Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-13 00:00:00

Згідно позову, що надійшов до суду 13.03.2015 р., позивачка зазначила, що, згідно свідоцтву про право власності на житло, яке знаходиться за адресою [ADDRESS], вона одноособово є власником цієї квартири. Разом з нею в належній їй квартирі в даний час зареєстровані її син [PERSON], її онука [PERSON], її правнук [PERSON] та син колишньої дружини її сина [PERSON]. Відповідач близько 6 (шести) останніх років в належній їй квартирі не проживає. Вона особисто з ним зв'язків та сімейних стосунків не підтримує. Зі слів матері [PERSON], останній тривалий час мешкає за межами м. Вільногірська в іншому населеному пункті, повертатися до міста не має наміру. Вона передавала відповідачу через його матір прохання, щоб він знявся з реєстрації у належній їй квартирі, але жодної відповіді не отримала. [PERSON] залишається зареєстрованим в належній їй квартирі, що перешкоджає в здійсненні нею свого права власності на житло, оскільки плата за житлово-комунальні послуги, наприклад, нараховується в тому числі й на відповідача. Крім цього, у зв'язку з різким підвищенням тарифів на послуги, вона має намір скористатися своїм правом на субсидію, що також не можливо у разі реєстрації в квартирі [PERSON] Будь-яких угод, щодо користування відповідачем належною їй квартирою, між нею та відповідачем не укладалося. Оскільки квартира належить їй одноособово, а відповідач в ній не проживає вже більше одного року, вона вважає, що він втратив право користування зазначеною вище квартирою. У відповідності до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Положеннями ст. 391 Цивільного кодексу України власнику надане право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом при відсутності члена сім'ї без поважних причин більше одного року, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником майна або законом. Ця стаття розміщена у главі 32 Цивільного кодексу, яка називається «Право користування чужим майном» (це право у ст. 401 Цивільного кодексу України іменоване сервітутом). Таким чином, на даний час цивільне законодавство передбачає, що члени сім'ї власника користуються жилим приміщенням на підставі сервітуту. Необхідно враховувати, що право користування житлом має речово-правовий характер, у зв'язку з чим припинення цього права відбувається згідно з вимогами статей 405, 406 Цивільного кодексу України. Отже, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення, або через відсутність особи понад один рік у спірному житловому приміщенні. Відповідно до правової позиції ВСУ, викладеній у постанові від 16.01.2012 р. у справі № 6- 57цс11, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну з таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про визнання особи померлою. Вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням, відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 116, 156 Житлового Кодексу УРСР, ст. 405 Цивільного кодексу України). Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. На підставі наведених вище обставин та

Outcome: approved