Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-30 00:00:00

Звернувшись до суду із даним позовом, позивач посилається на те, що вони з відповідачем перебувають у шлюбі, який зареєстрований 14.05.2011 відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1728. Від шлюбу мають малолітню дитину [PERSON], [INFO]. В обгрунтування позову зазначає, що з листопада 2015 вони припинили шлюбно-сімейні відносини та ведення спільного господарства. За весь цей час стало очевидним, що їх погляди на розвиток та планування сім'ї стали різними та що спричиняло між ними сварки і не сприяло збереженню любові та взаємної поваги між ними. Вони перестали розуміти один однго у вирішенні проблем сім'ї. За час окремого проживання у кожного з них не було бажання та намагання поновити сімейно-шлюбні відносини, а навпаки роздільне проживання пішло на користь. Вважає, що їх подальше спільне проживання є не можливим. Просить розірвати їх з відповідачем шлюб. Будучи належним чином повідомленими про час і місце судового засідання, сторони у судове засідання не зявилися та подали заяви, якими позивач позов підтримав, а відповідач - визнала та просили провести розгляд спору у їх відсутності. За викладеного суд ухвалює провести розгляд спору по суті у відсутності сторін, що узгоджується із положеннями ст.169 ЦПК України та за вимогами частини другої статті 197 цього Кодексу не здійснювати фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 14.05.2011 відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1728. Від шлюбу мають малолітню дитину [PERSON], [INFO]. Сімейно-шлюбні стосунки сторони спору припинили з листопада 2015, спільного господарства та бюджету не ведуть, проживають окремо, миритися не бажають. Вказані встановлені обставини справи сумнівів у суду не викликають, сторонами спору визнаються, а тому доказуванню відповідно до вимог ч.1 ст. 61 ЦПК України не підлягають. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Аналогічні положення містяться у 15 та 16 статтях ЦК України, за якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За вимогами ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Відповідно до положень статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказів. Відповідно до статті 60 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того достатніх законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що правовідносини, які склалися між сторонами стосуються припинення шлюбу та мають регулюватися положеннями глави 11 Сімейного кодексу України. Відповідно до положень ст.ст. 104, 105 СК України шлюб може бути припинений шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу і що має місце у даному випадку. Підстав для вжиття заходів щодо примирення подружжя, як того вимагають положення ст.111 СК України, суд не вбачає. На підставі ст.112 СК України суд постановлює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Оцінючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні кожного отриманого у справі доказу зокрема та належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що існування шлюбних відносин між сторонами спору суперечить їх інтересам і що має істотне значення та є самостійною підставою для задоволення позову. Окрім того, з огляду на обставини справи, що викладені в позові і які визнала відповідач, визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, а тому судом приймається і позов таким чином підлягає задоволенню.

Outcome: approved