виписки по картковому рахунку позивача (а.с.130-134). Заробітна плата за першу половину березня 2017 року у розмірі 1782,29 грн. виплачена відповідачем 27 липня 2017 року. На день звільнення [PERSON] належала до виплати заборгованість по заробітній платі за період з лютого 2016 року по серпень 2016 року у розмірі 7262,04 грн. та за період з березня 2017 року по липень 2017 року в сумі 17826,89 грн., а всього 25088,93 грн. без утримання з цієї суми податку з доходів фізичних осіб та інші обов`язкових платежів. Зазначені обставини встановлені рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області № 233/3100/18 від 19 жовтня 2018 року, ухваленого в цивільній справі за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі (а.с.141-142), яке набрало законної сили 06 березня 2019 року (а.с.139-140), а тому у відповідності до ч.4 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягають. При цьому, при ухваленні вищевказаного рішення судом не були встановлені конкретні місяці нарахування заборгованості із заробітної плати за період з лютого 2016 року по серпень 2016 року у розмірі 7262,04 грн. Заборгованість із заробітної плати у розмірі 25088,93 грн. виплачена позивачу 15.01.2019 року, що підтверджується випискою по картковому рахунку позивача (а.с.13). Вирішуючи спір щодо стягнення з відповідача на користь позивача компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, суд дійшов таких висновків. Відповідно до ст.1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 р., підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Згідно із ст. 2 цього Закону, компенсація втрати громадянам частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: заробітна плата (грошове забезпечення) на інші. За ст.34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Таким чином, позивач має право вимагати компенсацію втрати доходів за порушення строків їх виплати. Порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати в зв`язку з порушенням термінів її виплати визначений постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159 з наступними змінами. Відповідно до п.4 постанови КМУ № 159 від 21.02.2001 р. сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків та обов`язкових платежів) прирості індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Розмір компенсації суд розраховує із застосуванням коефіцієнтів для визначення компенсації за затримку виплати заробітної плати з Інтернет видання «Планета -інформ» http://planeta-inform.com.ua/, виходячи з такого: 1.Липень 2016 року: Заробітна плата за першу половину липня 2016 року у розмірі 3378,00 грн. виплачена 25.11.2016 року. Компенсація становить: 3378,00 грн. х 0,043 = 145,25 грн. Заробітна плата за другу половину липня 2016 року у розмірі 3378,00 грн. виплачена 21.02.2017 року. Компенсація становить: 3378,00 грн. х 0,083 = 280,38 грн. 2.Заробітна плата за період з лютого 2016 року по серпень 2016 року у розмірі 7262,04 грн. виплачена 15.01.2019 року. У зв`язку із неможливістю встановити місяці нарахування заборгованості у розмірі 7262,04 грн. місяцем нарахування такої заборгованості судом приймається серпень 2016 року - останній місяць нарахування. Компенсація становить: 7262,04 грн. х 0,341 = 2476,35 грн. 3.Заробітна плата за першу половину березня 2017 року у розмірі 1782,29 грн. виплачена відповідачем 27 липня 2017 року. Компенсація становить: 1782,29 грн. х 0,038 = 67,72 грн. 4.Заробітна плата за другу половину березня 2017 року у розмірі 1802,16 грн. (3584,45 грн. - 1782,29 грн.) виплачена 15 січня 2019 року. Компенсація становить: 1802,16 грн. х 0,200 = 360,43 грн. 5.Заробітна плата за квітень 2017 року - 4356,44 грн. виплачена 15.01.2019 року. Компенсація становить: 4356,44 грн. х 0,190 = 827,72 грн. 6. Заробітна плата за травень 2017 року у розмірі 1864,67 грн. виплачена 15.01.2019 року. Компенсація становить: 1864,67 грн. х 0,174 = 324,45 грн. 7.Заробітна плата за червень 2017 року у розмірі 717,19 грн. виплачена 15.01.2019 року. Компенсація становить 717,19 грн. х 0,156 = 111,88 грн. 8.Заробітна плата за липень 2017 року (включаючи суми компенсації за невикористану відпустку, вихідної допомоги) - 9086,43 грн. виплачена 15.01.2019 року. Компенсація становить: 9086,43 грн. х 0,154 = 1399,31 грн. Всього: 145,25 грн.+280,38 грн.+2476,35 грн. + 67,72 грн. + 360,43 грн. + 827,72 грн.+ 324,45 грн. + 111,88 грн. + 1399,31 грн. = 5993,49 грн. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Отже, виходячи з диспозитивності цивільного судочинства, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію втрати частини заробітної плати в зв`язку з порушенням термінів її виплати в межах заявлених позовних вимог в розмірі 5725,14 грн. Вирішуючи спір в частині стягнення середнього заробітку за час затримку розрахунку при звільненні, а також щодо відшкодування моральної шкоди, суд прийшов до таких висновків. Згідно із частиною 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Отже, за положеннями статті 117 КЗпП України обов`язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства. Статтею 237-1 КЗпП України встановлено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя (ч.1).Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством (ч.2). Відповідно до загальних підстав відповідальності для покладення відповідальності на заподіювача моральної (немайнової) шкоди необхідна сукупність чотирьох умов, а саме: наявність шкоди; протиправність дій заподіювача; причинний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою; вина в заподіянні шкоди. Тож, обов`язковою умовою для покладення на відповідача обов`язку з відшкодування моральної шкоди у зв`язку із несвоєчасною виплатою працівнику грошових сум при звільненні є також наявність вини підприємства. Відповідно до статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна загроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо. Указом Президента України від 14 квітня 2014 року №405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» та розпочато проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей. Науково-правовим висновком Торгово-промислової палати України від 16 січня 2018 року №126/2/21-10.2 засвідчено настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), спричинених актами тероризму на територіях міста Донецька Донецької області, тривалими перервами в роботі транспорту, регламентованими умовами відповідних рішень та актами державних органів влади для Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», ідентифікаційний код юридичної особи: 40075815, регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», ідентифікаційний код філії 401500216, що унеможливлюють виконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю, зокрема, ст.ст. 115,116 КЗпП України (а.с.58-66). Враховуючи викладене, суд вважає, що затримка розрахунку при звільненні відбувалася з обставин непереборної сили, що встановлені Науково-правовим висновком Торгово-промислової палати України від 16 січня 2018 року №126/2/21-10.2. Зазначене свідчить про відсутність вини підприємства у затримці виплат позивачу належних при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, а тому підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а також підстави для відшкодування моральної шкоди у зв`язку із несвоєчасною виплатою заробітної плати відсутні. Отже, в задоволенні позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди слід відмовити. При цьому, суд не приймає до уваги доводи позивача про те, що висновок Торгово-промислової палати України від 16 січня 2018 року №126/2/21-10.2 є недопустим доказом у справі, оскільки не є Сертифікатом Торгово-промислової палати та не відповідає вимогам ст.14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженому рішенням Президії Торгово-промислової падати України від 18 грудня 2014 року № 44(5), з огляду на таке. Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 р. № 1669 (закон набрав чинності 23.10.2014 р.) доповнено Закон України «Про торгово-промислові палати в Україні» від 02.1997 р. № 671 статтею 14-1, якою визначено: «Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини …». Листом ТПП України від 09.01.2015 р. № 106705-5.4 визначено, що «Порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) встановлено Регламентом засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженим Рішенням Президії ТПП України від 18.12.2014 р. №44(5) (дачі Регламент)». У відповідності до п.3.3. Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого Рішенням Президії ТПП України від 18.12.2014 р. №44(5), «Сертифікат (у певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) документ, за затвердженими Президією ТПП України відповідними формами, який засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом». Отже, за формою та змістом Науково-правовий висновок щодо унеможливлення виконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин не переробної сили) від 16.01.2018 року № 126/2/21-10.2 є документом, який засвідчує настання форс-мажорних обставин для відповідача. За таких обставин, позов слід задовольнити частково. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із відмовою в задоволенні позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку та відшкодування моральної шкоди, питання відшкодування цих витрат відповідачем судом не вирішується. Відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору в частині вимог про стягнення компенсації втрати частини грошових коштів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, а тому з відповідача на підставі ч.6 ст.141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір на користь спеціального фонду Державного бюджету України в розмірі 768,40 грн., виходячи з такого: Відповідно до пп.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду фізичною особою або фізичною особою-підприємцем позовної заяви майнового характеру судовий збір справляється в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. З 01 січня 2019 року прожитковий мінімум на одну працездатну особу встановлено Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» в розрахунку на місяць у розмірі 1921,00 грн. Отже, при поданні позову судовий збір в частині стягнення компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати складав 768,40 грн. (1921,00 грн. х 0,4), тому з відповідача в доход держави належить стягнути судовий збір в сумі 768,40 грн.

Outcome: partial