Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-07 00:00:00

Івано-Франківська установа виконання покарань управління ДПтС України в Івано-Франківській області (№12), яку в подальшому перейменовано на державну установу «Івано-Франківська установа виконання покарань (№12) (надалі також «Позивач») звернулась до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] (надалі також «Відповідач»)про стягнення з [PERSON] на користь Івано-Франківської установи виконання покарань управління ДПтС України в Івано-Франківській області (№12) 4889,03 грн. боргу за несплату комунальних послуг. Представником позивача не забезпечено явку уповноваженого представника в судове засідання та подано відповідну заяву. Відповідач в судове засідання не зявився, про місце і час розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить конверт з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, який повернувся на адресу суду з відміткою поштового органу за закінченням терміну зберігання. Відповідно до частини 2 статті 197 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Позовні вимоги мотивовано тим, що станом на час розгляду справи за Відповідачем перед Позивачем обліковується непогашена сума заборгованості в розмірі 4889,03 грн. за несплату комунальних послуг. Проаналізувавши викладені в позовній заяві пояснення Позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне. На балансі Івано-Франківської установи виконання покарань (№12) перебуває приміщення гуртожитку за адресою м. Івано-Франківськ, вул. Коновальця,70 Б. В даному приміщенні, в кімнаті №4, проживає [PERSON], який споживав послуги (електро-водо-тепло-постачання), що надавалися УВП. Станом на 16.11.2016 року сума заборгованості за особовим рахунком Відповідача складала 4889,03 грн., що свідчить про неналежне виконання Відповідачем зобовязань, а тому порушує право Позивача на одержання плати за надані послуги в установлений законодавством строк. В силу дії п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» власники квартир багатоквартирних будинків зобовязані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 10 числа місяця, що настає за розрахунком. Відповідно до довідки Івано-Франківської установи виконання покарань (№12) від 29.11.2016 року станом на 16.11.2016 року обліковувалася дебіторська заборгованість по оплаті комунальних послуг з [PERSON] в сумі 4889,03 грн. ( а.с.3). Відповідно до ст. 525 ЦК України \~не допускається одностороння відмова від зобов'язання. 1. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. 2. Загальні умови виконання зобовязань визначено статтею 526 ЦК України. Так, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 1 статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (частина 1, 2 статті 612 ЦК України). Згідно зі статтею 615 ЦК України у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов'язання або воно припиняється. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому, як встановлено судом, в ході розгляду даної цивільної справи Відповідачем в добровільному порядку було погашено наявну суму заборгованості за спожиті послуги перед Позивачем в сумі 4889,03 грн. ( а.с.16-21). Відтак, станом на час вирішення справи, заборгованість Відповідача перед Позивачем відсутня, що є підставою для відмови в позові в цій частині. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред'явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення всіх понесених ним у справі витрат з відповідача.\~ Позивачем подано заяву про стягнення з Відповідача понесених судових витрат в розмірі 1378,00 грн. На підставі ст.ст. 509, 526, 815, 901, 903 ЦК України, ст.ст. 1, 20, 21, 22, 23, 24, 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»,

Outcome: approved