Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-11 00:00:00

Зміст позовної заяви та пояснення позивача Позивач 11 серпня 2017 року звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В заяві зазначив, що 04.05.2011 року відповідачка [PERSON] отримала кредит у розмірі 1400 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак всупереч договірним зобов'язанням, у встановлені строки позичальник не повернула кредитні кошти, в результаті чого сума кредиту не зменшувалась, а проценти нараховувались на фактичний залишок суми кредиту за кожний день користування кредитом. У зв'язку з цим сума боргу станом на 31.05.2017 року складає 13173,83грн., яку Банк просить стягнути з [PERSON] разом з компенсацією судового збору в сумі 1600,00 грн. Згідно ухвали суду від 12 січня 2018 року, провадження у справі здійснюється заочно у порядку спрощеного позовного провадження. Нормативно-правові акти Відповідно до ст. 509, 1054 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язується вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 Цивільного Кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Фактичні обставини встановлені судом Так, з матеріалів справи, на підставі зазначених позивачем у позові відомостей, встановлено, що 04.05.2011 року Банк надав відповідачці кредит, видавши кредитну картку з кредитним лімітом у сумі 1400,00 гривень. Факт укладення договору та отримання грошових коштів відповідачкою підтверджується копією її заяви про видачу кредитної картки та довідкою про умови кредитування. Всупереч умовам кредитного договору та вимогам чинного законодавства України, відповідачка не сплатила щомісячні платежі з повернення кредиту, у строк, встановлений кредитним договором, що Банк підтвердив зі свого боку, надавши розрахунок заборгованості. У зв'язку з порушенням зобов'язань по кредитному договору, станом на 31.05.2017 року банком (позивачем) нараховано заборгованість відповідачці у розмірі 13173,83 гривень, з них: 468,97 грн. - заборгованість за кредитом; 8802,46 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2798,88 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 603,52 грн. - штраф (процентна складова). Оцінка суду За змістом ст. 549 ЦК України пеня та штраф є різновидами неустойки, як юридичної відповідальності. Із матеріалів справи слідує, що за порушення позичальником строків виконання зобов'язання за кредитним договором банком одночасно нараховано пеню та штраф. Отже банк просить застосувати до боржника подвійну цивільно-правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те саме порушення договірного зобов'язання (прострочення виконання грошового зобов'язання), що суперечить вимогам ч.1 ст.61 Конституції України та ч.3 ст. 509 ЦК України згідно з якими ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Отже суд вважає, що одночасні вимоги про стягнення пені в сумі 2798,88 грн., штрафу в розмірі 500 грн. та 603,52 грн. не підлягає задоволенню, оскільки суперечить законодавству. В решті вимог позов підтверджено письмовими доказами, які не були спростовані і підлягають врахуванню судом. Таким чином, з урахуванням наведених норм закону та встановлених на підставі поданих позивачем доказів, обставин справи суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. З відповідача необхідне стягнути на користь позивача заборгованість, що виникла у зв'язку з порушенням кредитного зобов'язання у розмірі тіла кредиту та нарахованих відсотків, в сумі 9271,43 гривень. Судові витрати У відповідності до п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України понесені позивачем витрати зі сплати судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено на 70,38% відповідно, сума судового збору (який понесений та документально підтверджений позивачем), що підлягає стягненню на користь позивача складає 1600 грн. х 70,38% = 1126,08 гривень.

Outcome: partial