Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-29 00:00:00

Зміст позовних вимог. 30.10.2019 року позивач звернувся до Київського районного суду міста Полтава з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що за рішенням Київського районного суду міста Полтави від 01.03.2010 року з нього стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частини з усіх видів заробітку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Крім того, за рішенням Київського районного суду міста Полтави від 01.04.2019 року з нього стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі ј частини з усіх видів заробітку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Однак враховуючи, що 13.05.2019 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа про стягнення з нього на користь [PERSON] моральної шкоди у розмірі 100\~000 грн., розміру коштів, які відраховуються з його заробітної плати не вистачає для забезпечення синів та сплати моральної шкоди. Посилаючись на викладене позивач просить зменшити розмір аліментів, стягуваних з нього за рішенням Київського районного суду м. Полтави № 552/2250/19 від 01.04.2019 року у розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] до 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно. Процесуальні дії у справі та аргументи учасників справи. 31.10.2019 року ухвалою Київського районного суду м. Полтави вказану цивільну справу передано на розгляд за підсудністю до Охтирського міськрайонного суду Сумської області. 29.11.2019 року ухвалою судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області відкрито провадження по справі, визнано справу малозначною та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Крім цього, відповідачу\~\~встановлено строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Також вказаною ухвалою до участі в розгляді справи залучено в якості третьої особи [PERSON] , копією зазначеної ухвали суду направлено їй до відому. Відповідачці [PERSON] 05.12. 2019 року вручено копію\~ухвали про\~відкриття провадження\~в справі\~з копією\~позову та\~доданих до\~нього документів,\~про що\~в справі\~мається письмове\~повідомлення (а.с.30) відзиву на позов нею не подано, поважності причин його не подачі відповідачкою суду не повідомлено, тому відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Третя особа [PERSON] будь яких пояснень суду не надала. 30.12. 2019 року ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області справу призначено до судового розгляду у спрощеному (письмовому) позовному провадженні на 30.12. 2019 року. Враховуючи, що від сторін у справі клопотань не надійшло, заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження сторонами не надано, сторони не ініціювали перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження після отримання ухвали суду про відкриття провадження в справі, характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, вказана справа відноситься відповідно до положень ст.19, ст.274 ЦПК України до малозначних справ, її розгляд визначено судом в ухвалі про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, позивачкою відповідно до положень ЦПК України надано в повному обсязі необхідні докази в обґрунтування позову, інших клопотань щодо надання чи витребування доказів сторонами не заявлялося, суд не знаходить підстав для переходу до розгляду справи в порядку загального провадження та вважає можливим розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у відповідності до положень ст.ст.277-279 ЦПК України. Згідно із частиною першою статті 7 ЦПК України розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Такий випадок передбачено у частині тринадцятій статті 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Оскільки, Охтирським міськрайонним судом Сумської області не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні), а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому частиною п`ятою статті 272 ЦПК України. З огляду на те, що згідно із частиною першою статті 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, така інформація оприлюднюється на офіційному веб-порталі судової влади України. Наведене положення відповідає практиці Європейського суду з прав людини і не може автоматично вважатися порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. В розумінні ч.6 ст.279 ЦПК України характер спірних правовідносин та предмет доказування у даній справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи. Оскільки, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Фактичні обставини справи, встановлені судом та мотиви суду. Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із\~практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що на виконанні у Київському відділі державної виконавчої служби міста Полтави Головного територіального управління юстиції у Полтавській області знаходиться виконавче провадження № 48569547 стосовно примусового виконання виконавчого листа № 2-1797/10, виданого 01.03.2010 року Київським районним судом м. Полтави, за яким з [PERSON] стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення повноліття починаючи з 10.12.2009 року. Крім того, у Київському відділі державної виконавчої служби міста Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, у межах виконавчого провадження № 59254958 на примусовому виконанні знаходиться судовий наказ № 552/2250/19, виданий 01.04.2019 року Київським районним судом м. Полтави про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, до повноліття дитини, починаючи з 19.04.2019 року. 02.07.2019 року старшим державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби міста Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області винесено постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, відповідно до яких встановлено розмір відрахувань із заробітної плати позивача у 50% (а.с.4,6). За вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 21.03.2019 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України і призначено йому покарання у виді трьох місяців арешту з позбавленням права керувати транспортними засобами на два роки. Також задоволено цивільний позов потерпілої [PERSON] та стягнуто з [PERSON] на її користь сто тисяч гривень моральної шкоди (а.с.9-13). 02.07.2019 старшим державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби міста Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у виконавчому провадженні № 59090407 щодо примусового виконання виконавчого листа № 554/10241/18, виданого 03.05.2019 року Октябрським районним судом м. Полтави про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 100\~000 гривень моральної шкоди (а.с.8). Зі змісту вказаної вище постанови державного виконавця вбачається, що відрахування із заробітної плати [PERSON] , який працює в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Полтавахліб-3» будуть проводитися у розмірі 20%, враховуючи, що на виконанні у відділі Державної виконавчої служби перебуває два виконавчих документи про стягнення з [PERSON] аліментів в розмірі ј частини заробітку (доходів), по яких 02.07.2019 року винесено постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника по 25% та згоду [PERSON] , згідно заяви від 02.07.2019 року, про проведення відрахувань із його заробітної плати в розмірі 70%. На підтвердження своїх доводів позивачем надано розрахунки заборгованості зі сплати аліментів та довідку з місця роботи про його доходи, з яких вбачається, що станом на вересень 2019 року за [PERSON] сукупний розмір заборгованості зі сплати аліментів на утримання сина [PERSON] складає 4717,75 грн. та зі сплати аліментів на утримання сина [PERSON] 5677,25 грн (а.с.14,15). Згідно довідки про доходи [PERSON] , виданої за місцем його роботи ТОВ «Полтавахліб-3» слідує, що загальна сума доходу останнього за період з 26.06.2019 року по 30.09.2019 року без урахування аліментів становить 32\~938,25 грн., з них 17\~480,70 грн. сплачені аліменти (а.с.18). Таким чином, позивач посилається на те, що розмір відрахувань з його заробітної плати становить для нього надмірний тягар, а тому доцільним буде зменшення розміру аліментів, стягуваних на утримання його сина [PERSON] , [INFO] . Суд не приймає до уваги такі доводи позивача, оскільки вони не є належними, переконливими, допустимими, достатніми доказами на підтвердження обставин, викладених у позові. Правовідносини щодо утримання батьками неповнолітніх дітей регулюються\~главою 15 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом\~ст. 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ч. 2\~ст. 150 СК України\~батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За змістом ч. ч. 1, 2\~ст. 155 СК України\~здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до\~ст. 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі\~ст. 141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до\~ст. 192 СК України\~розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника чи одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Виходячи зі змісту\~ст. 192 СК України\~розмір аліментів, визначений рішенням суду, не є незмінним. Законом України № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності 08 липня 2017 року внесено зміни до ч. 2\~ст. 182 СК України\~та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Крім того, батьки мають рівні обов`язки щодо утримання дитини. Приймаючи до уваги пункт 1 частини 2\~статті 70 Закону України «Про виконавче провадження»\~у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків. Разом з тим, частину 3\~статті 70 цього ж закону\~визначено, що загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Згідно ч. 3\~ст. 181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. З роз`яснень, викладених у п.17\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вбачається, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення; СК України\~встановлює принцип рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. Поряд з цим всупереч положенням ст.ст.\~12,\~81,\~84 ЦПК України\~позивач не надав належних і допустимих доказів на підтвердження підстав для зменшення розміру аліментів. В даному випадку суд критично оцінює посилання позивача на наявне виконавче провадження щодо стягнення з нього 100\~000 грн. моральної шкоди, оскільки як вбачається з постанови державного виконавця від 02.07.2019 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, при визначенні розміру відрахувань із заробітної плати позивача у 70%, державним виконавцем врахована та обставина, що з нього також стягуються аліменти на утримання двох дітей по ј частині на кожного, тобто у розмірі 50% від його доходу, про що сам позивач надав письмову згоду. Крім того, пред`явлення вимоги по зменшенню розміру стягуваних аліментів відносно однієї дитини порушує баланс інтересів сторін, призводить до порушення рівності прав дитини на належний рівень матеріального забезпечення, оскільки відповідної вимоги по відношенню до іншої сторони щодо зменшення розміру стягуваних аліментів на утримання другої своєї дитини позивачем не порушувалося, доказів про це суду не надано. Разом з тим суд враховує, що відповідач є особою працездатного віку, має задовільний стан здоров`я, працює, що слідує з матеріалів справи, обмежень до праці не має, а тому не позбавлений можливості заробляти на життя та забезпечувати достатній життєвий рівень своїх дітей, які, незважаючи на його життєві обставини, не повинні позбавлятися можливості на гідне життя, а будь-яких доказів, які б це спростовували, відповідач суду не надав. Висновок суду. Таким чином, \~аналізуючи наведені\~докази та\~даючи їм\~оцінку,\~з урахуванням\~фактичних обставин\~справи,\~виходячи з\~принципів розумності,\~справедливості,\~ виваженості,\~пропорційності,\~розумного балансу\~інтересів сторін,суд приходить до висновку, що позивачем в обґрунтування своїх вимог не надано належних, допустимих, переконливих доказів, враховуючи стан здоров`я, матеріальний стан позивача, а також враховуючи те, що розмір відрахувань з його заробітної плати відповідно до чинного законодавства є допустимим у відповідності до вимог закону, суд приходить до висновку, що право позивача в даному випадку не порушене, а отже захисту не підлягає. Питання щодо судових витрат підлягає вирішенню відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved