Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-19 00:00:00

З Царичанського районного суду Дніпропетровської області до Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] до Царичанської селищної ради Царичанського району Дніпропетровської області, третя особа - виконавчий комітет Царичанської селищної ради Царичанського району Дніпропетровської області про визнання права довгострокового користування земельними ділянками для ведення фермерського господарства за давністю користування (набувальною давністю). Позивач посилається на те, що відповідно до рішення восьмої сесії двадцять першого скликання Царичанської районної ради народних депутатів від 10 березня 1992 року «Про хід виконання постанови Верховної Ради України від 20 грудня 1991 року «Про порядок введення в дію Закону України «Про селянське (фермерське) господарство» та надання земельних ділянок громадянам під селянське (фермерське) господарство» було затверджено рішення сільських, селищної Рад району про вилучення в землі запасу із земель колгоспів 4266 га та надано земельні ділянки під розвиток селянських (фермерських господарств) за рахунок земель запасу у довічне володіння. Зокрема, по Юр`ївській сільській Раді позивачеві було надано земельну ділянку площею 20 га ріллі. Відповідно до розпорядження № 314 Представника Президента України Царичанської районної державної адміністрації від 13 жовтня 1992 року «Про надання земельних ділянок громадянам під селянське (фермерське) господарство» було надано земельні ділянки під розвиток селянських (фермерських) господарств за рахунок земель запасу у користування громадянам. Зокрема, по Юр`ївській сільській Раді позивачеві було надано земельну ділянку площею 10 га ріллі. З того часу позивач займається фермерством, вирощуючи сільськогосподарську продукцію на вказаній землі. Позивач добросовісно, відкрито і безперервно користувався і користується зазначеними вище земельними ділянками площею 20 га і 10 га в межах земельних контурів з кадастровими номерами 1225688200:01:002:0689 і 1225688200:01:002:0682 з метою забезпечення розвитку та ведення фермерського господарства, виконуючи податкові зобов`язання. Більше 27 років позивач користується цими земельними ділянками для забезпечення діяльності та розвитку фермерського господарства, однак через зміни у цивільному законодавстві, які сталися після 2004 року, позивач не може поновити правовстановлюючих документів на довічне володіння і постійне користування землею у вигляді Державних актів, які в силу обставин були втрачені. Позивач не може зареєструвати права на вказані земельні ділянки у відповідному державному реєстрі, хоча більше 27 років добросовісно, відкрито і безперервно користується цією землею і має намір продовжувати фермерську справу. На даний час землі району наново інвентаризовані і передані з відання Царичанської райдержадміністрації до Царичанської ОТГ, з якою позивач має намір оформити відповідно до чинного законодавства землекористування на умовах оренди. Для цього необхідно надати документи до Царичанської селищної ради щодо сформованих земельних ділянок відповідно до вимог Держгеокадастру, а позивачеві земельні ділянки надавалися ще до часу створення такої організації і відповідних стандартів. Через втрату державних актів на право постійного та довічного володіння і користування земельними ділянками на 20 га і 10 га, новий розпорядник землями в особі Царичанської селищної ради не може надати дозволу на розроблення відповідних документів по формуванню раніше наданих громадянам іншими владними суб`єктами земельних ділянок для ведення фермерського господарства. За викладених обставин фактично не є можливим поновити державні акти на постійне володіння і користування землею для ведення фермерського господарства, оскільки в чинному законодавстві вже не передбачені такі правові інститути для громадян, а лише для державних та комунальних підприємств, установ чи організацій. Однак позивач вважає, що законодавець надає для таких випадків можливість формального поновлення прав шляхом визнання за громадянами права користування на землю за давністю користування (набувальною давністю) в судовому порядку. На підставі наведеного, позивач звертається до суду та прохає визнати за ним право довгострокового користування земельними ділянками площею 20 га в межах земельного контуру з кадастровим номером 1225688200:01:002:0689 та площею 10 га в межах земельного контуру з кадастровим номером 1225688200:01:002:0682 із земель запасу Царичанської ОТГ для ведення фермерського господарства. Позивач та представник позивача в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. \~ \~ \~ \~Представник відповідача та третьої особи в судове засідання не з`явився, надавши до суду заяву в якій прохає розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнає. \~ \~ \~ \~Вислухавши пояснення позивача та представника позивача, дослідивши докази, суд дійшов до висновку, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити за наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням восьмої сесії двадцять першого скликання Царичанської районної ради народних депутатів від 10 березня 1992 року «Про хід виконання постанови Верховної Ради України від 20 грудня 1991 року «Про порядок введення в дію Закону України «Про селянське (фермерське) господарство» позивачеві надано у довічне володіння земельні ділянки площею 20 га ріллі, 5 га болота під розвиток селянських (фермерських господарств) за рахунок земель запасу по Юр`ївській сільській Раді (а. с. 9). Розпорядженням № 314 Представника Президента України Царичанської районної державної адміністрації від 13 жовтня 1992 року «Про надання земельних ділянок громадянам під селянське (фермерське) господарство» позивачеві було надано у користування земельну ділянку площею 10 га під розвиток селянських (фермерських) господарств за рахунок земель запасу по Юр`ївській сільській Раді (а. с. 11). Виходячи зі\~змісту позовних\~вимог та\~матеріалів справи,\~позивач звертається\~до суду\~із вимогами\~про визнання\~права користування\~земельними ділянками\~за набувальною\~давністю,\~оскільки користується\~ними на\~протязі 27\~років. Крім того, позивач посилається на те, що не може зареєструвати права на вказані земельні ділянки у відповідному державному реєстрі. Статтею 6\~ЗК України\~1990\~року (в\~редакції чинній\~станом на\~10.03.1992\~року)\~визначено,\~що у\~довічне успадковуване\~володіння земля\~надається \~громадянам Української\~РСР для ведення\~селянського (фермерського\~господарства).\~У \~постійне \~користування \~земля \~надається \~Радами \~народних депутатів\~із земель,\~що перебувають\~у державній\~власності громадянам України для ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства, згідно ст. 7 цього Кодексу в редакції чинній станом на 13 жовтня 1992 року. У відповідності до п. 7 Розділу X«Перехідні положення» ЗК України громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки. Згідно п.\~14\~ч.\~1\~ст.\~27 Закону України «Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» державна\~реєстрація права\~власності та\~інших речових\~прав,\~крім державної\~реєстрації права\~власності на\~об`єкт незавершеного\~будівництва,\~проводиться на\~підставі документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно. Згідно п. 81-2 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень\~затвердженого постановою\~Кабінету Міністрів\~України від\~25\~грудня 2015\~року №1127\~(далі\~ Порядок) для державної реєстрації права власності та права постійного користування на земельну ділянку, права на яку набуваються шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у постійне користування із земель державної або комунальної власності, подається рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність чи надання у постійне користування або про затвердження документації із землеустрою щодо формування земельної ділянки та передачу її у власність чи надання у постійне користування. Статтею 396\~ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень\~глави 29\~цього Кодексу. Отже, виходячи з положень статті 396 ЦК України, позивач, як користувач земельних ділянок має право на захист цього права на підставі норм законодавства, які регулюють захист прав власника. Абзацом 2 частини 1 статті 344 ЦК України передбачено, що набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. У відповідності\~до ст.\~119\~ЗК України громадяни,\~які добросовісно,\~відкрито і\~безперервно користуються\~земельною ділянкою\~протягом 15\~років,\~але не\~мають документів,\~які б\~свідчили про\~наявність у\~них прав\~на цю\~земельну ділянку,\~можуть звернутися\~до органу\~державної влади,\~Ради міністрів\~Автономної Республіки\~Крим або\~органу місцевого\~самоврядування з\~клопотанням про\~передачу її\~у власність\~або надання\~у користування.\~Розмір цієї\~земельної ділянки\~встановлюється у\~межах норм,\~визначених цим\~Кодексом. Передача земельної ділянки у власність або у користування громадян на підставі набувальної давності здійснюється в порядку, встановленому цим Кодексом. Статтею 392 ЦК України визначено,\~що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Можливість звернення до суду за захистом своїх прав або охоронюваних законом інтересів пов`язується як процесуальним, так і матеріальним законом, з порушенням, оспорюванням, а також невизнанням цих прав іншими особами, виникненням у них сумнівів у належності, зокрема майна позивачеві, чим створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності. Виходячи з матеріалів справи вбачається, що позивачем не наведено обставин і доказів, які б свідчили про порушення його матеріального права. Доказів, що його право на земельні ділянки не визнається іншими особами суду не надано. Крім того, позивачем не доведено ту обставину, що він, не може зареєструвати відповідне право на земельні ділянки, яке набуто на підставі відповідних рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування. У зв`язку наведеним суд вважає, що право вимоги щодо визнання права користування земельними ділянками заявлено необґрунтовано та позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed