Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-13 00:00:00

Звернувшись до суду з даним позовом, позивач зазначає, що 9 квітня 2016 року між нею і ТОВ «Алібі Плюс» був укладений договір про надання послуг, відповідно до якого відповідач зобов'язався надати їй посередницькі послуги щодо зняття арешту з двокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS], яку вона мала намір придбати за попередньою домовленістю з продавцем. У свою чергу вона сплатила відповідачу аванс у розмірі 76920 грн., що підтверджується квитанцією № 215070 від 9 квітня 2016 року. Але відповідач зазначену послугу їй не надав, грошові кошти не повертає. Посилаючись на наявність договірних відносин між нею та відповідачем, а також поширення на ці правовідносини положень Закону України Про захист прав споживачів, позивач просить стягнути з відповідача на її користь сплачений аванс у розмірі 76920 грн. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав. Відповідач - ТОВ «Алібі Плюс» явку свого представника в судове засідання не забезпечив, про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином, у зв'язку з чим справу вирішено на підставі наявних даних і доказів у відсутності відповідача в заочному порядку. Суд, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають за наступних підстав: Згідно з частиною 3 статті 10 ЦПК України та частиною 1 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 1 статті 11 цього Кодексу встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання. За положеннями глави 63 ЦК України істотними умовами договору про надання послуг є предмет договору, ціна наданих послуг, строк договору та відповідальність сторін, а також інші умови, які сторони можуть передбачити, укладаючи договір. В силу статті 208 ЦК України правочини між фізичною та юридичною особою, а також правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, належить вчиняти в письмовій формі. Відповідно до вимог статті 207 цього Кодексу правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. На підтвердження укладення договору про надання послуг позивач надала суду копію квитанції від 9 квітня 2016 року про прийняття ТОВ «Алібі Плюс» грошових коштів за посередниці послуги у розмірі 76920 грн. Разом із тим, суд вважає, що зазначена квитанція не містить всіх істотних умов договору про надання послуг, визначених статтями 901-907 ЦК України, та не може підтверджувати укладення договору про надання послуг між [PERSON] та ТОВ «Алібі Плюс», оскільки ній, зокрема, відсутні дані щодо предмету договору та контрагенту, від якого прийняті грошові кошти. За таких обставин суд вважає недоведеними доводи позивача про наявність між нею і відповідачем договірних правовідносин з надання послуг і захист прав споживача на підставі Закону України Про захист прав споживачів. Крім того, статтею 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Отже, в разі безпідставного набуття відповідачем грошових коштів за рахунок позивача за відсутності укладеного між сторонами договору, позивач має право вимагати повернення цих коштів, але в інший визначений законом спосіб. Враховуючи вищенаведене, в задоволенні позовних вимог [PERSON] необхідно відмовити.

Outcome: dismissed