Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-28 00:00:00

Звенигородська місцева прокуратура в інтересах держави в особі Управління державного агентства рибного господарства у Черкаській області звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Зарічанська сільська рада, про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконного вилову риби. Обґрунтовуючи свою позовну заяву, позивач зазначив, що вироком Городищенського районного суду Черкаської області від 29.05.2020 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України. Вказаний вирок набрав законної сили 28.06.2020 року. Під час судового розгляду кримінального провадження відносно [PERSON] , цивільний позов до останнього про відшкодування шкоди, заподіяної рибним запасам не пред`являвся, питання про стягнення з нього завданої шкоди не вирішувалося. Згідно розрахунку Управління державного агентства рибного господарства у Черкаській області, проведеного у відповідності до постанови КМУ № 1209 від 21.11.2011 року, розмір шкоди, завданої державі у результаті порушення правил використання об`єктів тваринного світу [PERSON] становить 8 755 гривень. У добровільному порядку відповідачем збитки не відшкодовані, що зачіпає майнові та економічні інтереси держави. Управління державного агентства рибного господарства у Черкаській області є уповноваженим органом, який здійснює державний нагляд (контроль) у галузі охорони, використання та відтворення водних біоресурсів, крім іншого, у внутрішніх водоймах України, однак через відсутність коштів на сплату судового збору з позовом до суду не звертається. Тому, враховуючи нездійснення захисту інтересів держави уповноваженим органом, Звенигородська місцева прокуратура в інтересах держави, звернулася до суду та просить стягнути з [PERSON] 8 755,00 гривень у рахунок заподіяної ним шкоди незаконним вироком суду. У судовому засіданні прокурор вимоги підтримав та просив позов задоволити з підстав викладених у ньому. Відповідач позов визнав. Представник Управління державного агентства рибного господарства у Черкаській області у судове засідання не з`явився, проте до суду надійшло клопотання, в якому начальник управління просив справу розглядати без їхнього представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник третьої особи до суду не з`явився, проте до суду надійшла заява, у якій сільський голова просить справу розглядати без представника сільської ради, проти задоволення вимог не заперечує. Суд, вислухавши позивача та відповідача, повно і всебічно з`ясувавши обставин, на які посилалася позивач як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає наступне. Судом установлено, що вироком Городищенського районного суду Черкаської області від 29.05.2020 року по справі № 699/528/19 [PERSON] визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 гривень 00 копійок, гумовий човен «Барк» конфісковано. Вказаним вироком суду встановлено, що [PERSON] 14.03.2019 року о 08 год. 22 хв., маючи намір на незаконне зайняття рибним добувним промислом, діючи умисно, знаходячись в гумовому човні на річці Рось, поблизу с. Миколаївка Корсунь-Шевченківського району Черкаської області, за допомогою забороненого знаряддя лову - ліскової сітки, займався незаконним рибним добувним промислом, під час якого виловив: 1 особину товстолоба, вартістю 255 гривень; 1 особину коропа (сазана), вартістю 306 гривень; 4 судака, вартістю 510 гривень за 1 особину, на загальну 2 040 гривень; 20 особин ляща, вартістю 170 гривень за одну особину, на загальну суму 2 669 гривень; 1 особину плітки, вартістю 85 гривень. Всього [PERSON] виловив риби на загальну суму 8 755 гривень, чим, згідно листа Управління державного агентства рибного господарства у Черкаській області № 1-2-9/728-19 від 10.05.2019 року, завдав істотної шкоди рибному господарству на вказану суму. Відповідно до приписів ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст. 63 Закону України «Про тваринний світ», порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу тягне за собою адміністративну, цивільно-правову чи кримінальну відповідальність відповідно до закону. Відповідальність за порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу несуть особи, винні зокрема в: незаконному вилученні об`єктів тваринного світу з природного середовища та перевищенні лімітів і порушенні інших встановлених законодавством вимог використання об`єктів тваринного світу. У тому числі, і громадяни, зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу. Розмір компенсації за незаконне добування, знищення або пошкодження видів тваринного світу, а також за знищення чи погіршення середовища їх існування встановлюється Кабінетом Міністрів України. Таким чином, наявне деліктне зобов`язання відповідача компенсувати завдану ним шкоду в загальному розмірі 8 755 гривень. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно ст. 37 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів», водні біоресурси, що знаходяться у внутрішніх водних об`єктах, територіальному морі, у виключній (морській) економічній зоні України, на континентальному шельфі, є об`єктами права власності Українського народу, від імені якого права власника на ці ресурси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування у межах, визначених Конституцією України та законами України. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», державне управління в галузі охорони навколишнього природного середовища здійснюють Кабінет Міністрів України, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві ради та виконавчі органи сільських, селищних, міських рад, державні органи по охороні навколишнього природного середовища і використанню природних ресурсів та інші державну органи відповідно до законодавства України. Державними органами управління в галузі охорони навколишнього природного середовища і використання природних ресурсів є центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації, а на території Автономної Республіки Крим - орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища та інші державні органи, до компетенції яких законами України віднесено здійснення зазначених функцій. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про природно-заповідний фонд України», уповноваженими органами державного управління в галузі організації, охорони та використання природно-заповідного фонду є центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування і реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», місцеві ради на їх території здійснюють контроль за додержанням законодавства про охорону навколишнього природного середовища, у тому числі здійснюють контроль та заходи щодо раціонального використання і охорони вод та відтворення водних ресурсів, що знаходяться у власності держави. У відповідності до ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють певні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції та повноваження місцевого самоврядування визначені Конституцією України, цим Законом та іншими Законами України. Статтею 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що до делегованих повноважень місцевих рад належить здійснення контролю за додержанням природоохоронного законодавства, використанням і охороною природних ресурсів. Відповідно до ст. 143 Конституції України визначено, що територіальні громади міста безпосередньо або через утворювані ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності. З цією метою, відповідно до ст. 47 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», для фінансування заходів щодо охорони навколишнього природного середовища утворюються Державний, республіканський Автономної Республіки Крим та місцеві фонди охорони навколишнього природного середовища. Місцеві фонди охорони навколишнього природного середовища утворюються у складі відповідного місцевого бюджету за місцем заподіяння екологічної шкоди. Відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 29 Бюджетного кодексу України, джерелами формування спеціального фонду Державного бюджету України в частині доходів є 30 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності. Відповідно до ст. 69-1 Бюджетного кодексу України, до надходжень спеціального фонду місцевих бюджетів належать 70 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності, в тому числі: до сільських, селищних, міських бюджетів, бюджетів об`єднаних територіальних громад, що створюються згідно із законом та перспективним планом формування територій громад - 50 відсотків, обласних бюджетів та бюджету Автономної Республіки Крим - 20 відсотків, бюджетів міст Києва та Севастополя - 70 відсотків. Згідно зі ст. 47 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», для фінансування заходів щодо охорони навколишнього природного середовища утворюються державний, АРК, та місцеві фонди охорони навколишнього природного середовища, до яких, серед іншого, зараховуються кошти за шкоду, заподіяну порушеннями законодавства про охорону навколишнього природного середовища в результаті господарської діяльності. У главі 4 «Порядку казначейського обслуговування доходів та інших надходжень державного бюджету», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.01.2013 року № 43, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.02.2013 року за № 291/22823, передбачено, що платежі, які відповідно до Бюджетного кодексу України та Закону України про Державний бюджет України на відповідний рік розподіляються між державним та місцевими бюджетами головними управліннями Державного казначейства України за встановленими нормативами між державним бюджетом та відповідними місцевими бюджетами. Зазначені норми означають, що завдані природним ресурсам збитки сплачуються на єдиний розподільчий казначейський рахунок відповідної місцевої ради в користь зведеного бюджету, із якого місцевим органом Державної казначейської служби у подальшому розподіляються конкретні суми коштів до Державного, обласного та місцевого бюджетів у вищевказаному співвідношенні. Отже, збитки, завдані відповідачем навколишньому природному середовищу, підлягають зарахуванню до фонду охорони навколишнього природного середовища та подальшому розподілу органами Держказначейства. Беручи до уваги те, що порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу вчинено на річці Рось, поблизу с. Миколаївка Корсунь-Шевченківського району Черкаської області, грошові стягнення за шкоду заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища мають бути зараховані на спеціальний рахунок Зарічанської сільської ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області. Даних чи доказів, що завдані відповідачем в наслідок незаконного вилову риби були ним сплачені, матеріали справи не містять. Враховуючи вищезазначене, позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно зі ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема у разі задоволення позову, - на відповідача. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до Закону України «Про судовий збір», за подання юридичною особою позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що, станом на 01.01.2020 року становить 2 102 гривні. Оскільки, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, тому суд вважає, що з відповідача [PERSON] , на користь держави необхідно стягнути судовий збір у сумі 2 102 гривні. На підставі наведеного та

Outcome: approved