Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-01 00:00:00

З даним позовом Бердичівський міжрайонний прокурор звернувся до суду, вказуючи, що вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 27.11.2014 року [PERSON] визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки. Водночас, на підставі ст.75 КК України [PERSON] звільнено від відбування призначеного судом покарання якщо він протягом 1 (одного) року 6 місяців не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов'язки. В період з 5.09.2014 року по 08.09.2014 року [PERSON] внаслідок отриманних тілесних ушкоджень знаходився на стаціонарному лікуванні в відділенні анестезіології та інтенсивної терапії Бердичівської центральної міської лікарні, де на його лікування, згідно розрахунку витрачено бюджетних коштів на суму 507,51 грн. Позивач просить стягнути з [PERSON], [INFO], проживаючого [ADDRESS] на користь фінансового управління виконкому Бердичівської міської ради кошти затрачені закладом охорони здоров'я на лікування потерпілого [PERSON] в сумі 507 гривень 51 копійка. Позивач в судове засідання не з'явився, надіславши заяву з проханням справу розглянути без його участі, позов підтримує в повному обсязі. Відповідач будучи належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, про що свідчить повідомлення, в судове засідання не з'явився, про причину неявки суд не повідомив. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до слідуючого. Відповідно до ст.1206 Цивільного кодексу України та особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від злочину. Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 07.07.1995 року №11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» визначено, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року; термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу. Згідно з п.2 Постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року «Про порядок обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання» (далі - Постанова) передбачено, що сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день; кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого; визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми витрат за місяць (в якому проводилося лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання. Відповідно до вироку Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 27.11.2014 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ст.286 ч.2 КК України. Із довідки - розрахунку Бердичівської центральної міської лікарніслідує, що витрати бюджетних коштів на лікування [PERSON] склали 507 гривень 51 копійка. На підставі викладеного, суд приходить до переконання, що позов обґрунтований на матеріалах справи, а тому підлягає до задоволення в повному обсязі.

Outcome: approved