Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-21 00:00:00

Зміст позовних вимог. Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] помер його батько [PERSON] , якому за життя належав житловий будинок по [ADDRESS] . Після смерті батька він та його мати [PERSON] залишилися проживати у вказаному житловому будинку, а тому він вважається таким, що прийняв спадщину фактично. [INFO] померла [PERSON] , але він залишився проживати у вказаному житловому будинку. Як за життя батьків, так і після їх смерті позивач зареєстрований та фактично проживав за вищезазначеною адресою, а тому вважається таким, що прийняв спадщину, хоч свідоцтво про право на спадщину не отримував. Однак, [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на житловий будинок за вищевказаною адресою. Позивач вважає, що видане [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом є незаконним та підлягає скасуванню, оскільки він, як син померлого, який постійно проживав у батьківському будинку, фактично вступив в управління спадковим майном. Просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на ј частину житлового будинку по [ADDRESS] та у зв`язку з цим визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане нотаріусом [PERSON] , а саме в частині визначення за ним ј частки вказаного житлового будинку. Процесуальні дії у справі. 11.09.2019 року ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області відкрито провадження в справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 26.09.2019 року з викликом сторін. Крім цього, відповідачу встановлено строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 11.09. 2019 року ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області задоволено частково заяву позивача про забезпечення позову. Заборонено вчиняти будь-які дії щодо відчуження нерухомого майна, а саме житлового будинку [ADDRESS] , який зареєстрований за [PERSON] , який проживає по [ADDRESS] , до набрання законної сили рішенням суду у даній справі (а. с 21 том-1). Короткий зміст відзиву відповідача. 23.09.2019 року від відповідача у справі надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого позовні вимоги ним не визнаються через їх безпідставність та необґрунтованість. При цьому відповідач зазначає, що [PERSON] , який помер [INFO] є його дідом. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку з надвірними спорудами, які розташовані на приватизованій земельній ділянці по [ADDRESS] . Спадкоємцями за законом на зазначене майно на той час були його бабуся [PERSON] та діти померлого: його мати [PERSON] та його дядько [PERSON] , але в результаті досягнутої згоди між ними, свідоцтво про право власності на спадкове майно отримала бабуся [PERSON] 15.06. 2004 року [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті свого чоловіка. 07.12.2004 року вона отримала державний акт на право власності на вказану земельну ділянку. Позивач допомагав [PERSON] в оформленні спадщини. 17.09.2004 року [PERSON] склала заповіт, за яким належний їй житловий будинок по [ADDRESS] заповідала своїм дітям: [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах. У 2007 році позивач та його дружина [PERSON] звернулись до нього з проханням бути майновим поручителем для отримання [PERSON] кредиту в сумі 13 600 доларів США. Однак умови кредитного договору вона не виконувала, а тому за рішенням апеляційного суду Сумської області від 02.02.2012 року звернуто стягнення на його квартиру по [ADDRESS] . Коли про це дізналась [PERSON] , то 07.08.2008 року, скасувавши попередній заповіт, склала новий, яким усе своє майно заповіла йому, про що позивачу було відомо і він не висловлював з даного приводу ніяких заперечень. Враховуючи викладене, відповідач просив відмовити у задоволенні позову ( а. с. 28-34 том-1). Короткий зміст доводів позивача на відзив відповідача. 26.09.2019 року представник позивача подав відповідь на відзив, в якій спростовуючи аргументи відповідача проти позову зауважує, що [PERSON] не являється його дружиною, тому він не має нести будь-яку відповідальність за дії колишньої дружини та за її борги. Крім того, заповіт [PERSON] , складений на користь відповідача, ним під сумнів не ставиться, але він, як син [PERSON] , який на день смерті спадкодавця постійно проживав з ним, користувався спадковим майном та після його смерті вступив в управління спадковим майном, за законом має право на частину будинку (а. с. 77 том-1). 26.09.2019 року ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду на 21.10.2019 року (а. с. 84 том-1). 04.10.2019 року від [PERSON] надійшло заперечення на відповідь на відзив, яке узгоджується зі змістом відзиву на позовну заяву ( т. 1 а.с. 90-93). 21.10. 2019 року в зв`язку з неявкою позивача розгляд справи відкладено на 14.11.2019 року. 14.11.2019 року у зв`язку з неявкою позивача та за клопотанням представника позивача розгляд справи відкладено на 27.11.2019 року. 27.11.2019 року ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області вказану позовну заяву залишено без розгляду (а. с. 198-199 том-1). 05.02.2020 року постановою Сумського апеляційного суду апеляційну скаргу представника [PERSON] адвоката Собини П. М. задоволено. Ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 27.11.2019 року скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. 13.02.2020 року ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області справу призначено до розгляду на 26.03.2020 року (а . с. 3 том-2). 26.03. 2020 року в зв`язку з неявкою позивача та його представника розгляд справи відкладено на 06.05. 2020 року. 06.05. 2020 року за заявою представника позивача розгляд справи відкладено на 12.06. 2020 року. 12.06.2020 року в зв`язку з викликом свідків розгляд справи відкладено на 16.07.2020 року. 16.07. 2020 року в зв`язку з неявкою позивача розгляд справи відкладено на 28.09.2020 року. 16.07.2020 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просив визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом видане державним нотаріусом Охтирської міської державної нотаріальної контори Багацькою О. М. на користь спадкоємця [PERSON] на спадкове майно після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , що складається з житлового будинку з господарськими спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] на приватизованій земельній ділянці. Свої вимоги мотивує аналогічно тим, що [INFO] помер його батько [PERSON] , якому належав житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , в якому проживали батьки, а також зареєстрований та проживає у вказаному будинку позивач. [INFO] померла [PERSON] . За життя вона залишила заповіт, за яким заповіла все належне їй на момент смерті майно відповідачу. Про наявність заповіту на користь відповідача він дізнався після отримання відповідачем свідоцтва про право на спадщину за заповітом, який прийшов до житлового будинку, в якому мешкає позивач та став вимагати звільнити житловий будинок. Він звернувся до суду за захистом своїх прав, подавши позов про визнання за ним права власності в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] на ј частину спірного житлового будинку та у зв`язку з цим просив визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, виданого нотаріусом [PERSON] . Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області Сумської області від 11.09.2019 року відкрито провадження у справі №583/3908/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування на 1/4 частину житлового будинку та визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Під час розгляду вказаної справи судом витребувано матеріали спадкової справи, яка відкрилась після смерті [PERSON] , де виявлено заяву від 2004 року, яка зареєстрована в реєстрі №2-502 та засвідчена державним нотаріусом Охтирської міської державної нотаріальної контори Багацькою О. М. В заяві вказано, що [PERSON] повідомляє, що являється спадкоємцем після смерті померлого [PERSON] , але відмовляється від спадщини, за продовженням строку на прийняття спадщини до суду звертатися не буде, претензій до оформлення спадщини немає. Зазначив, що він на момент смерті свого батька проживав разом з ним за однією адресою та є таким, що фактично прийняв спадщину, так як продовжував проживати в даному житловому будинку, тобто фактично прийняв та дбав про спадкове майно. Заява, що наявна в матеріалах спадкової справи подана, нібито [PERSON] в 2004 році, не має юридичної сили, так як подана поза встановлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини чи відмови від прийняття спадщини. До спадкового майна після смерті [PERSON] належала Ѕ частина житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , тому він успадкував після смерті свого батька ј частину житлового будинку за вказаною адресою. Державним нотаріусом Багацькою О. М. видане свідоцтво про право на спадщину за законом [PERSON] на весь житловий будинок з порушенням закону. Він вважає незаконним свідоцтво про право на спадщину за законом, яке було видано [PERSON] в порядку спадкування після смерті [PERSON] , так як було видано свідоцтво на все майно і не було враховано його, як спадкоємця. 07.10.2020 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позов позивача не визнає, так як після смерті його діда [PERSON] , який помер [INFO] відкрилась спадщина, яка складається зі спірного будинку з надвірними спорудами, які розташовані на приватизованій земельній ділянці, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Спадкоємцями за законом на той час були його дружина [PERSON] та діти померлого, а саме позивач та [PERSON] , яка є його матір`ю. Дочка [PERSON] , [PERSON] в спірному будинку не проживала, до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини не зверталася, так як вважала, що все спадкове майно повинно належати матері, тобто дружині покійного, таку ж позицію, на той час, мав і позивач. [PERSON] спадщину не приймав та не мав такого наміру, хоча і проживав у будинку на час смерті свого батька. Спадщину оформила мати позивача [PERSON] . Позивач свідомо та добровільно відмовився від прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] на користь своєї матері, що підтверджується також договорами про надання комунальних послуг, які укладалися між [PERSON] , як власником спірного будинку та підприємствами, які надають комунальні послуги населенню, що підтверджує, що саме [PERSON] , а не позивач вступила в управління та володіння спадковим майном після смерті [PERSON] . Крім того, коли [PERSON] звернулась до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину, їй було відмовлено, з підстав, що в свідоцтві про шлюб помилково вказано її прізвище « [PERSON] » замість « [PERSON] ». Для вирішення цього питання у 2004 році вона звернулась до суду з заявою про встановлення факту належності документу, що підтверджується рішенням Охтирського міського суду від 17.02.2004 року. Про дані обставини було відомо всім членам сім`ї, в тому числі і позивачу. Позивач проживав разом з матір`ю у спірному будинку та допомагав їй у оформленні спадщини та отриманні на її ім`я свідоцтва про право на спадщину (ходив з нею до нотаріуса, до суду, допомагав у зібранні необхідних документів). 15 червня 2004 року [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті свого чоловіка. 07 грудня 2004 року вона отримала на своє ім`я державний акт про право власності на земельну ділянку. Позивач в свою чергу також мав право, про яке знав, звернутися із заявою до нотаріуса з 21 жовтня 2000 року про видачу йому свідоцтва про право на частину спадщини за законом, яка відкрилась після смерті його батька, але таким правом не скористався. Крім того, він як спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, але і цим обов`язком позивач не скористався. Після того, як [PERSON] 15.06.2004 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, яка відкрилась після смерті [PERSON] , про що позивачу було відомо, однак він не скористався своїм правом на звернення до суду з позовом про визнання недійсним та скасування даного свідоцтва, на протязі трирічного строку позовної давності, якщо вважав, що його право щодо даної спадщини порушене. Напроти, у 2004 році позивач подав заяву нотаріусу про відмову від спадщини, де зазначив, що він являється спадкоємцем після смерті [PERSON] , але відмовляється від спадщини, за продовженням строку на прийняття спадщини до суду звертатися не буде, претензій до оформлення спадщини не має. Хоча дана заява була подана позивачем в поза встановлений позивачем шестимісячний строк для відмови від прийняття спадщини, але відповідач вважає, що хоча [PERSON] проживав у спірному будинку, але у нього не було наміру приймати спадщину, а тому він свідомо відмовився від прийняття спадщини на користь своєї матері, якій він допомагав оформляти спадщину. Відповідач вважає, що позивач без поважних причин пропустив строк звернення до суду з позовом про скасування свідоцтва про право на спадщину за законом, яке видане [PERSON] , а тому до вказаної вимоги повинен застосовуватися строк позовної давності, який пропущений позивачем без поважних причин. Вважає, що позовні вимоги є безпідставними, так як, якщо позивач вважає, що він мав право на спадщину шляхом вступу в управління або володіння спадковим майном, він повинен був реалізувати його в проміжок часу з 21.04.2000 року, тобто з дня смерті [PERSON] до [INFO] до дня смерті [PERSON] , в тому числі реалізувати своє право на протязі трирічного строку позовної давності, щодо визнання недійсним та скасування в судовому порядку свідоцтва про право на спадщину за законом, яке отримала його мати на підставі заяви від 15.06.2004 року. Всі спірні питання про право на спадкове майно позивач мав вирішувати саме з нею при її житті, а не з ним. Але протягом тривалого часу він жодного разу не ставив під сумнів правомірність отримання своєю матір`ю спадщини, а саме спірного житлового будинку з надвірними спорудами та земельної ділянки, що свідчить про те, що він добровільно відмовився від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог позивача у зв`язку з пропущенням позивачем строків позовної давності. Вказана позовна заява ухвалою суду від 17.07.2020 року та 06.08.2020 року залишалася без руху. 18.09.2020 року ухвалою Охтирського міськрайсуду відкрито провадження в справі та призначено підготовче засідання на 28.09.2020 року. 28.09.2020 року за заявою представника позивача розгляд справи відкладено. 23.10.2020 року від представника позивача [PERSON] до суду надійшла відповідь на відзив відповідача, в якій зазначає, що за життя [PERSON] сім`я, що проживала в спірному житловому будинку складалася з [PERSON] , його дружини [PERSON] , їх сина [PERSON] , невістки [PERSON] та онуків. Після смерті [PERSON] житловий будинок за адресою: [ADDRESS] був поділений для використання між дружиною померлого - [PERSON] та позивачем [PERSON] . Позивач зі своєю дружиною та двома дітьми став проживати окремо та утримувати Ѕ частину житлового будинку, робив ремонт, сплачував за електроенергію, встановив дерев`яний котел для опалення своєї частини житлового будинку, тобто позивач фактично вступив в управління та володіння спадковим майном. Позивачу не потрібно було звертатися з заявою до нотаріуса, так як він фактично проживав в житловому будинку по [ADDRESS] та був зареєстрований за даною адресою, вступив в управління спадковим майном. Після смерті батька позивач за домовленістю з матір`ю, мирно поділили житловим будинком, позивачем були проведені поліпшення на своїй частині житлового будинку, облаштовано ванну, зроблено каналізацію. Наведені відповідачем докази не спростовують факту вступу [PERSON] в управління своєю частиною житлового будинку. Крім того, закон не обмежує позивача в часі для отримання свідоцтва про право на спадщину, а єдиною причиною не звернення позивача з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину є постійна відсутність грошових коштів, так як позивач не мав постійного місця роботи. Вважає, що посилання відповідача на наявність нотаріальної заяви про відмову від спадщини у 2004 році не заслуговують на увагу, так як у квітні 2004 року позивача покинула дружина, він зловживав спиртними напоями, саме з цих причин він не пам`ятає чи підписував вказану заяву. Також станом на 2004 рік сплинув шестимісячний строк для подання заяви про прийняття та заяви про відмову від спадщини. На час підписання вказаної заяви позивач вже чотири роки управляв Ѕ частиною житлового будинку після смерті батька та фактично вступив у права володіння спадковим майном. Твердження відповідача про те, що позивачу було відомо, про те, що його мати отримала свідоцтво про право на спадщину на весь будинок є безпідставним, оскільки в 2004 році в нього погіршились сімейні відносини, він вживав алкогольні напої у великих кількостях. Позивачу не було відомо чим займається його мати. Відповідач у відзиві вказує, що у вересні 2004 року [PERSON] залишила заповіт на користь [PERSON] та дочки [PERSON] в рівних частинах, а також вказує, що позивачу про це було відомо. Однак, мати позивача [PERSON] ніколи не ділилася з ним інформацією щодо заповіту, так як між [PERSON] та колишньою дружиною [PERSON] були напружені стосунки, тому вона не розповідала сину про свої плани, а спілкувалася щодо цього лише зі своєю дочкою [PERSON] , яка постійно проживає в Російській Федерації. Щодо отримання кредиту [PERSON] в розмірі 13 000 доларів США в 2007 році, де відповідач був поручителем та в зв`язку з чим втратив свою однокімнатну квартиру, позивач вказує, що на момент оформлення кредиту [PERSON] у 2007 році вони були розлучені, а тому він не несе відповідальності за домовленості, які були досягнуті між [PERSON] та відповідачем. Розмови між [PERSON] та її сином [PERSON] з приводу того, що вона заповідає житловий будинок онуку [PERSON] , який є сином її дочки [PERSON] в зв`язку з не оплатою коштів по взятому кредиту, ніколи не було. Натомість в серпні 2008 року до [PERSON] приїхала її дочка [PERSON] , яка і відвезла матір до нотаріуса, де вона склала новий заповіт на користь онука [PERSON] . Позивачу про заповіти, які складала його мати нічого відомо не було. Позивач проживав у спірному будинку та був впевнений, що має у власності Ѕ частину житлового будинку, яку успадкував після смерті свого батька та на більше не претендував. Конфлікт виник з відповідачем, коли він прийшов до будинку разом зі своїм тестем та почали викидати речі, ламати перегородку, яка розділяла будинок на дві частини. Відповідач кричав, щоб позивач покинув будинок, так як [PERSON] залишила заповіт на нього, на що позивач вказав, щоб [PERSON] розпоряджався Ѕ частиною житлового будинку, яка була в розпорядженні [PERSON] та нічого не ламати. Щоб не заважати відповідачу, він покинув будинок, а коли повернувся побачив, що його речі пошкоджені. Позивач звернувся до адвоката саме з приводу того, щоб йому допомогли звернутися до поліції з приводу пошкоджених речей, а в подальшому дізнався, що відповідачем отримано свідоцтво про право на спадщину на весь будинок. Позивачем був пропущений строк позовної давності з поважних причин, так як не було жодних проявів порушення прав позивача до моменту, поки відповідач не прибув до житлового будинку та вважаючи себе господарем, почав ламати стіни, викидати речі, а після ознайомлення зі свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, яке видане [PERSON] йому стало відомо про порушення його прав. Просить задовольнити його позовні вимоги. 27.11.2020 року ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області об`єднано в одне провадження справу №583/2567/20 провадження №2/583/605/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину за законом та справу №583/3908/19 провадження 2/583/293/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування на ј частину житлового будинку та визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Присвоєно об`єднаній цивільній справі №583/3908/19, у якій провадження відкрито раніше. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією актового запису(т.с. 2 а.с.82). Зупинено провадження у справі до залучення правонаступників після смерті [PERSON] . Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 14.05.2021 року провадження у справі поновлено, справу призначено до розгляду в загальному позовному провадженні. Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 19.05.2021 року залучено до участі в справі правонаступниками позивача [PERSON] неповнолітніх дітей: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , як законного представника неповнолітніх правонаступників. В судовому засіданні законний представник неповнолітніх правонаступників позивача та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Відповідач та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити в його задоволенні. Суд, проаналізувавши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, допитавши свідка [PERSON] , прийшов до наступного висновку. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належав житловий будинок по [ADDRESS] , що підтверджується рішенням Охтирського райсуду Сумської області від 1957 року та договором купівлі-продажу від 21.08.1990 року, а також земельна ділянка площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташована за вказаною вище адресою, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку (а.с.133-137 том-1). [INFO] [PERSON] помер, після його смерті відкрилась спадщина. З копії будинкової книги, дослідженої в судовому засіданні вбачається, що разом зі спадкодавцем на час його смерті прописані в житловому будинку його дружина [PERSON] , син [PERSON] , його дружина [PERSON] (т.с.1 а.с.50-53). Відповідно до матеріалів спадкової справи до майна померлого [PERSON] , які були витребувані судом, спадщина після померлого відкрилась за законом, оскільки особистого розпорядження на випадок своєї смерті [PERSON] не вчинив. Своїм правом на спадкування скористалась дружина померлого [PERSON] , подавши 15 червня 2004 року нотаріусу за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Разом з тим у 2004 році син спадкодавця [PERSON] подав державному нотаріусу Охтирської міської державної нотаріальної контори Багацькій О. М., яка зареєстрована в реєстрі за №2-502 заяву, в якій вказує, що йому відомо, що він являється спадкоємцем після смерті [PERSON] , але він відмовляється від спадщини, за продовженням строку на прийняття спадщини до суду в подальшому звертатися не буде, претензій до оформлення спадщини не має (а.с.132 на звороті том-1). До складу спадщини увійшли грошове зберігання, житловий будинок з господарчими спорудами по [ADDRESS] та приватизованана земельна ділянка площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування жилого будинку за вказаною адресою. 15 червня 2004 року державним нотаріусом Охтирської міської державної нотаріальної контори Прядко Р.М. видано свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , на майно, яке складається з грошового зберігання з відповідними процентами, житлового будинку з господарчими спорудами по [ADDRESS] , розташованого на приватизованій земельній ділянці, на якій знаходиться: один одноповерховий житловий будинок з прибудовами жил. пл. 37,9 кв.м., зазначений під літерою А, а-а4, та побутові споруди: сарай з прибудовою - Б, б, літня кухня - В, огорожа №1-2, належного померлому на підставі дублікату договору купівлі-продажу, виданого Сумським облдержархівом 03.07.2003 року, рішення суду, виданого Охтирським райсудом 09.10.1967 року та зареєстрованого в Охтирському БТІ за №510 в книзі 42 стор 61 та приватизованої земельної ділянки площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування жилого будинку за вказаною адресою (а.с.138-138а том-1). 07.12.2004 року [PERSON] видано державний акт серії СМ №103152 на право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га по [ADDRESS] , 16.08.2004 року за нею зареєстровано право власності на житловий будинок за вказаною адресою (а.с.41,42, 164-167 том-1). 07.08.2008 року державним нотаріусом Охтирської міської державної нотаріальної контори Багацькою О.М. посвідчено заповіт [PERSON] , яка на випадок своєї смерті усе своє майно заповіла [PERSON] , [INFO] (а.с.148 том-1). [INFO] [PERSON] померла у м. Брянськ Росія, що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] , виданим 17.12.2018 року відділом РАЦС Совєтского району м. Брянськ управління РАЦС Брянської області (а.с.144 том-1). 20.05.2019 року позивач, а 21.05.2018 року [PERSON] подали приватному нотаріусу Охтирського міського нотаріального округу Ковальчук В. М. заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] (а.с. 141, 150 том-1). 11.07.2019 року [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] та яка складається з: житлового будинку з господарчими спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] , розташованого на приватній земельній ділянці площею 0,1000 га, кадастровий номер 5910200000:07:003:0005. На земельній ділянці знаходиться один цілий житловий будинок з прибудовами, житловою площею 37,9 кв.м., загальною площею 78,4 кв.м., зазначений під літерами «АІж, а, а1,а2,а3,а4» та побутові споруди: сарай-гараж «Б», с.прибудова «б», літня кухня «В», с.прибудова «в», огорожа №1-2. Крім того [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на приватну земельну ділянку, загальною площею 0,1000 га, що знаходиться в [ADDRESS] , кадастровий номер 5910200000:07:003:0005 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (а.с.176, 178). 11.07.2019 року приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу Сумської області на адресу [PERSON] направлено лист, згідно якого останньому роз`яснено про видачу [PERSON] свідоцтв про право на спадщину за заповітом по спадковій справі № 66/2019 після померлої [INFO] [PERSON] з урахуванням наявності заповіту на ім`я [PERSON] та тим, що [PERSON] не є спадкоємцем першої черги, який має право на обов`язкову частку у спадщині (а.с.180 том-1). Свідок [PERSON] , яка є дружиною відповідача, в судовому засіданні пояснила, що вона з [PERSON] з 2007 року почали проживати однією сім`єю, а з червня 2014 року перебувають у шлюбі. Житловий будинок належав [PERSON] , яка була бабусею відповідача, її син [PERSON] проживав у будинку, знав, що є заповіт, так як баба говорила при житті, якщо виплатить кредит, то будинок буде на двох, інакше заповіт скасує, та все майно заповість [PERSON] . Сім`я [PERSON] проживала до серпня 2019 року у спірному будинку за адресою [ADDRESS] , а в серпні 2019 року вони їх повідомили, щоб звільнили будинок, після чого його дружина [PERSON] з дітьми вибула, а [PERSON] залишився проживати. У позові позивач посилався на те, що він постійно проживав у спірному житловому будинку, користувався належним спадкодавцю майном, а отже фактично вступив в управління спадковим майном, на цій підставі свідоцтво про право на спадщину за законом, яке видане його матері [PERSON] на весь будинок є незаконним, що в подальшому спричинило помилкову видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на весь будинок відповідача. Суд вважає такі доводи позивача обґрунтованими, виходячи з наступного. Мотиви суду. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно роз`яснень п.п.1,23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01.01.2004. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Суд виходить з того, що оскільки спадщина відкрилась після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , у період чинності ЦК Української РСР, то в цій частині застосовуванню підлягають норми цього Кодексу про належність спадщини спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Разом з тим, враховуючи, що дані правовідносини виникли за дії ЦК Української РСР та продовжуються за дії нового ЦК України в редакції 2004 року, то до правовідносин застосовуються також положення діючого ЦК України. Відповідно до статті 529 ЦК Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ст. 524 Цивільного кодексу Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Судом встановлено, що заповіт від імені [PERSON] , який помер [INFO] не посвідчувався, отже в даному випадку має місце спадкування за законом. Згідно зі статтею 548 ЦК Української РСР придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Діями, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ в управління або володіння спадковим майном та (або) подання нотаріальному органу за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини (стаття 549 ЦК Української РСР). Відповідно до статті 553 ЦК Української РСР спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Із системного аналізу положень статей 548, 549, 554 ЦК Української РСР суд дійшов висновку, що для набуття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Спадкоємець є таким, що прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 24 грудня 2019 року по справі №136/1892/16-ц провадження №61-36137св18. Аналогічні положення передбачено і в положеннях статей 1268-1270, 1273 ЦК України. Спадкова справа щодо спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] відкрита [INFO] , то відповідно на момент видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно на ім`я [PERSON] державний нотаріус мала керуватись Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 року N 18/5, яка діяла на той час. Із системного аналізу ЦК Української РСР та Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 року N 18/5 випливає, що відкривши спадкову справу після смерті [PERSON] , державний нотаріус зобов`язана була встановити коло спадкоємців, які прийняли спадщину після його смерті, а саме встановити коло осіб, які подали в шестимісячний строк після його смерті заяву про прийняття спадщини або ж фактично її прийняли протягом цього строку. Водночас державний нотаріус, всупереч правилам Інструкції, положенням цивільного законодавства, відкривши спадкову справу не встановив коло спадкоємців, крім [PERSON] , які прийняли спадщину. Відповідно до пункту 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 18/5 від 14.06.1994 року, чинної на час виникнення спірних правовідносин, зазначено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (ст.549 Цивільного кодексу). Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Аналогічно ст. 1268 ч.3 ЦК України передбачає, що спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. Ч.5 ст. 1268 ЦК України передбачає, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що позивач разом зі своєю матір`ю [PERSON] на час відкриття спадщини після смерті свого батька [PERSON] , який помер [INFO] , був зареєстрований та фактично проживав за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується його паспортними даними про реєстрацію місця проживання, даними будинкової книги та довідкою №5 від 15.08.2019 року виданою квартальною уповноваженою про зареєстрованих осіб в будинку за вказаною адресою (а. с. 3, 5-6, 50-54), з якої вбачається, що [PERSON] , [INFO] з 10.04.1992 року по даний час зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Факт постійного проживання позивача за вказаною адресою не заперечується і відповідачем. Таким чином, у відповідності до норм цивільного законодавства, чинного на час виникнення спірних правовідносин, [PERSON] є таким, що прийняв спадщину фактично у розмірі ј частини спадкового майна, яке належало його батьку за життя. Іншу ј частину спадкового майна прийняла його мати як дружина померлого [PERSON] . Доводи відповідача, викладені в відзиві про те, що [PERSON] після смерті батька у 2004 році подав заяву про відмову від спадщини та з цього часу йому було відомо про те, що спадщину прийняла його мати [PERSON] та їй видано свідоцтво на цілий будинок, а тому він нібито пропустив строки позовної давності, суд не бере до уваги з вищевикладених підстав, оскільки [PERSON] був прописаний разом із спадкодавцем у вказаний період, проживав постійно у спірному будинку разом зі спадкодавцем. Наявність в спадковій справі заяви [PERSON] , в якій він вказує, щойому відомо, що він являється спадкоємцем після смерті [PERSON] , але він відмовляється від спадщини, за продовженням строку на прийняття спадщини до суду в подальшому звертатися не буде, претензій до оформлення спадщини не має (а.с.132 зворотній бік том-1) не може спростувати обставин фактичного прийняття ним спадщини, які зважаючи на докази, досліджені судом є беззаперечними. Крім того, юридична значимість поданої [PERSON] заяви для державного нотаріуса була нікчемною, оскільки вона не входить до орієнтовного переліку документів на підставі, яких може бути встановлений факт прийняття чи неприйняття спадщини і можливість її подання чи врахування не була передбачена діючими на той час нормативними актами, також вказана заява подана позивачем у 2004 році, тобто з пропуском шестимісячного строку для відмови від спадщини. Згідно положень ст.1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу. Такі ж положення визначено в ст.553 ЦК Української РСР, а саме спадкоємець вправі відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. За таких обставин в зв`язку з фактичним прийняттям спадщини після смерті [PERSON] його син [PERSON] та мати позивача [PERSON] прийняли спадщину, враховуючи положення вимог ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР, такі ж положення вимог ст.ст.1268, 1269 ЦК України, з моменту відкриття спадщини їм належало спадкове майно, зокрема спірний житловий будинок, розташований в [ADDRESS] в рівних частках на Ѕ частину майна, тобто по ј частині кожному, з урахуванням того, що інша Ѕ частина цього майна належала другому з подружжя, тобто [PERSON] . Крім того, як встановлено судом, інші спадкоємці (дочка померлого), мати відповідача - [PERSON] на час відкриття спадщини після смерті її батька [PERSON] не проживала разом зі спадкодавцем та не зверталася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. З урахуванням вищевикладеного, суд не може прийняти до уваги нотаріально посвідчену заяву [PERSON] 2004 року в спадковій справі про відмову від спадщини після смерті свого батька, оскільки вона оформлена не у відповідності до положень діючого цивільного законодавства, не протягом шестимісячного строку, а тому не має юридичної сили. Як зазначалося вище, [PERSON] померла [INFO] у м. Брянськ, Російської Федерації. На випадок своєї смерті [PERSON] склала заповіт, яким заповіла все своє майно [PERSON] , який прийняв спадщину за заповітом та 20.07.2019 року отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яка складається з житлового будинку з господарськими спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] , розташованого на приватній земельній ділянці площею 0, 1000 га, кадастровий номер 5910200000:07:003:0005. На земельній ділянці знаходиться один цілий житловий будинок з прибудовами, житловою площею 37, 9 кв. м, загальною площею 78, 4 кв. м, зазначений під літерою «АІж, а, а1, а2, а3, а4» та побутові споруди: сарай-гараж «Б», прибудова «б», літня кухня «В», с. прибудова «в», огорожа №1-2, що належав спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Охтирською міською державною нотаріальною конторою від 15.06.2004 року за 2-791, зареєстрованого в Охтирському бюро технічної інвентаризації за №510 та реєстрі права власності на нерухоме майно №2511850 (а.с. 144, 148, 176 том-1). В даному випадку спірні правовідносини підлягають врегулюванню нормами Цивільного кодексу України щодо спадкування. Відповідно до положень ст.ст.1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Здійснення права на спадкування визначено Главою 87 ЦК України. Враховуючи, що від імені [PERSON] , яка померла [INFO] посвідчений заповіт на користь [PERSON] , право на спадкування у спадкоємців виникає за заповітом. Згідно з ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. З матеріалів справи вбачається, що відповідач 20.07.2019 року отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] , розташований на приватній земельній ділянці площею 0, 1000 га, кадастровий номер 5910200000:07:003:0005. На земельній ділянці знаходиться один цілий житловий будинок з прибудовами, житловою площею 37, 9 кв. м, загальною площею 78, 4 кв. м, зазначений під літерою «АІж, а, а1, а2, а3, а4» та побутові споруди: сарай-гараж «Б», прибудова «б», літня кухня «В», с. прибудова «в», огорожа №1-2, що належав спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Охтирською міською державною нотаріальною конторою від 15.06.2004 року за 2-791, зареєстрованого в Охтирському бюро технічної інвентаризації за №510 та реєстрі права власності на нерухоме майно №2511850 (а. с. 176 том-1). Як зазначалося судом вище спадкове майно після смерті [PERSON] складається із Ѕ частини в будинку з господарськими спорудами за адресою [ADDRESS] , тобто ј частина спірного будинку належить [PERSON] , а інша ј частина у вказаному майні належить як спадкоємцю за законом після смерті батька [PERSON] - [PERSON] , який прийняв спадщину, але свідоцтво не отримував. Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Згідно з роз`яснень, викладених у п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним лише за рішенням суду. Відповідно до положень ч. 3 ст.12 та ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч. 5ст. 81 ЦПК України). Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Відповідно до положень ст.13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог. Частиною 1 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Виходячи з наведеного суд приходить до висновку, що свідоцтво про право на спадщину за законом, видане на ім`я [PERSON] на спадкове майно, а саме житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] , розташований на приватній земельній ділянці підлягає визнанню недійсним саме в ј його частині, яка за законом належала іншому спадкоємцю - [PERSON] , який прийняв спадщину фактично, так як прописаний та проживав разом зі спадкодавцем. З цих же підстав необхідно визнати недійсним і свідоцтво на право на спадщину за заповітом від 20.07. 2019 року , видане на ім`я відповідача [PERSON] , саме в 1/4 його частині, в тій частині, на яку має право позивач, як спадкоємець після смерті [PERSON] . Доводи відповідача та його представника та додані документи щодо страхування спірного житлового будинку, договори з надання послуг, копії квитанцій на оплату комунальних платежів на [PERSON] (т.с.2 а.с. 160-170), суд оцінює критично та не може прийняти до уваги як доказ, оскільки вони не можуть вважатися належним доказом, так як не спростовують твердження сторони позивача про фактичне прийняття спадщини [PERSON] , у підтвердження вказаної обставини стороною позивача також надано копії квитанцій про оплату комунальних послуг (т.с.3 а.с.20-32), з яких вбачається, що квитанції маються на обидві сторони, як [PERSON] , так і [PERSON] . Доводи відповідача та його представника про наявність боргових зобов`язань дружини позивача [PERSON] , поручителем якої виступив [PERSON] , передавши в іпотеку свою квартиру, внаслідок чого нібито [PERSON] склала останній заповіт у 2008 році, яким заповіла все майно [PERSON] , суд не може прийняти до уваги, оскільки в даному випадку це не впливає на вирішення спадкових правовідносин. Щодо строків звернення до суду з вказаним позовом, то суд вважає його не пропущеним, оскільки як встановлено судом, про порушення своїх прав позивачу стало відомо саме у 2019 році, коли його відповідач повідомив про необхідність звільнення будинку. Твердження відповідача про те, що нібито [PERSON] був обізнаний про оформлення спадщини на матір [PERSON] , суд відхиляє з вищевикладених підстав, оскільки, [PERSON] відповідно до вищевказаних норм закону вважав себе спадкоємцем після смерті батька, як такий, що прийняв спадщину і не обмежений у часі для оформлення правовстановлюючих документів, як це регламентовано діючим цивільним законодавством. Крім того, позивачем заявлено вимогу про визнання за ним права власності в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] на ј частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Однак, вирішуючи позов в цій частині, суд не знаходить підстав для його задоволення виходячи з наступного. Відповідно до частини першої статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 34 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси, серед іншого, видають свідоцтва про право на спадщину. Аналіз змісту наведених норм дає підстави для висновку про те, що оформлення спадкових прав з видачею свідоцтва про право на спадщину, зокрема на нерухоме майно, здійснюють нотаріуси або орган чи службова особа, уповноважена вчиняти нотаріальні дії. Суди ж розглядають спори з приводу захисту спадкових прав в разі їх порушення, оспорення чи/та невизнання (частина перша статті 4 ЦПК України) або в разі оскарження особою відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії (статті 49, 50 Закону України «Про нотаріат»). Отже, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому чинним на момент такої нотаріальної дії законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину та можливості подальшого оформлення своїх спадкових прав у порядку, передбаченому законом, вимоги про визнання права на спадщину в судовому порядку задоволенню не підлягають у зв`язку з відсутністю порушених прав спадкоємців, щодо захисту яких вони звернулися до суду. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за захистом своїх спадкових прав за правилами позовного провадження. Таким чином, звернення до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно за наявності умов для оформлення спадкових прав нотаріусом і відсутності відмови останнього у вчиненні відповідної нотаріальної дії, зокрема, щодо видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно є передчасним, що має своїм наслідком відмову в позові. Вказана правова позиції викладена у Постанові Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 2-390/2006 (провадження № 61-5088св18) та Постанові Верховного Суду від 26 серпня 2020 року у справі № 636/4329/16-ц. Суд не вбачає підстав для застосування строку позовної давності, оскільки як зазначалося судом вище, про існування оскаржуваних свідоцтв позивачу об`єктивно стало відомо в 2019 році, коли відповідач отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом та прийшов до житлового будинку, в якому мешкав позивач та його сім`я, та повідомив про необхідність звільнити житловий будинок по [ADDRESS] , яким до того часу він разом зі своєю сім`єю користувався безперешкодно. Показання свідка [PERSON] в даному випадку не є переконливими доказами, тому суд оцінює їх критично, до того ж вона є заінтересованою в результатах розгляду справи, так як є дружиною відповідача. Інші доводи відповідача не заслуговують на увагу суду. Стороною позивача заявлялося клопотання про виклик свідків, яке судом було задоволено, однак в послідуючому на неодноразові виклики суду свідки не з`являлися, судові повістки повернуто до суду без вручення, тому суд вважає можливим розгляд справи проводити без їх допиту, оскільки їх показання суттєво не впливають на вирішення справи. Висновок суду. Таким чином, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, виходячи з принципів розумності, пропорційності, виваженості, справедливості, вирішуючи справу в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що свідоцтво про право на спадщину за законом від 15.06.2004 року зареєстроване в реєстрі за №2-791 та свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 11.07.2019 на житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] та розташований на приватній земельній ділянці, необхідно визнати частково недійсним, а саме ј частині з вищевикладених підстав. Вирішуючи позов в межах заявлених вимог, суд вважає, що передчасна вимога позивача про визнання за ним права власності в порядку спадкування на 1/4 частин житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , так як його право належним чином відновлено, скасувавши свідоцтво про право на спадщину за законом, він вважається таким, що прийняв спадщину після смерті батька, тому вказане рішення є підставою для звернення до нотаріуса для оформлення у нотаріуса нового свідоцтва, що буде підставою для реєстрації права власності на спадкове майно, тобто в цій частині право позивача не порушене. Тому в іншій частині позовних вимог необхідно відмовити. Щодо судових витрат. По справі маються судові витрати, а саме позивачем сплачено судовий збір за позовну вимоги майнового характеру в сумі 768, 40 грн. та 840, 80 грн. (а. с. 1 том-1, а. с. 92 том -2), за подання заяви про забезпечення позову в сумі 384, 20 грн. (а. с. 11 том-1), а всього 1993, 40 грн. У зв`язку з частковим задоволенням позову з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені по справі судові витрати пропорційно задоволеній частині вимог у розмірі 1328, 99 грн. (66,67 % від 1993, 40 грн.). Враховуючи, що ухвалою Охтирського міськрайонного суду від 11.09.2019 року за заявою [PERSON] вжиті заходи забезпечення позову у вигляді заборони [PERSON] вчиняти будь - які дії щодо відчуження нерухомого майна, а саме житлового будинку [ADDRESS] , який зареєстрований за [PERSON] , який проживає по [ADDRESS] , а клопотання сторонами не заявлялося про скасування заходів забезпечення позову, тому у відповідності до положень ч. 7 ст. 158 ЦПК України вказані заходи продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання рішення законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. На підставі викладеного,

Outcome: partial