Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-10 00:00:00

Звертаючись до суду, в обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 23 квітня 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «АРТ ФІНАНС» (далі - Позивач) за договором фінансового кредиту № [NUMBER] (надалі - Договір) надав позичальниці [PERSON] (далі - Відповідач) грошові кошти в сумі 2000 гривень на умовах, передбачених Договором. Грошові кошти видані на підставі видаткового касового ордеру, про одержання яких Відповідач особисто розписався. Відповідно до п.1.2. Договору Позивач надав Відповідачу кредит в сумі 2000 гривень. Відповідно до умов п. 1.2. Договору проценти за користування кредитом становлять 1,60% за кожен день користування кредитом. Згідно з п. 3.1 Відповідач зобовязаний був повернути кошти у строк до 09 травня 2015 року, однак, між ТОВ «АРТ ФІНАНС» та [PERSON] були підписані додаткові угоди до договору фінансового кредиту № [NUMBER] щодо продовження строку погашення, а саме, Додаткова угода № 1 від 08 травня 2015 року, Додаткова угода № 2 від 23 травня 2015 року, Додаткова угода № 3 від 08 червня 2015 року, Додаткова угода № 4 від 24 червня 2015 року, Додаткова угода № 5 від 09 липня 2015 року, Додаткова угода № 6 від 25 липня 2015 року. Згідно Додаткової угоди № 6 від 25 липня 2015 року, Сторони дійшли згоди продовжити строк погашення до 10 серпня 2015 року, однак, в зазначений термін і до теперішнього часу Відповідач свого зобовязання не виконав. Відповідно до п. 3.5. Договору: «Закінчення строку дії цього договору не звільняє сторони від відповідальності за неналежне виконання умов цього договору». Пунктом 6.1. Договору передбачено: «У разі порушення Позичальником своїх зобовязань стосовно прострочення строку повернення Кредиту та сплати процентів за ним, Позичальник сплачує пеню у розмірі 2,6 % від суми кредиту за кожен день прострочення виконання». Таким чином, станом на 27.08.2015 року заборгованість Відповідача за Договором № [NUMBER] складає: кредит 2000,00 грн.; проценти 512,00 грн.; пеня 884,00 грн., всього 3396,00 грн. Так, у зв'язку з тим, що позичальником зобов'язання, що випливає з кредитного договору, не виконано та заборгованість перед позивачем не погашена, позивачем ініційована процедура стягнення заборгованості по кредитному договору. На підставі викладеного позивач просив розірвати договір фінансового кредиту № [NUMBER] укладений 23 квітня 2015 року між ТОВ «АРТ Фінанс» та [PERSON], стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по кредитному договору на загальну суму 3396,00 грн. та судові витрати. Представник позивача у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, на позові наполягав у повному обсязі, не заперечував проти розгляду справи у заочному порядку. Відповідач в судове засідання не з'явився. Заяву про слухання справи за його відсутністю не надав. Про причини неявки суд не повідомив. Про час і місце слухання справи повідомлений належним чином - у відповідності до вимог ст.74 ч.5, ч.8 ст.76 ЦПК України, судовим викликом за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання. Відповідно до ст. 224 ЦПК судом прийнято рішення про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечував. Ухвалою суду прийнято рішення про розгляд справи у заочному порядку. Враховуючи вищенаведене і прийняття судом ухвали про заочний розгляд справи, справа підлягає розгляду в порядку ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи на підставі доказів, наданих сторонами. В судовому засіданні досліджені всі докази, надані сторонами. Клопотання про витребування і дослідження інших доказів до суду не надходило. Суд постановляє рішення на підставі доказів, наданих сторонами і досліджених під час судового засідання. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана, довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач не надав заперечень за позовом, тому обставини, на які посилається позивач за текстом позовної заяви суд вважає доведеними. Дослідивши наявні у справі письмові докази та оцінивши їх в сукупності суд приходить до наступних висновків. У судовому засіданні встановлено, що 23 квітня 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «АРТ ФІНАНС» за договором фінансового кредиту № [NUMBER]надав позичальниці [PERSON] грошові кошти в сумі 2000 гривень на умовах, передбачених Договором (ар.с.5-6). Грошові кошти видані на підставі видаткового касового ордеру (ар.с.14), про одержання яких Відповідач особисто розписався. Відповідно до п.1.2. Договору Позивач надав Відповідачу кредит в сумі 2000 гривень. Відповідно до умов п. 1.2. Договору проценти за користування кредитом становлять 1,60% за кожен день користування кредитом. Згідно з п. 3.1 Відповідач зобовязаний був повернути кошти у строк до 09 травня 2015 року, однак, між ТОВ «АРТ ФІНАНС» та [PERSON] були підписані додаткові угоди до договору фінансового кредиту № [NUMBER] щодо продовження строку погашення, а саме, Додаткова угода № 1 від 08 травня 2015 року (ар.с.7), Додаткова угода № 2 від 23 травня 2015 року (ар.с.8), Додаткова угода № 3 від 08 червня 2015 року (ар.с.9), Додаткова угода № 4 від 24 червня 2015 року (ар.с.10), Додаткова угода № 5 від 09 липня 2015 року (ар.с.11), Додаткова угода № 6 від 25 липня 2015 року (ар.с.12). Згідно Додаткової угоди № 6 від 25 липня 2015 року, сторони дійшли згоди продовжити строк погашення до 10 серпня 2015 року, однак, в зазначений термін і до теперішнього часу Відповідач свого зобовязання не виконав. Відповідно до п. 3.5. Договору: «Закінчення строку дії цього договору не звільняє сторони від відповідальності за неналежне виконання умов цього договору». Пунктом 6.1. Договору передбачено: «У разі порушення Позичальником своїх зобовязань стосовно прострочення строку повернення Кредиту та сплати процентів за ним, Позичальник сплачує пеню у розмірі 2,6 % від суми кредиту за кожен день прострочення виконання». Відповідач не надавав своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором (ар.с.4). Згідно розрахунку (ар.с.4), станом на 27.08.2015 року Відповідач має заборгованість у розмірі 3396 грн. 00 коп., з яких: -тіло кредиту 2000,00 грн.; -проценти 512,00 грн.; -пеня 884,00 грн. Таким чином, у порушення умов кредитного договору а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, Відповідач зобовязання за вказаним договором не виконав. Між сторонами склались правовідносини врегульовані Цивільним кодексом України. Зокрема, відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, Відповідач порушує зобовязання за даним договором. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання. Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У статті 1048 ЦК України вказано, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно із ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з частиною 1 статті 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Згідно ст. 546 ЦК України, відповідно до якої виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Частина 3 ст.549 ЦК України передбачає, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч.1 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. В ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідач ухиляється від виконання зобов'язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав ТОВ «АРТ Фінанс». Заперечень проти позову відповідачем не надано, тому доводи позивача щодо невиконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором, а також розміру прострочених платежів нічим не спростовуються і ці обставини слід вважати доведеними. За таких обставин позов заявлено обґрунтовано та у відповідності до вимог чинного законодавства, тому він підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved