Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-12 00:00:00

З позову [PERSON] та [PERSON] вбачається, що [INFO] помер їхній рідний батько [PERSON], який є в свою чергу спадкоємцем після його рідної матері [PERSON]. За заявою позивачів третьою особою заведена спадкова справа №3/2017, в межах якої позивачам відкрито спадщину. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно: приватний будинок у [ADDRESS], що розташований на земельній ділянці 0,53 га (0,16 га під будинком та 0,37 га для обслуговування будинку), права на який померлим [PERSON] не оформлювались, земельна ділянка площею 2,69 га (рілля), що має кадастровий номер [NUMBER] (приватизована) та земельна частка (пай) площею 3,11 умовних кадастрових гектарів, успадкована від [PERSON] через померлого батька позивачів по справі згідно свідоцтва про спадщину за законом, по якій державні акти або інші документи у позивачів відсутні. Також, як вбачається з позовної заяви, 02.09.2017 року позивачі звернулися до приватного нотаріуса Великобагачанського районного нотаріального округу Склярової А.В. з метою отримання свідоцтва про право на спадщину на вищезазначене майно, проте отримали відмови через відсутність деяких правовстановлюючих документів, які у позивачів були відсутні, в результаті чого нотаріусом складені відповідні постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій з рекомендацією звернутися до суду для встановлення права на спадкове майно. Таким чином, як вказано в позові, беручи до уваги неможливість оформлення спадкових прав у встановленому законом порядку без звернення до суду, позивачі змушені звернутись з позовом для встановлення прав на майно, яке залишилось після смерті їхнього рідного батька та розподіл спадкового майна між спадкоємцями, про що між ними є домовленість (а.с.а.с.2-3). Після відкриття провадження у справі за нормами ЦПК України, які діяли до 15.12.2017 року, суд витребував відповідну інформацію про наявність/відсутність заповіту після смерті [PERSON] та після смерті [PERSON] та про те, хто прийняв спадщину (відмовився від її прийняття) після смерті даних осіб та чи надходили претензії кредиторів. 15.12.2017 року позивачами по справі [PERSON] та [PERSON] до суду подано заяву про уточнення позовних вимог (а.с.90). Ухвалою Великобагачанського районного суду Полтавської області від 15.12.2017 року прийнято до розгляду заяву позивачів у справі [PERSON] та [PERSON] про уточнення позовних вимог по цивільній справі за їх позовом до Великобагачанської селищної ради Полтавської області та Відділу у Великобагачанському районі ГУ ДГК у Полтавській області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та земельні ділянки в порядку спадкування (а.с.91). Ухвалою Великобагачанського районного суду Полтавської області від 27.12.2017 року відповідно до вимог ЦПК України в редакції 2017 року прийнято позовну заяву [PERSON] та [PERSON] до Великобагачанської селищної ради Полтавської області та Відділу у Великобагачанському районі ГУ ДГК у Полтавській області (правильна назва) про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та земельні ділянки в порядку спадкування до розгляду в порядку загального позовного провадження і підготовче засідання призначено на 15.01.2018 року (а.с.а.с.99-100). 15.01.2018 року підготовче засідання було перенесено на 13.02.2018 року у зв'язку з перебування судді на лікарняному. До проведення підготовчого судового засідання у справі від відповідача у справі Великобагачанської селищної ради Полтавської області до суду 12.02.2018 року надійшов лист про те, що даний відповідач визнає позов [PERSON] та [PERSON] і просить провести розгляд справи у відсутність його представника (а.с.122). Відповідач у справі Відділ у Великобагачанському районі ГУДГК у Полтавській області не надав відзиву на позов, про день і час проведення підготовчого засідання даний відповідач сповіщений належним чином. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 цієї статті, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі, зокрема, визнання позову, проводиться в порядку, встановленому статтями 206,207 цього Кодексу. За нормою ч.1 ст.206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В підготовчому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] заявлені уточнені позовні вимоги в інтересах довірителя підтримав у повному обсязі, в своїх поясненнях посилалися на обставини та доводи, що викладені в позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог і просив їх задовольнити. Позивачі [PERSON] та [PERSON] в підготовче засідання не з'явилась, вони повідомлялися про день і час проведення підготовчого засідання, 20.12.2017 року від позивача [PERSON] надійшла до суду письмова заява про підтримання уточнених позовних вимог та про розгляд справи у її відсутність на підставі наявних у справі доказів (а.с.94). Суд, заслухавши пояснення представника позивача [PERSON] - [PERSON], вивчивши та проаналізувавши матеріали справи і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що уточнені позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] до Великобагачанської селищної ради Полтавської області та Відділу у Великобагачанському районі ГУ ДГК у Полтавській області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та земельні ділянки в порядку спадкування підлягають задоволенню, виходячи з таких підстав. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України). Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У розумінні цивільно-процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача, стосовно якої він просить ухвалити рішення, у матеріальному розумінні - це певна річ (об'єкт), щодо якої виник спір. Судом встановлено, що батько позивачів у справі [PERSON] (а.с.а.с.8-10) та [PERSON] (а.с.а.с.8,11,12) - [PERSON] (а.с.а.с.7,8), останнім місцем проживання якого було с. Якимове Великобагачанського району Полтавської області, помер [INFO], про що виконавчим комітетом Якимівської сільської ради Великобагачанського району Полтавській області видано свідоцтво про смерть (а.с.5). [PERSON], [INFO] (мати батька позивачів у справі [PERSON], що визнається сторонами у справі та підтверджується документально)-(а.с.6), останнім постійним місцем проживання якої було с. Якимове Великобагачанського району Полтавської області, померла [INFO], про що Якимівською сільською радою Великобагачанського району Полтавській області видано свідоцтво про смерть (а.с.4). Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи (ст.76 ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК України). Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин 5,6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З довідки №288 від 24.10.2017 року, виданої виконавчим комітетом Якимівської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області вбачається, що домоволодіння в с. Якимове згідно запису погосподарської книги №8 за 1991-1995 роки, особовий рахунок [NUMBER] на 15.04.1991 року відносилось до колгоспного двору. Членами колгоспного двору на 15.04.1991 року значились: голова домогосподарства: [PERSON], [INFO] (а.с.13). З довідки №450 від 13.07.2016 року, виданої виконавчим комітетом Якимівської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області вбачається, що гр. [PERSON], який зареєстрований в [ADDRESS], має такий склад сім'ї: [PERSON], [INFO] - голова домогосподарства, [PERSON], [INFO] - не родич (а.с.14). З довідки від 21.02.2017 року, виданої [PERSON] виконавчим комітетом Якимівської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області вбачається, що гр. [PERSON], [INFO], який на день смерті, тобто на [INFO], був зареєстрований та проживав в [ADDRESS]. Разом із [PERSON] на [INFO] за вказаною адресою була зареєстрована та проживала [PERSON], [INFO] - не родич (а.с.14). З копії Державного акта на право приватної власності на землю серія [NUMBER] вбачається, що на ім'я [PERSON], який мешкає в с. Якимове Великобагачанського району Полтавської області, виданий державний акт на право приватної власності на землю серія [NUMBER] на підставі рішення 4 сесії 24 скликання Якимівської сільської ради народних депутатів від 04.02.2003 року; йому передається у приватну власність земельна ділянка площею 2,69 га в межах згідно з планом. Земельна ділянка розташована на території Якимівської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області. Землю передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.15). З архівної довідки Великобагачанської районної державної адміністрації Полтавської області від 04.08.2017 року №01-22/487, з архівного витягу з протоколу №1 засідання виконавчого комітету Якимівської сільської ради народних депутатів Великобагачанського району Полтавської області від 23.01.1996 року щодо розгляду заяв про приватизацію земельних ділянок громадянами вбачається, що було передано безоплатно у приватну власність [PERSON] земельну ділянку 0,16 га для обслуговування жилого будинку в с. Якимове та 0,37 га для ведення підсобного господарства в с. Якимове (а.с.16). З звіту про оцінку вартості житлового будинку з господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] від 26.10.2017 року вбачається, що вартість об'єкту оцінки становить 24400 грн. (а.с.17). З технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок з господарськими будівлями від 29.06.2017 року ПП ПБТІ «Інвентаризатор», вбачається, що житловий будинок за адресою [ADDRESS] та складається в цілому відповідно до технічного паспорту з житлового будинку (літ. - А-1), літня кухня (літ. - Б,б), сараї (літ. - В,Д,Ж), погріб (літ. - в), колодязь питний №1 (а.с.а.с.18-20). Приватний нотаріус Великобагачанського районного нотаріального округу Склярова А.В. постановою від 02.09.2017 року №176/02-31 та постановою від 02.09.2017 року №175/02-31 відмовила позивачам [PERSON] та [PERSON] у видачі свідоцтв про право на спадщину на спадкове майно, у зв'язку з тим, що у позивачів відсутні правовстановлюючі документи на вказане спадкове майно. Позивачі отримали рекомендацію звернутися до суду для встановлення права на спадкове майно (а.с.а.с.21-22,23-24). З інформації про грошову оцінку земельної ділянки, наданої Відділом у Великобагачанському районі ГУ Держгеокадастру у Полтавській області №1564/102-17 від 27.10.2017 року вбачається, що згідно технічної документації по передачі у власність земельних ділянок, що належить гр. [PERSON] (інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта (номер інформаційної довідки 91133829 від 04.07.2017 року) за адресою: Якимівська сільська рада Великобагачанського району Полтавської області передано 2,6902 га земель, в тому числі ріллі - 2,6902 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.25). З свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.01.2004 року, посвідченого державним нотаріусом Великобагачанської державної нотаріальної контори Бутенко Л.І., зареєстрованого в реєстрі під №144, спадкова справа №192 вбачається, що спадкоємцем майна померлої [INFO] [PERSON] є [PERSON], що зареєстрований в [ADDRESS] - син померлої. Спадкове майно, на яке видане це свідоцтво, складається з права на земельну частку (пай) площею 3,11 умовних кадастрових гектарів, що знаходиться в колективному сільськогосподарському підприємстві «Дружба» Великобагачанського району та належить померлій на підставі сертифікату серії [NUMBER], виданого Великобагачанською райдержадміністрацією 05.12.1996 року та зареєстрованого в книзі реєстрації 10.12.1996 року під №774 (а.с.28). З повідомлення приватного нотаріуса Великобагачанського районного нотаріального округу Склярової А.В. №236/02-14 від 21.11.2017 року та з Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) вбачається, що в нотаріальному діловодстві приватного нотаріуса Великобагачанського районного нотаріального округу Склярової А.В. знаходиться не закрита діловодством спадкова справа №3/2017, заведена 23.02.2017 року на майно померлого [INFO] [PERSON] На момент відкриття спадкової справи проведена перевірка у спадковому реєстрі щодо наявності заповітів [PERSON] Записи про заповіти відсутні. У вказаній спадковій справі відсутні копії або оригінали заповітів від імені [PERSON] При проведенні повторної перевірки за даними електронного спадкового реєстру на наявність заповітів [PERSON] - заповіти відсутні (а.с.а.с.52,53). З повідомлення приватного нотаріуса Великобагачанського районного нотаріального округу Склярової А.В. №235/02-14 від 21.11.2017 року та з Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) вбачається, що в нотаріальному діловодстві приватного нотаріуса Великобагачанського районного нотаріального округу Склярової А.В. знаходиться не закрита діловодством спадкова справа на майно померлого [INFO] [PERSON] Спадкова справа була відкрита 23.02.2017 року за №3/2017 за заявою [PERSON] про прийняття спадщини за законом. 23.02.2017 року до справи долучена заява [PERSON] про прийняття спадщини за законом. Заяв (претензій) кредиторів по майну померлого [PERSON] не надходило. Після спливу шестимісячного строку на прийняття спадщини, 02.09.2017 року, із заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину звернулись [PERSON] та [PERSON] У видачі свідоцтв про право на спадщину за законом було відмовлено у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів (а.с.а.с.54-59). З повідомлення в.о. в порядку заміщення державного нотаріуса Великобагачанської державної нотаріальної контори, завідувача Решетилівської держнотконтори Кириченко Т.М. №01-09/1022 від 23.11.2017 року, Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру щодо спадкових справ вбачається, що спадкова справа на майно померлої [INFO] [PERSON] заведена під №192/2002 р. Документи Великобагачанської ДНК по 2004 рік включно передані на зберігання до Полтавського обласного державного нотаріального архіву (а.с.а.с.65,66-67). З повідомлення в.о. завідувача Полтавського обласного нотаріального архіву Замулко Л.В. №3020/01-21 вбачається, що відповідно до витягу зі спадкового реєстру щодо наявності/відсутності заповіту виявлено, що заповіт від імені [PERSON] не посвідчувався. Разом з тим вбачається, що відповідно до витягу зі спадкового реєстру щодо наявності/відсутності спадкової справи виявлено, що спадкова справа після померлої [PERSON] заведена Великобагачанською ДНК за №192. Свідоцтво про право на спадщину заведене 29.01.2004 року за р.№144 (а.с.а.с.74,88). З копій матеріалів спадкової справи №192 на майно померлої [PERSON] вбачається, що спадкоємцем майна померлої [INFO] [PERSON] є [PERSON], що зареєстрований в [ADDRESS] - син померлої (а.с.а.с.79-87). Також вбачається, що на ім'я [PERSON] 11.10.2005 року Великобагачанською державною нотаріальною конторою було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, реєстровий номер 2281, згідно якого [PERSON] є спадкоємцем права власності на грошовий вклад з компенсацією та відсотками, що знаходиться у філії Ощадбанку №3086/010 с. Якимове Великобагачанського району Полтавської області [NUMBER], компенсаційному рахунку [NUMBER] (а.с.86 зворот). Отже, з урахуванням підстав, вказаних у постановах приватним нотаріусом Великобагачанського районного нотаріального округу Скляровою А.В., в даний час спадкоємці майна померлого [PERSON], його дочки [PERSON] та [PERSON], як спадкоємці першої черги за законом, не можуть отримати на своє ім'я в органі нотаріату свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та земельні ділянки, з підстав, які викладені у постановах відповідним нотаріусом. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися на момент його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.ч.1,2 ст.1220 ЦК України). Відповідно до вимог ч.1 ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають, зокрема, діти спадкодавця. У відповідності до вимог ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 цієї статті). В контексті звернення позивачів [PERSON] та [PERSON] до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування, суд зазначає наступне. Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі». Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз'яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв'язку з цим - джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні. Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свої власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. З огляду на вищевикладене вбачається, що положення ч.1 ст.1268 ЦК України стосовно захисту права власності повністю відповідає захисту права власності, яке гарантується ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що у відповідності до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства. Крім цього, зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «Пайн Велів Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов'язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Також, зі змісту п.3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вбачається, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності та того, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Як вказав Верховний Суд України у своїй постанові від 10.02.2016 року у справі №6-2124цс15, оскільки відповідно до ст.328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов'язує виникнення у особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб особа набула право власності на відповідний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному ст.392 цього Кодексу. Також, у постанові від 23.12.2014 року у справі №3-199гс14 Верховний Суд України зазначив, що за змістом ст.392 ЦК України, позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інший спосіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли позивач не може реалізувати своє право власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правоустановчого документу. При цьому, передумовою для застосування положень ст.392 ЦК України є відсутність іншого, крім зазначеного, шляху для відновлення порушеного права. Проаналізувавши відповідне законодавство, що регулює сферу суспільних відносин в частині виниклих спірних правовідносин, з урахуванням наявних доказів по справі та подальшого належного виконання судового рішення, та того, що в даний час позивачі у позасудовому порядку не можуть отримати відповідне свідоцтва про право на спадкове майно на житловий будинок з господарськими будівлями та земельні ділянки в порядку спадкування (по одній третій частці кожен), з урахуванням принципу юридичної визначеності та враховуючи вищевказану практику Верховного Суду України щодо права власності, суд приходить до висновку, що є передбачені законом підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] та [PERSON] до Великобагачанської селищної ради Полтавської області та Відділу у Великобагачанському районі ГУ ДГК у Полтавській області (правильна назва) про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та земельні ділянки в порядку спадкування в межах заявлених уточнених позовних вимог. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved