Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-31 00:00:00

Згідно позовної заяви, 11.03.2006 року позивач зареєстрував шлюб з відповідачкою у відділі реєстрації актів цивільного стану Нетішинського міського управління юстиції Хмельницького області, актовий запис №48. Від шлюбу в них є двоє дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. У позові вказує, що подружні стосунки з відповідачкою не склалися через відсутність взаєморозуміння і несумісність характерів. Подружні стосунки з відповідачкою припинилися протягом останнього року, з цього часу вони не ведуть спільне господарство, хоч і проживають в одній квартирі, проте в різних кімнатах, збереження сімї не бажають обоє. Позивач переконаний, що подальше спільне сімейне життя, збереження шлюбу та примирення між ними неможливе, суперечитиме їх інтересам та їх дітей, оскільки між ними виникають безпричинні сварки, які негативно впливають на їхніх дітей, тому просить шлюб розірвати. Сторони надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутності. Позивач в поданій заяві свої позовні вимоги підтримав, відповідачка такі вимоги визнала, згідна на розірвання шлюбу, обоє просили суд строк на примирення не надавати. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.4 ст.206 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачкою [PERSON] позовних вимог не встановлено. Згідно повторного свідоцтва про одруження серії І-БВ №060462, сторони по справі зареєстрували шлюб 11.03.2006 року в відділі реєстрації актів цивільного стану Нетішинського міського управління юстиції Хмельницького області, актовий запис №48. Від шлюбу останні мають двоє малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], що підтверджується даними свідоцтва про народження серії І-БВ №125318 від 24.02.2010 року, та [PERSON], [INFO], що підтверджується даними свідоцтва про народження серії І-БВ №200692 від 02.07.2013 року. В силу вимог ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Відповідно до ст.109 Сімейного кодексу України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Стаття 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року передбачає, що чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, оскільки встановлено факт припинення між ними сімейних стосунків, відсутність взаємоповаги та взаєморозуміння, тому їхній шлюб є формальністю, яку зберігати не доцільно. Таким чином, суд вважає, що сім'я сторін розпалася остаточно, відновити її вже неможливо і тому шлюб необхідно розірвати. Також з відповідачки підлягає стягненню згідно п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір в сумі 640 грн., що підтверджено документально.

Outcome: approved