Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-21 00:00:00

З позову [PERSON] вбачається, що відповідно до виданого державним нотаріусом Великобагачанського районного нотаріального округу Полтавської області 13.11.2012 року свідоцтва про право на спадщину за заповітом, він є спадкоємцем майна після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року на 7\\8 часток земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 3,8700 га, що розташована на території Широкодолинської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області (заповіт був складений матір'ю та посвідчений 19.04.2011 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу). Спадкоємицею, яка має обов'язкову долю після смерті [PERSON] є сестра позивача у справі - [PERSON], якій, відповідно, належить спадкове право на 1\\8 частину даної земельної ділянки. Посилається на положення ст.ст.78,86,87 ЗК України, ст.356 ЦК України та вказує, що спадкова земельна ділянка, яка належала матері за життя загальною площею 3,8700 га в даний час в порядку спадкування належить йому та сестрі [PERSON] на праві спільної часткової власності - 7/8 частин належить йому, [PERSON], а 1/8 частини належить [PERSON] Також позивач вказує, що реально вищевказані частки не виділені, він має намір укласти договір оренди належної йому частини спадкової земельної ділянки (7/8 частини), однак дозволу іншого співвласника земельної ділянки ([PERSON].) він не має, при цьому, вона ще не отримувала в органі нотаріату свідоцтво про право на спадщину на свою 1/8 частину спадкової земельної ділянки, відповідно, [PERSON] не може офіційно укласти договір оренди належної йому частини земельної ділянки та провести його державну реєстрацію. Посилаючись на вищевикладені обставини, а також на положення ряду статей ЗК та ЦК України, позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив суд виділити йому у власність після проведення судової земельно-технічної експертизи 7\\8 частин належної мені на праві приватної власності відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом земельної ділянки загальною площею 3,8700 га, що призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Широкодолинської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області, конкретну площу якої, як вказав, він зазначить після проведення експертизи; також просив припинити право спільної часткової власності на 7/8 частин земельної ділянки площею 3,8700 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Широкодолинської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області, яка належить йому на праві спільної часткової власності згідно Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30.11.2012 року (а.с.а.с.2-4). 07.11.2017 року позивач у справі [PERSON] подав заяву про уточнення позовних вимог, в якій просив виділити йому у власність 7\\8 частин належної йому спадкової земельної ділянки відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом та визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 3,3862 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Широкодолинської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області, а також припинити право спільної часткової власності на 7/8 частин земельної ділянки загальною площею 3,8700 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Широкодолинської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області, яка належить йому на праві спільної часткової власності згідно Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30.11.2012 року (а.с.77). Ухвалою Великобагачанського районного суду Полтавської області від 07.11.2017 року було прийнято до розгляду уточнюючу позовну заяву [PERSON] (а.с.78). В судовому засіданні представник позивача адвокат [PERSON] заявлені уточнені позовні вимоги [PERSON] підтримала в повному обсязі, в своїх поясненнях посилалася на доводи і підстави, які викладені в обґрунтуванні заявлених позовних вимог і просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, вона належним чином сповіщена про день і час розгляду справи, пояснень чи заперечень щодо поданого [PERSON] позову до суду не направляла (а.с.а.с.30,44,53,69,90). Представники третіх осіб у справі Широкодолинської сільської ради Великобагачанського району та Відділу у Великобагачанському районі ГУДГК у Полтавській області в судове засідання не з'явилися, дані треті особи належним чином сповіщені про день і час розгляду справи, від третьої особи Широкодолинської сільської ради до суду надійшли листи про не заперечення щодо задоволення позовних вимог [PERSON] (а.с.а.с.33,42,60,70,88). Суд, заслухавши пояснення та доводи представника позивача адвоката [PERSON], дослідивши та проаналізувавши матеріали справи та давши їм належну оцінку приходить до висновку, що уточнені позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], треті особи Відділ у Великобагачанському районі ГУ Держгеокадастру у Полтавській області (правильна назва) та Широкодолинська сільська рада Великобагачанського району Полтавської області про виділ в натурі частки майна із спільної часткової власності та припинення права спільної часткової власності підлягають задоволенню, виходячи з таких підстав. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 3 ст.10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Судом встановлено, що [PERSON], 1929 р.н., останнім постійним місцем реєстрації проживання було с. Широка Долина Великобагачанського району Полтавської області (а.с.5) померла [INFO] року в м. Харків (а.с.6). Згідно довідки виконавчого комітету Широкодолинської сільської ради Великобагачанського району №14 від 12.01.2017 року, громадянка [PERSON], [INFO] на день смерті [INFO] року була зареєстрована в [ADDRESS], одна. У 2010 році вона вибула без зняття з реєстраційного обліку в м. Харків, де і померла (а.с.5). Згідно заповіту [PERSON], посвідченого 19.04.2011 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Васіковою Ю.В., реєстровий номер 598, остання все належне їй майно, де б воно не знаходилося і з чого б не складалося, вона заповіла [PERSON], [INFO] (а.с.а.с.8-9). Як вбачається із свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Ряжко О.В. - виконуючою обов'язки в порядку заміщення завідувача Великобагачанської державної нотаріальної контори, державного нотаріуса Першої миргородської ДНК від 31.11.2012 року, реєстровий номер 1319, [PERSON], [INFO] є спадкоємцем майна [PERSON], яке зазначено в її заповіті, що посвідчений 19.04.2011 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Васіковою Ю.В., реєстровий номер 598; відповідно, [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 7/8 часток земельної ділянки загальною площею 3,8700 га, що розташована на території Широкодолинської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала померлій [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого 30.05.2003 року Широкодолинською сільською радою Великобагачанського району, реєстровий номер 132 (а.с.10). З даного свідоцтва також вбачається, що спадщина на обов'язкову частку майна (1/8 частку земельної ділянки) ще не видана. З обгрунтування позовних вимог вбачається, що спадкоємець за законом після померлої [PERSON] - [PERSON] не отримала в органі нотаріату свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/8 частку вищевказаної спадкової земельної ділянки. Тобто, з вищевикладеного вбачається, що спадкова земельна ділянка загальною площею 3,8700 га належить на праві спільної часткової власності [PERSON] - 7/8 частин (згідно відповідного свідоцтва про право на спадщину за заповітом) та [PERSON] - 1/8 частина. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися на момент його смерті. Право на спадкування мають особи, зазначені в заповіті (ст.1223 ЦК України). За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220,1222,1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦК). Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч.1 ст.1297 ЦК України). Відповідно до ст.1233 ЦК України заповіт - це особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто (ст.1234 ЦК). За нормою ст.1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право у будь-яких час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить (ч.2 ст.1254 ЦК). В цьому контексті слід зазначити, що Конституційний Суд України у своєму рішенні від 11.02.2014 року у справі №1-1/2014 вказав про те, що суб'єкт права власності, яким є заповідач (спадкодавець), на випадок своєї смерті має право шляхом вчинення заповіту розпоряджатися своєю власністю - спадщиною, до складу якої законом віднесені усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті (статті 318,1218,1233,1235,1236 ЦК України); заповідач має право призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин; заповідач має право на визначення обсягу спадщини, що має спадкуватися за заповітом, на заповідальний відказ, на покладення на спадкоємця інших обов'язків, а також право на скасування заповіту тощо (частина перша статті 1235, статті 1236,1237,1240,1254 Кодексу). Як вказав Конституційний Суд України, за своєю юридичною природою свобода розпорядження власністю шляхом вчинення заповіту (свобода заповіту) є одним із основоположних принципів спадкового права, при цьому, вона є абсолютною. Також, Кодексом визначені певні обмеження волі заповідача щодо права розпорядження власністю (обмеження принципу свободи заповіту) шляхом установлення права окремої категорії осіб на обов'язкову частку у спадщині. Обґрунтовуючи заявлені позові вимоги, [PERSON] вказує, що реально вищевказані частки не виділені, він має намір укласти договір оренди належної йому частини спадкової земельної ділянки (7/8 частини), однак дозволу іншого співвласника земельної ділянки ([PERSON].) він не має, при цьому, вона ще не отримувала в органі нотаріату свідоцтво про право на спадщину на свою 1/8 частину спадкової земельної ділянки, відповідно, [PERSON] не може офіційно укласти договір оренди належної йому частини земельної ділянки та провести його державну реєстрацію, тобто, не може скористатися свої правом розпорядитися своєю частиною власності. Відповідно до ст.78 Земельного Кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватись та розпоряджатись земельною ділянкою. Відповідно до ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників) належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або спільної сумісної власності. Виходячи зі змісту ст.86 ЗК України земельна ділянка може знаходитися у спільній власності з визначенням частини кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність), або без визначення часток, учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Згідно положень ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до п. «в» ст. 87 ЗК України право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає при прийнятті спадщини на земельну ділянку двома або більше особами. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи (ст.57 ЦПК України). Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.1 ст.179 ЦПК України). У розумінні цивільно-процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача, стосовно якої він просить ухвалити рішення, у матеріальному розумінні - це певна річ (об'єкт), щодо якої виник спір. Згідно норм ст.88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди в судовому порядку. При цьому, учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом із іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки вимагати відповідної компенсації. Відповідно до вимог ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене їй майно і таке право підлягає державній реєстрації. Відповідно до роз'яснень, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», у випадках, передбачених ст.ст.86-89 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, яка перебуває у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди за рішенням суду; при перебуванні ділянки в спільній сумісній власності у подружжя, членів фермерського господарства, якщо інше не передбачене угодою між ними, співвласників жилого будинку - за договором або законом. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки зі складу земельної ділянки (у тому числі і разом з іншими учасниками, які цього вимагають) або виплати рештою учасників грошової компенсації за цю частку при неможливості її виділення та отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру його частки. Згідно досліджувальної частини та висновків №68 експертного земельно-технічного дослідження від 02.10.2017 року, проведеного судовим експертом Авдєєвою Н.М. вбачається, що на ідеальну частку 7/8 співвласнику потрібно виділити земельну ділянку площею 33863 м2 (3,8700х7/8); на ідеальну частку 1/8 співвласнику потрібно виділити земельну ділянку площею 4838 м2 (3,8700х1/8); першому співвласнику пропонується виділити земельну ділянку площею 33863 м2 (3,3863 га) з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (на плані синього кольору), яка описується наступними межами: з боку земель Широкодолинської сільської ради довжина межової лінії складає 13.26 м, з боку земельної ділянки, що пропонується другому співвласнику довжина межової лінії складає 371.99 м, з боку земель [PERSON] довжина межової лінії складає 13.16 м, з боку земель [PERSON] довжина межової лінії складає 372.05 м.; другому співвласнику пропонується виділити земельну ділянку площею 4838 м2 (0,4838 га) з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (на плані червоного кольору), яка описується наступними межами: з боку земель Широкодолинської сільської ради довжина межової лінії складає 92.39 м, з боку земель Рудич Г.І. довжина межової лінії складає 372.04 м., з боку земель [PERSON] довжина межової лінії складає 1.84 м., з боку земельної ділянки, що пропонується другому співвласнику довжина межової лінії складає 371.99 м. (а.с.а.с.71-74). Як вказується у вищевказаному висновку, 7/8 частини земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Широкодолинської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області від загальної площі 3.8700 складає 33862 м2 або 3.3862 га; відповідно, 1/8 частини земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Широкодолинської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області від загальної площі 3.8700 складає 4838 м2 або 0,4838 га. Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Аналогічні положення містяться у ч.1 ст.15 ЦК України та ст.3 ЦПК України. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст.4 ЦПК). Зі змісту п.3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вбачається, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності та того, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі». Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз'яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв'язку з цим - джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні. Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свої власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. З огляду на вищевикладене вбачається, що положення ч.1 ст.1268 ЦК України стосовно захисту права власності повністю відповідає захисту права власності, яке гарантується ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що у відповідності до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства. Крім цього, зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «[PERSON] Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов'язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Отже, враховуючи сукупність досліджених доказів у справі, з огляду на положення вітчизняного та міжнародного законодавства щодо можливості особи вільно користуватися своєю власністю, відповідно, стороною позивача у справі доведено про те, що наявність права [PERSON] на 7/8 частин спадкової земельної ділянки (на яку він отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом), при обставинах того, що спадкова земельна ділянка фактично перебуває у спільній частковій власності спадкоємців і визначена на даний час в ідеальних долях (7/8 частин [PERSON], а 1/8 - [PERSON].), у позивача у справі не має дозволу від іншого співвласника на передачу в оренду частини спадкової земельної ділянки позивача, реальні частини у гектарах відповідно до ідеальних часток співвласників фактично не були визначені (до проведення відповідного експертного дослідження), перешкоджають позивачу у справі скористатися своїм законним правом щодо розпорядження належною йому частиною спадкової земельної ділянки, а саме, є перешкодою для укладення ним договору оренди земельної ділянки на його частину спадкової земельної ділянки (7/8 частин). Тому, з огляду на вищевикладені та встановлені обставини, уточнені позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved