Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-04 00:00:00

З позову [PERSON] вбачається, що постановою Великобагачанського районного суду Полтавської області від 10.04.2013 року, яка залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 02.07.2013 року, визнано протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України у Великобагачанському районі Полтавської області щодо відмови йому, [PERSON] у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці з 01.01.2012 року та зобов'язано відповідача здійснити такий перерахунок за період з 01.01.2012 року по даний час та виплатити на його користь недоплачену заборгованість за період з 01.01.2012 року по квітень 2013 року включно в сумі 131506 грн.56 коп. 28.08.2013 року відповідач виконав рішення вищевказаних судів і повністю виплатив йому всю заборгованість за період з 01.01.2012 року по серпень 2013 року включно в сумі 174775 грн.44 коп. Однак, як зазначає позивач, залишилась невідшкодованою завдана йому Управлінням Пенсійного фонду України у Великобагачанському районі Полтавської області майнова шкода. Позивач [PERSON] вказує, що неправомірність бездіяльності Управління Пенсійного фонду України у Великобагачанському районі Полтавської області встановлена вищевказаними рішеннями суду першої та апеляційної інстанції. Завдана йому матеріальна шкода складається з понесених ним поштових витрат при оскарженні неправомірних дій відповідача до різних вищестоящих інстанцій, з неповернутого йому судового збору та упущеної вигоди у вигляді не отриманих процентів по депозитному вкладу, який він хотів укласти з ПАТ КБ «ПриватБанк», а саме: 1) за поштові послуги при оскарженні незаконних дій Управління Пенсійного фонду України у Великобагачанському районі ним, згідно фіскальних чеків, витрачено 123 грн.70 коп.; 2) при поданні позовної заяви від 17.01.2012 року про визнання неправомірними дій Управління Пенсійного фонду України у Великобагачанському районі ним сплачено судовий збір в сумі 34 грн.; 3) процентна ставка по депозиту ПАТ КБ «ПриватБанк» з 01.01.2013 року становила 19 %. Як вказує позивач, УПФУ у Великобагачанському районі станом на 01.01.2013 року незаконно не доплатив йому 88337 грн.68 коп., він, [PERSON] мав намір покласти цю суму на депозит під 19 % річних і отримати за період з 01.01. по 30.04.2013 року дохід в сумі 5260 грн.12 коп.; 4) позивач [PERSON] також вказує, що коли б відповідач УПФУ у Великобагачанському районі, виконавши постанову Великобагачанського районного суду від 10.04.2013 року виплатив йому у квітні 2013 року всю заборгованість в сумі 131506 грн.56 коп., то він поклав би цю суму на депозит під 19 % і отримав би дохід за період з 01.05.по 31.08.2013 року в сумі 8328 грн.80 коп. Тобто, як зазначає у позові [PERSON], не беручи до уваги ще й упущену вигоду за період з 01.01.по 31.12.2012 року, завдана йому відповідачем УПФУ у Великобагачанському районі Полтавської області матеріальна шкода у вигляді упущеної вигоди від не отриманого доходу з вини відповідача за період з 01.01.2013 року по 31.08.2013 року складає 13588 грн.92 коп. (5260 грн.12 коп. за період з 01.01.-30.04.2013 року+8328 грн.80 коп. за період 01.05.-31.08.2013 року). Також позивач вказує, що його намір укласти депозитний договір підтверджується копією договору від серпня 2013 року, який він відразу уклав після виплати йому боргу. Загальна сума завданої позивачу [PERSON] матеріальної шкоди, як він вказує, складає 13746 грн.62 коп. (13588 грн.92 коп.+123 грн.70 коп.+34 грн.). Посилаючись на вищевказані обставини, на положення ст.ст.22,1173,1174 ЦК України, позивач [PERSON] (суддя у відставці) звернувся до суду з позовом, в якому просив суд стягнути на його користь з відповідача Управління Пенсійного фонду України у Великобагачанському районі Полтавської області 13746 грн.62 коп. за завдану йому матеріальну шкоду (а.с.а.с.1-3). Ухвалою суду від 14.01.2014 року в порядку ст.33 ЦПК України до участі у справі залучено як співвідповідача Державну казначейську службу України (а.с.59). В судовому засіданні позивач [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, в своїх поясненнях посилався на обставини, що викладені в позові і просив його задовольнити. Представник відповідача у справі Управління Пенсійного фонду України у Великобагачанському районі Полтавської області Білецька С.О. позовні вимоги [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди не визнала, вважає їх безпідставними та необґрунтованим і в задоволенні позову просила відмовити у повному обсязі. Також представник відповідача в своїх поясненнях в цілому посилалась на письмові заперечення, які нею подані на позовну заяву [PERSON] і приєднані до матеріалів даної цивільної справи (а.с.а.с.26-29). Співвідповідач Державна казначейська служба України належним чином повідомлена про день і час розгляду справи, її представник в судове засідання не з'явився, пояснень чи заперечень щодо поданого позову не надходило (а.с.64). Суд, заслухавши пояснення позивача [PERSON], представника відповідача Білецької С.О., детально дослідивши письмові докази по справі, надані особами, що беруть участь у справі на засадах змагальності та диспозитивності, оглянувши пенсійну справу судді у відставці [PERSON] №128933 та всі докази в їх сукупності, і давши всім дослідженим доказам у справі належну оцінку, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Управління Пенсійного фонду України у Великобагачанському районі Полтавської області, співвідповідач Державна казначейська служба України про відшкодування матеріальної шкоди не підлягають задоволенню, виходячи з таких правових підстав. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 3 ст.10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом встановлено і сторонами не заперечується, що [PERSON] працював на посаді судді Великобагачанського районного суду Полтавської області з 22 січня 1993 року по 31 жовтня 2003 року. Відповідно до Указу Президента України №1198/2003 від 20.10.2003 року та наказу №68.1 від 31.10.2003 року ТУ ДСА України в Полтавській області, [PERSON] звільнений з посади з 31.10.2003 року у зв'язку з виходом у відставку (ці дані вбачаються з постанови Великобагачанського районного суду від 10.04.2013 року, яка набрала законної сили (а.с.а.с.6-9,10-12), а також з оглянутих матеріалів пенсійної справи [PERSON] №128933 і сторонами у даній цивільній справі визнаються. Сторонами у справі також не заперечується, що у грудні 2011 року, протягом 2012 та 2013 років [PERSON] як суддя у відставці звертався з письмовими зверненнями до різних інстанцій з приводу перерахунку та виплати йому щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці згідно ст.ст.129,138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» і направляв такі звернення через відділення поштового зв'язку (а.с.а.с.15-18,43-44). За наслідками звернення [PERSON] з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України у Великобагачанському районі Полтавської області про визнання дій відповідача щодо відмови у перерахуванні щомісячного довічного грошового утримання з 01.01.2012 року неправомірними та зобов'язання виплачувати щомісячне довічне грошове утримання як судді у відставці, постановою Великобагачанського районного суду Полтавської області від 10.04.2013 року визнано протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України у Великобагачанському районі Полтавської області щодо відмови у перерахуванні щомісячного довічного грошового утримання з 01.01.2012 року [PERSON] як судді у відставці та зобов'язано Управління Пенсійного фонду України у Великобагачанському районі Полтавської області здійснити [PERSON] перерахунок щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці у розмірі 86% від суддівської винагороди, визначеної ст.129 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», працюючого на відповідній посаді судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання: з 01.01.2012 року - на підставі довідки територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області про суддівську винагороду, яка враховується при визначенні (перерахунку) йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці №141 від 19.01.2012 року; з 01.04.2012 року - на підставі довідки №1003 від 23.05.2012 року; з 01.07.2012 року - на підставі довідки №1429 від 10.07.2012 року; з 01.10.2012 року - на підставі довідки №1959 від 02.10.2012 року; з 01.12.2012 року - на підставі довідки №2432 від 05.12.2012 року; з 01.01.2013 року - на підставі довідки №33 від 08.01.2013 року та виплатити на його користь 131506 грн.56 коп. заборгованості, що виникла внаслідок недоплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за період з 01 січня 2012 року по квітень 2013 року включно (а.с.а.с.6-9). Ухвалою колегії суддів Харківського апеляційного адміністративного суду від 02.07.2013 року апеляційну скаргу УПФУ у Великобагачанському районі Полтавської області залишено без задоволення, а постанову Великобагачанського районного суду Полтавської області від 10.04.2013 року без змін (а.с.а.с.10-12). Заперечуючи проти заявлених позовних вимог [PERSON], відповідач УПФУ у Великобагачанському районі у письмовому запереченні, поряд з іншим, зазначає про те, що ухвала Харківського апеляційного адміністративного суду від 02.07.2013 року згідно супровідного листа цього суду від 09.07.2013 року за №1602/2а/73/12 була направлена на адресу УПФУ у Великобагачанському районі 09.07.2013 року. На адресу управління вказана вище ухвала суду апеляційної інстанції надійшла 30.07.2013 року (а.с.а.с.28,30-31). 26.07.2013 року [PERSON] звернувся до управління з вимогою негайного виконання рішення суду про здійснення перерахунку та виплати йому заборгованості, яка виникла внаслідок недоплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, яке набрало законної сили за наслідками перегляду у апеляційній інстанції, однак станом на 26.07.2013 року вказана ухвала суду апеляційної інстанції до управління ПФУ у Великобагачанському районі не надходила. 31.07.2013 року розпорядженням №128933 [PERSON] був проведений перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці згідно судового рішення (а.с.а.с.32-39) та справу направлено до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області для перевірки та включення виплат до виплатних відомостей. У підсумкову відомість на зарахування пенсії за період з 04.08.по 25.08.2013 року була включена сума коштів 174775 грн.44 коп., яка підлягала виплаті [PERSON] (а.с.40-42). Як зазначає відповідач у справі у поданому запереченні на позов, 23.08.2013 року Головним управлінням ПФУ у Полтавській області було профінансовано дану виплату та перераховано на вкладний рахунок [PERSON] у Великобагачанському відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк». 28.08.2013 року вказана сума коштів надійшла на рахунок [PERSON], що сторонами також не заперечується. Згідно заяви [PERSON] №SAMDN250007373330801 від 29.08.2013 року у Великобагачанському відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк» йому оформлений депозитний вклад в ПАТ КБ «ПриватБанк» «Депозит Плюс на 12 міс.», сума вкладу становить 150000 грн. та укладено додаткову угоду до договору №SAMDN250007373330801 від 29.08.2013 року (а.с.а.с.20-22). Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст.57 ЦПК). Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.1 ст.179 ЦПК України). З обґрунтування заявленого [PERSON] позову про відшкодування матеріальної шкоди, завданою незаконною бездіяльністю органу державної влади вбачається, що він посилається на положення ст.ст.22,1174,1174 ЦК України та вказує про те, що завдана йому відповідачем у справі матеріальна шкода складається з понесених поштових витрат при оскарженні неправомірних дій відповідача до різних інстанцій (123 грн.70 коп.), з неповернутого йому судового збору за подання адміністративного позову (34 грн.) та упущеної вигоди у вигляді не отриманих процентів по депозитному вкладу, який він хотів укласти з ПАТ КБ «ПриватБанк» (13588 грн.92 коп.). При цьому, зі змісту позовної заяви вбачається, що підставами для стягнення матеріальної шкоди у вигляді упущеної вигоди позивач вказує те, що відповідач у справі УПФУ у Великобагачанському районі станом на 01.01.2013 року незаконно не доплатив йому за 2012 рік щомісячне довічне грошове утримання як судді у відставці у розмірі 88337 грн.68 коп., а також не виплатив вчасно у квітні 2013 року по постанові суду від 10.04.2013 року заборгованість в сумі 131506 грн.56 коп.; внаслідок цього він не поклав ці кошти на депозит і не отримав доход з вини відповідача Управління ПФУ у Великобагачанському районі за період з 01.01.2013 року по 31.08.2013 року в сумі 13588 грн.92 коп. (розрахунок суми наведений позивачем у позовній заяві та складений на окремому аркуші (а.с.а.с.1-2,4-5). Положення ст.22 ЦК України визначають підстави для відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Частиною 2 цієї статті визначено поняття збитків. Для застосування деліктної відповідальності на підставі ст.ст.1173,1174 ЦК України необхідною є наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди (суб'єкта владних повноважень); причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача. Протиправна поведінка заподіювача тільки тоді є причиною шкоди, коли вона прямо (безпосередньо) пов'язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв'язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку і, відповідно, за межами юридично значимого зв'язку. Прямий (безпосередній) зв'язок має місце лише тоді, коли в ланцюжку подій, що послідовно розвиваються між протиправною поведінкою заподіювача і збитками, не існує будь-яких обставин, що мали б значення для цивільно-правової відповідальності. Якщо між протиправною поведінкою особи і збитками існують обставини, яким цивільний закон надає правового значення, у вирішенні питання про відповідальність наявним є прямий (опосередкований) причинний зв'язок. Таким чином, однією з обов'язкових умов цивільно-правової відповідальності за заподіяну шкоду на підставі ст.ст.1173,1174 ЦК України є безпосередній причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача. З наданих позивачем доказів на підтвердження завданої йому матеріальної шкоди в частині понесених поштових витрат при оскарженні неправомірних дій відповідача до різних інстанцій та упущеної вигоди у вигляді не отриманих процентів по депозитному вкладу, який він хотів (мав намір) укласти з ПАТ КБ «ПриватБанк» не вбачається наявності причинного зв'язку між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача (хоча протиправна бездіяльність відповідача щодо відмови у перерахуванні щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці і встановлена судовими рішеннями в порядку адміністративного судочинства). Виходячи зі змісту та суті положень ст.22 ЦК України недоотримані позивачем у справі суми грошових коштів у вигляді щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, а також витрати позивача на оплату поштової кореспонденції не є збитками в розумінні ст.22 ЦК України. Факт заподіяння шкоди у визначенні ст.22 ЦК України (на яку посилається в позовній заяві) позивачем у справі відповідно до вимог ст.60 ЦПК України не доведено. В позовній заяві від 15.08.2013 року про звернення до суду про відшкодування моральної шкоди [PERSON] посилався на те, що протягом 2012-2013 років він та його сім'я через невиплату йому у належному згідно закону розмірі щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці опинились у скрутному матеріальному становищі і були змушені вживати заходи та зусилля для життєзабезпечення сім'ї (а.с.а.с.43-44). Оцінюючи сукупність наявних доказів у справі суд критично оцінює посилання позивача на те, що у 2013 році (до 29.08.2013 року) він мав намір укласти депозитний договір, враховуючи його матеріальне становище, про яке ним зазначено у позовній заяві від 15.08.2013 року, що була предметом судового розгляду (а.с.а.с.54-56), а укладення такого депозитного договору 29.08.2013 року одразу після виплати йому УПФУ у Великобагачанському районі заборгованості само по собі не свідчить про попередній намір укласти такий договір. Вказана позивачем як матеріальна шкода неповернута сума сплаченого ним судового збору в сумі 34 грн. при зверненні до суду з адміністративним позовом не є збитками в розумінні ст.22 ЦК України; повернення судового збору по адміністративному позову врегулювано положеннями КАС України. Згідно 13 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади; згідно п.18 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» Пенсійний фонд України та його органи звільнені від сплати судового збору, тому, виходячи з положень ч.2 ст.88 ЦПК України, судові витрати належить віднести на рахунок держави. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed