Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-05 00:00:00

Згідно позову, позивачі [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири № 33 у будинку № 188 Г по вул. Богомаза м. Дніпропетровська. [PERSON] та [PERSON] зареєструвалися в квартирі у якості членів сімї позивачів, однак більше року в квартирі фактично не мешкають та залишаються зареєстрованими в квартирі і на час розгляду справи в суді. Відповідачі не несуть ніяких витрат з утримання квартири, не приймають участі у спільному побуті. [PERSON] та [PERSON] просять визнати відповідачів такими, що втратили право користування зазначеним жилим приміщенням Сторони, належним чином та завчасно сповіщені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилися. Позивачі [PERSON] та [PERSON] надали суду письмову заяву, за якою підтримали в повному обсязі заявлені позовні вимоги та доводи позовної заяви, на яких вони ґрунтуються, просять справу розглянути без їх участі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] належним чином та завчасно сповіщені про час та місце розгляду справи, не зявилися. Направили суду письмові заяви, згідно яких визнають позов в повному обсязі, просять розглянути справу у їх відсутність. Третя особа Амур-Нижньодніпровський районний відділ у м. Дніпропетровську Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, належним сином та завчасно сповіщена про час та місце розгляду справи, не зявилася. Надала суду письмову заяву про розгляд спраив з відсутностиі свого представника. За ухвалою суду розгляд справи проведений за відсутності сторін в порядку ст. 224 ЦПК України заочно за наявних в справі доказів. На підставі досліджених доказів судом встановлені наступні фактичні обставини: До матеріалів справи долучена копія договору міни, за яким позивачі [PERSON] Гюлбес Чубанівна та [PERSON] є власниками квартири яка знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Богомаза, б. 188 Г, кв. 33 (а.с. 8). Сторонами не оспорюється той факт, що позивачі залишаються зареєстрованими власниками квартири і на час розгляду справи в суді. З копії довідки про склад сімї позивачів (а.с. 19) та довідки адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС України в Дніпропетровській області (а.с. 24-25) вбачається, що в зазначеній квартирі 19 травня 2006 року був зареєстрований відповідач [PERSON] та 28 квітня 2001 року був зареєстрований відповідач [PERSON], які залишаються зареєстрованими в квартирі і на час розгляду справи в суді. Згідно акту обстеження умов проживання (а.с. 18), [PERSON] та [PERSON] більше року в квартирі не мешкають і їх особисті речі в житлі відсутні. Дослідженими доказами не встановлена наявність будь яких угод між сторонами щодо умов, порядку та строків користування житлом або збереженням за відповідачами права на проживання у зазначеному житловому приміщенні. Відповідачами не оспорюється той факт, що позивачі та інші особи не чинили та не чинять їм перешкод у користуванні вказаним житлом. Вирішуючи позовні вимоги, суд виходить з наступного: Згідно ч. 4 ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. За ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Як зазначено у ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї. Згідно ч. 1 ст. 3 Житлового кодексу, житлові відносини в Українській РСР регулюються Основами житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік та виданими відповідно до них іншими актами житлового законодавства Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами житлового законодавства Української РСР. За ст. 150 цього ж Кодексу, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Таким чином, позивачі, як власники квартири, згідно ч. 1 ст. 319, ч. 1 ст. 383 ЦК України, ст. 150 Житлового кодексу має право володіти, користуватися та розпоряджатися житлом на власний розсуд, використовувати його для власного проживання, проживання членів своєї сімї. Таке право позивачів згідно ч. 4 ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України є непорушним і вони не можуть бути протиправно його позбавлені або обмежені у його здійсненні. Згідно ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлене домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] на час розгляду справи в суді не є членами сімї позивачів, договір найму житла між сторонами не укладався. Відповідачі з власної волі без поважної причини не проживають за місцем реєстрації в належній позивачам на праві власності квартирі більше одного року. Наведене свідчить про те, що протягом більш ніж одного року відповідачі забезпечують свою потребу в житлі за допомогою іншого жилого приміщення, ніж те, в якому вони зареєстровані. За наведених обставин, відповідачі на підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України втратили право користування жилим приміщенням і позовні вимоги підлягають задоволенню. До розподілу між сторонами підлягають понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 243,60 грн. (а.с. 1). Зазначені судові витрати згідно вимог ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача. При цьому суд враховує розяснення, викладені у п. 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», за якими солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. Отже, з кожного з відповідачів на користь позивачки [PERSON] підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору у розмірі по 121,80 грн. (243,60 / 2).

Outcome: approved