Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-15 00:00:00

І. Виклад позиції позивача. 22.09.2020 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача про захист прав споживача фінансових послуг, стягнення суми вкладів та заборгованості по відсотках, у якому просив стягнути з відповідача на свою користь борг в загальній сумі 192725, 76 грн., що складається з боргу: за Договором №209 про залучення строкового внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок з можливістю до внесення від 06.02.2019 р., вклад в сумі 55\~000, 00 грн., нараховані відсотки в розмірі 8465, 50 грн.; за Договором №2593 про залучення строкового внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок з можливістю до внесення від 20.09.2019 р., вклад в сумі 110 000, 00 грн., нараховані відсотки в розмірі 19260, 26 грн.. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 06.02.2019 р. між [PERSON] та КС «Громада» (далі по тексту спілка) був укладений Договір №209 про залучення строкового внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок з можливістю довнесення (далі по тексту Договір №209). За умовами даного договору вкладник вносить строковий внесок (вклад) члена кредитної спілки на депозитний рахунок до спілки, а спілка приймає внесок і зобов`язується повернути вкладникові внесок та виплатити проценти на внесок на умовах встановлених цим договором. Пунктом 1.2. Договору-1 сторони погодили, що договір укладено строком 36 місяців. Днем початку строку дії Договору є 06.02.2019 р. Днем закінчення строку дії Договору є 06.02.2022 р. Відповідно до п. 2.1.1., 2.2.1., 2.3.3 Договору №209 вкладник зобов`язується внести грошові кошти (внесок) до спілки у розмірі 55 000,00 грн. Процентна ставка за внеском встановлюється у розмірі 26, 5 % процентів річних. Процентна ставка - фіксована. Виплата процентів здійснюється щоквартально на вимогу вкладника, що пред`являється в усній або письмовій формі. На виконання умов Договору №209 вкладу позивач вніс грошові кошти в сумі 55 000,00 грн. 20.09.2019 р. між [PERSON] та спілкою був укладений Договір №2593 про залучення строкового внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок з можливістю довнесення (далі по тексту Договір №2593). За умовами даного договору вкладник вносить строковий внесок (вклад) члена кредитної спілки на депозитний рахунок (далі - Внесок) до Спілки, а Спілка приймає внесок і зобов`язується повернути вкладникові внесок та виплатити проценти на внесок на умовах встановлених цим договором. Пунктом 1.2. Договору №2593 сторони погодили, що договір укладено строком 20 місяців. Днем початку строку дії Договору є 20.09.2019р. Днем закінчення строку дії є 20.05.2021 р. Відповідно до п. 2.1.1., 2.2.1., 2.3.3 Договору №2593 вкладник зобов`язується внести грошові кошти (внесок) до спілки у розмірі 100 000,00 грн. Процентна ставка за внеском встановлюється у розмірі 26,3 % процентів річних. Процентна ставка - фіксована. Виплата процентів здійснюється щоквартально на вимогу вкладника, що пред`являється в усній або письмовій формі. На виконання умов Договору №2593 вкладу позивач вніс грошові кошти в сумі 100 000,00 грн. 25.10.2019 р. між позивачем та спілкою був укладений Додатковий договір №1 до Договору №2593, якою внесені зміни до п. 2.1.1. даного договору та викладено в новій редакції: «Вкладник зобов`язується внести грошові кошти (внесок) до Спілки у розмірі 110\~000, 00 грн. сто десять тисяч грн.. 00 коп.». За вказаною додатковою угодою позивач поповнив (довніс) грошові кошти на депозитний рахунок в сумі 10 000,00 грн. У відповідності до п. 3.3.2. Договору позивач виявив бажання повернути вклад та нараховані по ньому відсотки, шляхом направлення відповідної письмової вимоги. Проте заява позивача спілкою проігнорована, зобов`язання за договорами не виконано. На час звернення позивача до суду із позовом відповідач належні позивачу грошові кошти не повернув, з огляду на що позивач звернуся до суду із позовом. ІІ. Виклад позиції відповідача. 26.10.2020 року голову правління спілки [PERSON] подала відзив на позов, у якому просила у задоволенні позову відмовити або закрити провадження у справі при укладенні мирової угоди. Вказала, що спілка здійснює свою діяльність на ринку фінансових послуг України з 1996 року, тобто більше 20 років і забезпечила стабільність своєї діяльності і виконання прийнятих на себе зобов`язань не дивлячись на численні кризи. Спілка потрапила під вплив надзвичайних, непереборних і невідворотних обставин, які пов`язані із коронавірусною інфекцією, що являється загальновідомою, надзвичайною обставиною всесвітнього масштабу. Запровадження глобального і державного карантину, встановлення жорстких обмежувальних заходів, надання на законодавчому рівні канікул по оплаті позичальниками заборгованості по кредитам прямо і невідкладно потягло за собою значний відтік депозитів, неможливість виконання зобов`язань як зі сторони спілки, так і зі сторони позичальників. Вважає позовні вимоги позивача передчасними, такими що не враховують існуючу складну скрутну ситуацію і вимоги чинного законодавства, зокрема вимоги ст. 617 ЦК України в частині звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання внаслідок випадку або непереборної сили. ІІІ. Процесуальні дії суду у справі. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 05.10.2020 року позовну заяву прийнято розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням викликом сторін. Судове засідання призначено на 22.10.2020 року. За клопотанням представника відповідача [PERSON] розгляд справи відкладено на 18.11.2020 року. 26.10.2020 року голова правління спілки Шилакіна Г.В. подала відзив на позов, у якому просила у задоволенні позову відмовити або закрити провадження у справі при укладенні мирової угоди. За клопотанням представника відповідача [PERSON] розгляд справи відкладено на 01.12.2020 року. За клопотанням представника відповідача [PERSON] розгляд справи відкладено на 16.12.2020 року. Судове засідання, що призначене на 16.12.2020 року розглядом за часом розпочалося пізніше у зв`язку із затримкою розгляду попередньої цивільної справи, що була призначена у цей день і розглядалася під Головуванням судді Булах Є.М. Позивач в судове засідання не з`явився, 16.12.2020 року Салівонський О.М. діючи в його інтересах на підставі ордеру, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. У судове засідання у час призначений для розгляду справи за суттю, представник відповідача не з`явився, 16.12.2020 року [PERSON] діючи в його інтересах, подала розрахунок по договору №3016, за вкладом та за відсотками, а розгляд справи просила відкласти через те що Головуючий перебуває у нарадчій кімнаті з розгляду іншої цивільної справи і судове засідання не розпочалося у час призначений для розгляду цієї справи. Таким чином, враховуючи згоду позивача на розгляд справи у його відсутності, та наявності в матеріалах справи відзиву у якому викладена позиції відповідача щодо заявленого позову, неодноразове відкладення судових засідань за клопотанням сторони відповідача та відсутності поважних причин неприбуття у це судове засідання представника відповідача і не зазначення таких причин для відкладення розгляду справи, суд постановив розглянути справу за відсутності учасників справи, крім того, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч. 8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Розглянувши подані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані сторонами докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. ІV. Фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст правовідносин. Судом встановлено, що 06.02.2019 року між спілкою та [PERSON] укладено договір №209, за умовами якого вкладник вносить строковий внесок (вклад) члена кредитної спілки на депозитний рахунок до спілки, а спілка приймає внесок і зобов`язується повернути вкладникові внесок та виплатити проценти та внесок на умовах та в порядку, встановленому цим Договором. Договір укладено на 36 місяців, тобто до 06.02.2022 року. Відповідно до п. 2.1.1. Договору вкладу вкладник зобов`язується внести грошові кошти (внесок) до спілки у розмірі 55\~000, 00грн. За п. 2.2.1 процентна ставка за договором встановлюється у фіксованому розмірі 26, 5 % процентів річних. Виплата процентів здійснюється щоквартально на вимогу вкладника, що пред`являється в усній або письмовій формі (п. 2.3.3 Договору). Пунктом 3.3.2 Договору встановлено право вкладника достроково в односторонньому порядку вимагати розірвання цього договору, в тому числі шляхом пред`явлення письмової вимоги про повернення внесків. На виконання умов договору вкладу позивачем внесені грошові кошти в сумі 55 000, 00 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру №532 від 06.02.2019 року. Згідно розрахунку долученого позивачем до позову, йому до виплати за Договором №209 належить нараховані відсотки в розмірі 8465,50 грн. 20.09.2019 року між спілкою та [PERSON] укладено договір №2593, за умовами якого вкладник вносить строковий внесок (вклад) члена кредитної спілки на депозитний рахунок до спілки, а спілка приймає внесок і зобов`язується повернути вкладникові внесок та виплатити проценти та внесок на умовах та в порядку, встановленому цим Договором. Договір укладено на 20 місяців, тобто до 20.05.2021 року. Відповідно до п. 2.1.1. Договору вкладу вкладник зобов`язується внести грошові кошти (внесок) до спілки у розмірі 100 000, 00грн. За п. 2.2.1 процентна ставка за договором встановлюється у фіксованому розмірі 26, 3 % процентів річних. Виплата процентів здійснюється щомісячно на вимогу вкладника, що пред`являється в усній або письмовій формі (п. 2.3.3 Договору). Пунктом 3.3.2 Договору встановлено право вкладника достроково в односторонньому порядку вимагати розірвання цього договору, в тому числі шляхом пред`явлення письмової вимоги про повернення внесків. На виконання умов договору вкладу позивачем внесені грошові кошти в сумі 100 000, 00 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру №4709 від 20.09.2019 року. 25.10.2019 р. між спілкою та [PERSON] укладено Додатковий договір №1 до Договору №2593, яким внесені зміни до п. 2.1.1. та викладено в новій редакції: «Вкладник зобов`язується внести грошові кошти (внесок) до спілки у розмірі 110 000.00 грн. сто десять тисяч грн.. 00 коп.». На виконання умов Додаткового договору №1 позивачем внесені грошові кошти в сумі 10 000, 00 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру №5345 від 25.10.2019 року. Згідно розрахунку долученого позивачем до позову, йому до виплати за Договором №2593 належать нараховані відсотки в розмірі 19260,26 грн. Членство позивача у спілці підтверджено членською книжною № [NUMBER] Письмова вимога позивача від 14.09.2020 року про дострокове повернення грошових коштів відповідачем отримана 17.09.2020 року, що встановлено з відмітки на поштовому повідомленні. До відзиву відповідачем не долучено доказів реагування на заяви позивача про повернення сум депозитів та нарахованих і невиплачених відсотків за внесками (вкладами), що дає підстави вважати, що дані заяви залишено відповідачем без реагування та відповідно й без задоволення. За розрахунком наданим представником відповідача за [PERSON] станом на 14.12.2020 року за депозитним договором №209 від 06.02.2019 року сума невиплачених відсотків складає 10029, 22 грн., а за депозитним договором №2593 від 20.09.2019 року сума невиплачених відсотків складає 19013, 73 грн., що підтверджено особовою карткою по гривневому депозиту. V. Оцінка Суду. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. ст. 3, 6, 11, 525, 627, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (предмет договору, умови, визначені законом як істотні, а також ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди). Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України «Про кредитні спілки», кредитна спілка це неприбуткова організація, заснована фізичними особами, професійними спілками, їх об`єднаннями на кооперативних засадах з метою задоволення потреб її членів у взаємному кредитуванні та наданні фінансових послуг за рахунок об`єднаних грошових внесків членів кредитної спілки. Згідно з ч.ч.1, 3, 5, 6 ст. 10 Закону України «Про кредитні спілки», членами кредитної спілки можуть бути громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають на території України, об`єднані хоча б за однією з ознак, зазначених у частині першій статті 6 цього Закону, мають повну цивільну дієздатність, з урахуванням обмежень, передбачених частиною другою цієї статті. Прийняття до кредитної спілки та виключення з її складу провадяться на підставі письмової заяви особи за рішенням спостережної ради кредитної спілки, крім випадків припинення членства у зв`язку із смертю особи або виключенням члена за рішенням загальних зборів у разі порушення ним статуту кредитної спілки. Членство у кредитній спілці настає з дня сплати особою вступного та обов`язкового пайового внесків у порядку, передбаченому статутом кредитної спілки. В першу чергу сплачується вступний внесок. У разі коли вступний та обов`язковий пайовий внески сплачено у різні дні, першим днем членства вважається день сплати обов`язкового пайового внеску. Днем припинення членства у кредитній спілці вважається день прийняття загальними зборами членів кредитної спілки або спостережною радою кредитної спілки відповідного рішення. Члени кредитної спілки мають право: брати участь в управлінні справами кредитної спілки, обирати та бути обраними до її органів управління; вносити пропозиції на розгляд органів управління кредитної спілки; одержувати від кредитної спілки кредити та користуватися іншими послугами, які надаються членам кредитної спілки відповідно до її статуту; одержувати інформацію про діяльність кредитної спілки, ознайомлюватися з річними балансами, фінансовими звітами, протоколами засідань органів управління кредитної спілки та іншими документами щодо діяльності кредитної спілки; одержувати дохід на свій пайовий внесок, якщо інше не передбачено статутом кредитної спілки; вийти з членів кредитної спілки в порядку, передбаченому цим Законом та статутом кредитної спілки (ч. 1 ст. 11 Закону України «Про кредитні спілки»). Статтею 23 Закону України «Про кредитні спілки» визначено, що внески (вклади) членів кредитної спілки на депозитні рахунки, а також нарахована на такі кошти та пайові внески плата (проценти) належать членам кредитної спілки на праві приватної власності. Кошти, що належать членам кредитної спілки, обліковуються окремо. Кошти, що належать членам кредитної спілки, використовуються для надання кредитів членам кредитної спілки, а у разі наявності тимчасово вільних коштів членів кредитної спілки - можуть розміщуватися спілкою на депозитних рахунках в установах банків, які мають ліцензію на право роботи з вкладами громадян, і в об`єднаній кредитній спілці, а також у державні цінні папери, перелік яких встановлюється Уповноваженим органом. Кожний член кредитної спілки має право одержати належні йому кошти, зазначені в частині першій цієї статті, у порядку і строки, які визначені відповідно до частини сьомої статті 10 цього Закону, статуту кредитної спілки або укладеними з членом кредитної спілки договорами. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконанням сторонами. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться. З урахуванням приписів законодавства, умов договору та наданих позивачем доказів, що містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог до відповідача про стягнення вкладу та відсотків за користування вкладом. Судом встановлено, що позивач звернувшись до відповідача із вимогою про повернення депозитного внеску та відсотків нарахованих за договором, відповіді та грошові кошти не отримав. У відзиві на позов представник відповідача заперечуючи проти позовних вимог зазначає, що невиконання спілкою своїх обов`язків за договорами обумовлені у тому числі і форс-мажорними обставинами, які відбуваються в країні. Разом з тим, твердження відповідача про наявність форс-мажорних обставин, спростовуються п. 4.2. Договорів, за яким перелік обставин, які сторони віднесли до таких, які не могли передбачити або запобігти, і на час їх дії сторони звільняються від виконання зобов`язань. Карантину в даному переліку немає. Доказів повідомлення позивача про настання форс-мажорних обставин з боку відповідача не надано. Зміни до договорів №209 та №2593 шляхом укладення додаткових угод, для врегулювання питання введення карантину сторонами не укладались. Сертифікат Торгово-Промислової палати про наявність форс-мажорних обставин відповідачем не долучено. Відповідно до ч. 2 ст. 14-1 ЗУ «Про торгово-промислові палати в Україні» форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами. Серед невичерпного переліку форс-мажорних обставин у цій нормі знаходиться і карантин. Разом з тим саме по собі запровадження всеукраїнського карантину не є підставою для звільнення від відповідальності за невиконання абсолютно всіх договірних зобов`язань. Зацікавлена сторона повинна довести, що вона не в змозі виконувати конкретні зобов`язання і що цю неможливість зумовив саме карантин. Тобто особа має обґрунтувати наявність причинно-наслідкового зв`язку між встановленим карантином та неможливістю виконання своїх зобов`язань за договором. Тобто при вирішенні питання щодо впливу обставин непереборної сили має бути підтверджено не факт настання таких обставин, а саме їхня здатність впливати на реальну можливість виконання зобов`язання. На необхідність доведення обставин форс-мажору також вказується в Конвенції Організації Об`єднаних Націй про договори міжнародної купівлі-продажу товарів від 11.04.1980, яка набула чинності для України 01.02.1991. В статті 79 зазначеної Конвенції більше детально визначено порядок дій сторін щодо звільнення від відповідальності у випадку виникнення форс-мажору. За змістом статей 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов`язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, або розірвання договору. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Сума до стягнення, яка заявлена позивачем в частині вкладу підтверджується наданими відповідачем розрахунками, що сприймається судом як визнання стороною відповідача заявленого до стягнення розміру грошових коштів (вкладу). Сума до стягнення, яка заявлена позивачем по відсотках не підтверджена належними та допустимими доказами у розумінні статей 76, 77, 79, 80 ЦПК України. Разом з тим, представником відповідача, надано суду розрахунок, що виготовлено з використанням бухгалтерської програми та вірність розрахунку завірена Головою правління «Громада» у відповідності до якого за [PERSON] обліковується несплачена сума відсотків станом на 14.12.2020 року за договором вкладу №209 від 06.10.2019 року у розмірі 10029,22 грн., а за договором вкладу №2593 від 20.09.2019 року у розмірі 19013,73 грн. Вказаний розрахунок відповідає вимогам Закону щодо доказів, з огляду на що сприймається судом як належний. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в часті нарахованих відсотків підлягають частковому задоволенню і з урахуванням наданого розрахунку, до стягнення підлягає сума за відсотками станом на 14.12.2020 року за договором вкладу №209 від 06.10.2019 року у розмірі 10029,22 грн., а за договором вкладу №2593 від 20.09.2019 року у розмірі 19013,73 грн. Таким чином, враховуючи, що на звернення позивача останньому внесок та нараховані відсотки повернуто не було та не повернуто на час розгляду та вирішення спору, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про повернення внеску та нарахованих відсотків є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню. VІ. Заходи забезпечення позову (заяви). Заходи забезпечення позову (заяви) судом не застосовувалися. VІI. Розподіл судових витрат між сторонами. Частиною першою ст.133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У відповідності до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. Приймаючи до уваги звільнення позивача від сплати судового збору за подання позову до суду, ураховуючи ціну позову, з відповідача в дохід держави підлягає до стягнення судовий збір визначений за ставками встановленими ЗУ «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру у розмірі 1927, 25 грн.

Outcome: partial