Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-06 00:00:00

Згідно позовної заяви та усних пояснень позивачки в судовому засіданні, на підставі договору купівлі-продажу від 07.06.2001 року вона набула права власності на квартиру [ADDRESS] В належній їй квартирі зареєстрований її дядько [PERSON], якого ще у 2001 році зареєстрував попередній власник, однак з моменту реєстрації і по сьогоднішній день останній не проживає у зазначеній квартирі та не користується нею. Де проживає відповідач позивачці не відомо, оскільки вони не підтримують родинні стосунки. У зв'язку з реєстрацією відповідача у житлі, яке належить їй на праві приватної власності вона змушена сплачувати комунальні платежі, які нараховуються на кількість зареєстрованих осіб. На підставі наведеного, позивачка просить визнати [PERSON] такими, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] та зняти відповідача з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS]. Крім того позивачка просила судові витрати залишити за нею. Ухвалою суду від 27 червня 2018 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. В строк встановлений судом відповідач відзив на позовну заяву не подав, відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 280-282 ЦПК України. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивачки, з'ясувавши фактичні обставини, які мають значення для справи, дослідивши та оцінивши докази у їх сукупності, проаналізувавши норми права, які регулюють спірні правовідносини, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Частинами 1 і 4 статті 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Положення цього конституційного принципу закріплені у ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України. Згідно вимог ст. 317 ЦК України кожен громадянин має право вільно володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому на праві власності майном. Відповідно до статті 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. На підставі ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності квартиру (будинок), користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші, не заборонені законом, угоди. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже, гарантуючи захист права власності, закон надає власнику квартири (будинку) право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були пов'язані з позбавленням володіння. Як вбачається з договору купівлі-продажу квартири укладеного 07.06.2001 року між [PERSON] та [PERSON] остання набула права власності на квартиру [ADDRESS]. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Нетішинського міського управління юстиції Хмельницької області 17.07.2005 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, в зв'язку з чим прізвище позивачки після реєстрації шлюбу було змінено з «[PERSON]» на «[PERSON]». Як вбачається з довідки виданої КП НМР «Бюро технічної інвентаризації» №478 від 21.11.2017 року, за [PERSON] на праві приватної власності зареєстровано квартиру [ADDRESS]. Згідно довідки виконавчого комітету Нетішинської міської ради №13294 від 21.11.2017 року, в квартирі [ADDRESS] зареєстрований за договором найму [PERSON], [INFO]. Як вбачається з акту комісії в складі старшого майстра будинкоуправління [PERSON], майстра [PERSON], рахівника [PERSON], мешканців квартири [NUMBER] [PERSON] та [NUMBER] [PERSON] від 24.11.2017 року на момент обстеження в квартирі [ADDRESS] знаходилась власниця квартири [PERSON] [PERSON] в квартирі не було, відсутні його особисті речі, одяг, взуття та ознаки проживання. Зі слів сусідів [PERSON] у вказаній квартирі не проживає більше восьми років, його місцезнаходження їм невідомо. Оскільки між позивачкою та відповідачем відсутні будь-які договірні відносини з приводу користування житловим приміщенням, останній не проживає та не користується вищевказаною квартирою тривалий час, суд вважає, що відповідач [PERSON] втратив право на користування квартирою [ADDRESS]. Разом з тим, вимоги позивачки про зняття відповідача з реєстрації у спірному житлі задоволенню не підлягають, оскільки за змістом ст. ст. 3, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням, яке набрало законної сили, є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання у цьому будинку. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed