Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-05 00:00:00

Згідно з поданим позовом в останньому заявлено вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача 96 000,00 (дев`яносто шість тисяч) грн. Позов обґрунтований тим, що 10.08.2020 р. відповідачем від позивача було отримано 96 000,00 грн., як авансовий внесок, по укладці бруківки, що підтверджується власноруч написаною відповідачем розпискою, втім, роботи по укладці бруківки відповідач не виконує, грошові кошти утримує у себе, не повертаючи їх. 24.09.2020 р. на адресу відповідача позивач надіслав письмову вимогу про повернення отриманих коштів, вказана вимога була отримана відповідачем 01.10.2020 р., втім, зобов`язання з боку відповідача не виконано. У судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав повністю, надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просив суд повністю задовольнити поданий позов. Відповідно до пояснень представника позивача підстава, через яку відповідач отримав грошові кошти, відпала. Відповідач не скористався правом брати участь в судових засіданнях та правом надання відзиву на позовну заяву, та в силу ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів. Як встановлено судом на підставі доказів, наданих у порядку ст.ст. 76-80 ЦПК України, 10.08.2020 р. відповідач отримав від позивача аванс в розмірі 96 000,00 грн. за укладку бруківки, про що свідчить власноруч написана відповідачем розписка про отримання грошових коштів (а.с. 11). Обумовлені роботи відповідачем не виконані. 24.09.2020 р. позивачем була направлено на адресу відповідача лист про повернення майна (авансових коштів) в сумі 96 000,00 грн. (а.с. 12), оскільки зобов`язання по виконанню робіт не виконані. Підстава, на якій вказане було набуте, відпала. Грошові кошти позивачу відповідачем не повернуті. Правовідносини між учасниками по даній справі виникли із збереження майна без достатньої правової підстави. Дослідив докази в межах заявлених суду позовних вимог, суд дійшов до висновку про наявність підстав для ухвалення рішення про задоволення позову повністю, виходячи з наступного. Згідно частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18) та від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17 (провадження № 14-32цс19) зроблено висновок, що «предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України». У частині третій статті 651 ЦК України встановлено, що у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. У пункті 3 частини третьої статті 1212 ЦК України передбачено, що положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Тлумачення частини третьої статті 651, частини четвертої статті 653, пункту 3 частини третьої статті 1212 ЦК України свідчить, що якщо одна із сторін договору передала у власність іншій стороні певне майно (сплатила кошти) і судом встановлено порушення еквівалентності зустрічного надання внаслідок невиконання або неналежного виконання своїх обов`язків однієї із сторін, сторона, що передала майно (сплатила кошти), має право вимагати повернення переданого іншій стороні в тій мірі, в якій це порушує погоджену сторонами еквівалентність зустрічного надання. Тобто, якщо сторона, яка вчинила виконання, проте не отримала зустрічного надання в обсязі, який відповідає переданому майну (сплаченим коштам) і згодом відмовилася від договору, то вона може вимагати від сторони, яка порушила договір і не здійснила зустрічне надання, повернення майна (коштів) на підставі пункту 3 частини третьої статті 1212 ЦК України (постанова Верховного Суду від 25.03.2020 р. у справі № 537/4259/15-ц, провадження № 61-592св20. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду). Надані позивачем докази свідчать про те, що розпискою від 10.08.2020 р. підтверджується передача грошових коштів від позивача на користь відповідача (аванс) за укладку бруківки за адресою: [ADDRESS] . в сумі 96 000,00 грн. 24.09.2020 р. позивачем була направлено на адресу відповідача лист про повернення майна (авансових коштів) в сумі 96 000,00 грн. (а.с. 12). Таким чином, вочевидь, входячи з вищенаведеного, порушення прав позивача з боку відповідача, тому для суду наявні підстави для захисту прав позивача в обраний ним спосіб (ст. 16 ЦК України) повністю. Оскільки позов задоволений повністю, судові витрати, документально підтверрдджені та пов`язані зі сплатою судового збору, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача (п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України).

Outcome: approved