Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-01 00:00:00

\~\~\~\~\~\~Звернувшись до суду з позовом та уточнивши заявлені позовні вимоги (а.с.75), [PERSON] просить: - визнати договір дарування від 13 серпня 2010 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] відносно торгівельного кіоску з прибудовою по вул. Леніна, 79 «Є» в м. Костянтинівка, на приватизованій земельній ділянці площею 0,0048 га кадастровий номер 1412600000:00:025:0038 удаваним; - угоду, укладену між [PERSON] та [PERSON] відносно торгівельного кіоску з прибудовою по вул. Леніна, 79 «Є»\~в м. Костянтинівка на приватизованій земельній ділянці площею 0,0048 га кадастровий номер 1412600000:00:025:0038 визнати Договором купівлі-продажу; - торгівельний кіоск з прибудовою по вул. Леніна, 79 «Є» в місті Костянтинівка на приватизованій земельній ділянці площею 0,0048 га кадастровий номер 1412600000:00:025:0038 визнати сумісною власністю колишнього подружжя [PERSON] та [PERSON], - посилаючись на те, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] з 29 березня 2006 року. В літку 2010 року він та відповідач [PERSON] вирішили придбати торгівельний кіоск з прибудовою за адресою: м. Костянтинівка, вул. Леніна, 79 «Є», який на праві приватної власності належав [PERSON] З [PERSON] вони домовились укласти угоду та придбати нерухомість за 25000,00 доларів США та додатково 1000,00 доларів США в золотих виробах, усього за 26000,00 доларів США. 26 травня 2010 року відповідач [PERSON] отримала авансовий платіж у розмірі 5500,00 доларів США, про що написала розписку. Суму, що залишилась [PERSON] повинна була отримати до 05 грудня 2010 року. Відповідач [PERSON] запропонувала йому укласти з [PERSON] угоду не у вигляді Договору купівлі-продажу, а у вигляді Договору дарування у звязку із меншими витратами на оформлення Договору дарування. 13 серпня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір дарування будівлі торгівельного кіоску з прибудовою по вул.Леніна, 79 «Є» в м. Костянтинівка, на приватизованій земельній ділянці площею: 0,0048 га , кадастровий номер 1412600000:00:025:0038. З травня 2015 року шлюбні відносини між ним та відповідачем [PERSON] фактично припинені. При вирішенні питання щодо поділу майна, відповідач [PERSON], незважаючи на придбання торгівельного кіоску за спільні кошти, заявила про те, що зазначений кіоск є її особистою власністю, оскільки набутий нею за Договором дарування, а не за Договором купівлі-продажу. \~\~\~\~\~\~\~\~Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали повністю з підстав, наведених у позовній заяві, просили позов задовольнити. \~\~\~\~\~\~\~Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнала у повному обсязі, пояснивши, що вона певний час перебувала у трудових правовідносинах з відповідачем [PERSON] Після припинення трудових правовідносин вона продовжила спілкування з [PERSON], оскільки між ними були теплі та дружні стосунки. В січні 2010 року [PERSON] позичила у неї велику суму грошей, які не могла повернути. В травні 2010 року відповідач [PERSON], в рахунок забезпечення раніше укладеного договору позики, написала розписку про нібито майбутнє укладання договору купівлі-продажу торгівельного кіоску. Наприкінці липня 2010 року [PERSON] повернула їй суму позики та у знак вдячності у серпні 2010 року подарувала їй торгівельний кіоск. Просила відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнав у повному обсязі, пояснивши, що між [PERSON] та [PERSON] було добровільно укладено та нотаріально посвідчено Договір дарування. Підстав для визнання недійсним нотаріально посвідченого Договору дарування не має, а тому просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, надавши суду заяву про повне визнання позовних вимог [PERSON] та про розгляд справи у її відсутність (а.с.54). Також відповідачем [PERSON] суду надані письмові пояснення, в яких відповідач зазначила, що вона не безкоштовно подарувала торгівельний кіоск відповідачу [PERSON], а продала його за суму, що еквівалентна 26000 доларів США, про що складала розписку (а.с.42). Дослідивши всі обставини у справі та перевіривши їх доказами, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що 29 березня 2006 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Костянтинівці реєстраційного служби Костянтинівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що 29 березня 2006 року складено відповідний актовий запис за № 86 (а.с.4). Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 10 березня 2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно із Договором дарування торгівельного кіоску з прибудовою від 13 серпня 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Костянтинівського міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за № 1401, [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла в дар будівлю торгівельного кіоску з прибудовою по вул. Леніна за номером сімдесят девять «Є» в м. Костянтинівка, на приватизованій земельній ділянці площею 0,0048га, кадастровий номер 1412600000:00:025:0038 (а.с.8). Оспорюючи договір дарування від 13 серпня 2010 року, позивач вказує на те, що між [PERSON] та [PERSON] фактично було укладено договір купівлі-продажу, що свідчить про удаваність укладеного між ними договору. Вирішуючи справу по суті заявлених вимог, суд виходить з того, що відповідно до ст. 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобовязується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність (ч.1). Договір, що встановлює обовязок обдарованого вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування (ч.2). Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власністю другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) та сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 235 ЦК України визначено, що удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили (ч.1). Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинити, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинити. Пленум ВСУ в п. 25 постанови від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» розяснив, що за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі\~ст. 235 ЦК України\~\~ має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин.\~\~ Факт платності та двосторонності (взаємності) спірного договору підтверджується дослідженою судом розпискою [PERSON] від 26 травня 2010 року (а.с.35) у відповідності до якої остання отримала от [PERSON] суму 5500 доларів США, що є передоплатою за купівлю ларьку, розташованого за адресою: Леніна, 79 «Є» та земельної ділянки, розташованої під кіоском вул. Леніна, 79 «Є», а також зобовязалась не погіршувати технічний стан та зовнішній вигляд нерухомого майна та продати [PERSON] ларьок за суму 25000 доларів США та золото в сумі 1000 доларів США до пятого грудня 2010 року. У випадку порушення взятих на себе зобовязань [PERSON] зобовязалась виплатити штраф у розмірі передоплати. Дана розписка містить підпис відповідача [PERSON] та відповідача [PERSON] Крім того, факт платного відчуження торгівельного ларьку та отримання грошових коштів у сумі еквівалентній 26000 доларів США визнаний та підтверджений відповідачем [PERSON] у наданих суду заявах від 16 липня 2016 року (а.с.42,51). Тож, встановивши у судовому засіданні, що 13 серпня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] укладений договір, у відповідності до якого [PERSON] передала у власність [PERSON], а остання прийняла у власність будівлю торгівельного кіоску з прибудовою по вул. Леніна за номером сімдесят девять «Є» в м. Костянтинівка, на приватизованій земельній ділянці площею 0,0048га, кадастровий номер 1412600000:00:025:0038 та сплатила за неї суму еквіваленту 26000 доларів США, суд вважає, що спірний Договір дарування від 13 серпня 2010 року є удаваним та визнає його Договором купівлі-продажу. При цьому, суд не приймає до уваги доводи відповідача [PERSON] про те, що розписка від 26 травня 2010 року була надана [PERSON] в рахунок забезпечення раніше укладеного договору позики та вважає їх безпідставними, оскільки за змістом дана розписка не містить умов, що передбачені положеннями статей 1046,1047 ЦК України та притаманні для договору позики. Вимога [PERSON] про визнання торгівельного кіоску з прибудовою по вул. Леніна, 79 «Є» в м. Костянтинівка на приватизованій земельній ділянці площею 0,0048 га кадастровий номер 1412600000:00:025:0038 спільною сумісною власністю колишнього подружжя [PERSON] та [PERSON] задоволенню не підлягає, оскільки у відповідності до ч.2 ст. 60 СК України набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності та додаткового визнання судовим рішенням не потребує. Тож, позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити частково.

Outcome: partial