Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-06 00:00:00

З позовною заявою до суду 16 квітня 2018 року звернувся [PERSON] до Харківської міської ради про встановлення факту перебування [PERSON], [INFO] на утриманні [PERSON], з грудня 1989 року по день смерті [PERSON], померлого [INFO]; та про визнання за [PERSON] права власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після померлого 13.03.1994 року [PERSON]. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що квартира [ADDRESS] зареєстрована на праві спільної сумісної власності за ним, [PERSON], його дружиною [PERSON] та його дядьком [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності на житло від 24.05.1993 р., реєстраційний № 5А-93-10513, виданого Харківським міським центром приватизації державного фонду, зареєстрованого в КП «ХМБТІ» за №П-5-586 від 24.05.1993 року. У вищезазначеній квартирі вони, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] проживали з 19.12.1986 року. 13.03.1994 року його дядько [PERSON] помер, та після його смерті відкрилась спадщина на 1/3 частину вищезазначеної квартири. Інших родичів крім позивача [PERSON] у померлого не було, із заявами про прийняття спадщини, відмову від спадщини та про видачу свідоцтва про право на спадщину після померлого не надходили, свідоцтво про право на спадщину не видавалось. Він, позивач, здійснив поховання померлого дядька та фактично прийняв у володіння та користування майно померлого, а саме, належну йому 1/3 частину квартири [ADDRESS]. Позивач зазначає, що з грудня 1989 року він знаходився на утриманні померлого [PERSON] до його смерті. З 07.12.1989 р. він пішов на пенсію, розмір якої становив 132,00 крб., а з 01.01.1991 р. 137,00 крб. Його дружина [PERSON] не працювала. На той час [PERSON] отримував значно більшу пенсію, ніж він, позивач, у розмірі 160,00 крб., та позивач [PERSON] фактично знаходився на утриманні померлого. 27.06.2018 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить у задоволенні позову відмовити з тих підстав, що позивачем не надані документи, які б довели той факт, що він дійсно перебував на утриманні померлого [PERSON] та матеріальна допомога, яку він отримував від свого померлого родича, була постійним і основним джерелом його засобів до існування (а.с.58-61). 05.07.2018 року позивачем надана до суду відповідь на відзив, в яких позивач зазначає, що твердження відповідача про необхідність доведення знаходження позивача на повному утриманні померлого [PERSON], та що допомога від нього була для позивача основним джерелом засобів існування є хибним та таким, про суперечить діючому на той час законодавству. Позивач зазначає, що з 07.12.1989 р. він став непрацездатним, отримував невелику пенсію у розмірі 137,00 крб. та утримував свою дружину [PERSON] На той час [PERSON] отримував значно більшу пенсію, розмір якої становив 160,00 крб. (а.с.68-70). В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, посилаючись на обставини, що викладені у позовній заяві. Відповідач в судове засідання повторно не зявився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Суд, заслухавши позивача, покази свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши письмові докази, вивчивши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] зареєстрована на праві спільної сумісної власності за [PERSON], [PERSON] та [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності на житло від 24.05.1993 р., реєстраційний № 5А-93-10513, виданого Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду, зареєстрованого в КП «ХМБТІ» за №П-5-586 від 24.05.1993 року (а.с.11-13). У вищезазначеній квартирі постійно з 18.02.1987 року були зареєстровані та проживали позивач [PERSON], його дружина [PERSON], яка померла 20.10.2017 року, та [PERSON], який помер 13.03.1994 року, що підтверджується довідкою з місця проживання про склад сімї та прописку (а.с.23), та показаннями свідків. [PERSON] помер 13.03.1994 року. Згідно п.4,5 «Прикінцевих та перехідних положень» Цивільного кодексу України 2003 року, положення зазначеного Кодексу застосовуються до тих прав і обовязків, що виникли до набрання чинності кодексом або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої цього Кодексу «Спадкове право» застосовуються також до спадщини, що відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Як зазначено у п. 1 постанови Пленуму Верховного суду України від 3005.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами Цивільного Кодексу України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного Кодексу УРСР 1963 року. Таким чином, до спірних правовідносин суд застосовує положення Цивільного Кодексу УРСР в редакції 1963 року. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належну йому на праві власності 1/3 частину квартири [ADDRESS]. З листа Харківського державного нотаріального архіву Головного управління юстиції Харківської області від 25.09.2012 р. вбачається, що заяви про прийняття спадщини, відмову від спадщини та про видачу свідоцтва про право на спадщину від спадкоємців померлого [PERSON] не надходили, спадкова справа не заводилась, свідоцтва про право на спадщину не видавались (а.с.21). Рішенням апеляційного суду Харківської області від 19.11.2012 року скасовано рішення Московського районного суду м. Харкова від 11.10.2012 року та відмовлено у позові [PERSON], [PERSON] до Харківської міської ради про визнання права власності, в порядку набувальної давності, на 1/3 частину квартири [ADDRESS], що належала померлому [PERSON] (а.с.18-20). Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі який суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ст. 531 ЦК (в редакції 1963 р.) до числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. За приписами вищезазначеної норми закону, непрацездатні особи,\~що перебували\~на утриманні\~померлого не\~менше одного\~року до\~його смерті, приєднуються до спадкоємців або першої, або другої черги залежно від того, яка черга спадкоємців фактично успадковує майно. Таким чином, спадкоємцями за законом визнаються не тільки найближчі родичі померлого, а й сторонні особи за умови їх непрацездатності та перебування на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. Непрацездатність особи встановлюється залежно від віку і стану здоров'я. Непрацездатними вважаються особи у віці до 16 років (а ті, що навчаються, до 18 років), жінки, які досягли 55-річного, та чоловіки, які досягли 60-річного віку, а також інваліди 1, 2 та 3-ї груп. Непрацездатні особи можуть бути зараховані до зазначеної категорії спадкоємців лише за наявності таких умов: - Непрацездатна особа має перебувати на утриманні померлого не менше одного року безпосередньо перед його смертю; \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ -Допомога, яку надавав померлий цій непрацездатній особі, має бути основним джерелом її існування (хоч не обовязково, щоб вона була єдиним джерелом існуванні); \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~-Допомога має надаватися систематично. Позивач зазначає, що його померлий дядько [PERSON],\~[INFO]\~отримував значно\~більшу пенсію,\~розмір якої\~становив 160,00\~крб.,\~тоді як\~він,\~позивач отримував невелику пенсію у розмірі 137,00 крб. та утримував свою дружину [PERSON] На підтвердження цих обставин позивачем наданий лист Обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Харківської обласної державної адміністрації, згідно якого розмір пенсії [PERSON] з 07.12.1989 р. становив 132,00 крб., а з 01.01.1991 р. 137,00 крб. (а.с.22); а також копію посвідчення своєї дружини [PERSON], згідно якого розмір її пенсії з 19.02.1984 р. становив 131,61 крб., а з 22.04.1993 р. 161,00. Допитані в судовому засідання свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] показали, що [PERSON] та померлі [PERSON] і [PERSON] разом проживали в одній квартирі, проте хто з них у кого перебував на утриманні свідки не зазначили. Суду не надані належні та достовірні докази на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги позивача. \~ \~ \~ \~ \~ Позивач не довів факт перебування його на утриманні померлого [PERSON] не менше\~одного року\~до його\~смерті,\~а тому\~підстави для\~визнання за\~ним права\~власності на\~спадкове майно\~померлого на\~підставі ст.\~531\~ЦК УРСР\~(в\~редакції 1963\~р.),\~відсутні.\~ \~ \~ \~ \~ \~ Судові\~витрати,\~які складаються\~із сплаченого\~позивачем судового\~збору,\~відповідно до\~положень ст.\~141\~ЦПК України,\~покласти на\~позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed