Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-14 00:00:00

Згідно до свідоцтва до народження серії [NUMBER] [INFO] народився [PERSON], батьком котрого є [PERSON], матір'ю [PERSON]. Рішенням Краматорського міського суду від 24 грудня 2009 року з [PERSON] на користь [PERSON] були стягнути аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO]. Згідно до розрахунку заборгованості по аліментам [PERSON] його борг станом на 27.06.2017 року становить 52967,51 грн. У відповідності до рішення Краматосркього міського суду від 15 липня 2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. У відповідності до довідки Балаклійської загальноосвітньої школи № 2 [PERSON] у 2017 році батьківські збори не відвідував жодного разу, з вчителями не спілкувався, вихованням дитини не займається. Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. У п. п. 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Судом установлено, що відповідач не бажає в подальшому виховувати дитину [PERSON], не заперечує проти того щоб його позбавили батьківських прав, ніхто не заважав йому спілкуватись з дитиною однак він цього не бажає. (висновок органу опіки та піклування.) Таким чином, поведінка відповідача до своєї дитини є винною, відповідач не прагне брати участь у вихованні дитини, проживає в іншій місцевості, однак не бажає приймати участь в подальшому вихованні дитини суд набуває висновку про можливість позбавленні батьківських прав [PERSON]. На підставі ст.. 141 ЦК України стягнути з відповідача на користь позивачки судовий збір в сумі 640 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved