Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-28 00:00:00

І. Виклад доводів та вимог пред`явленого позову. 1. В травні 2017 року [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом та посилається на те, що починаючи з 2001 року вона проживала однією сім`єю з відповідачем без реєстрації шлюбу. 9 листопада 2004 року сторони уклали шлюб, під час якого у них народилось троє дітей. Крім того, в 2010 році вони побудували літню кухню по [ADDRESS]. Однак рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 23 грудня 2014 року шлюб між сторонами був розірваний. 2. Тому [PERSON] просить суд визнати за нею право власності на літню кухню по [ADDRESS] ІІ. Позиції учасників цивільного процесу щодо позову. 3. У судовому засіданні [PERSON] підтримує позов та наполягає на його задоволенні. 4. [PERSON] не визнає позов та заперечує проти його задоволення. В обґрунтування своїх заперечень він посилається на те, що літня кухня входить до складу домоволодіння, яке було збудовано відповідачем задовго до укладення шлюбу з [PERSON] . Тому [PERSON] просить суд відмовити у задоволенні позову. 5. Представник відділу ДАБК Бориспільської міської ради Борщик С.В. також заперечує проти задоволення позову та посилається на те, що літня кухня по [ADDRESS] є об`єктом самочинного будівництва. Тому представник відділу ДАБК Бориспіль-ської міської ради Борщик С.В . просить суд відмовити у задоволенні позову. ІІІ. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 6. 10 квітня 1998 року [PERSON] уклала з [PERSON] договір дарування (а.с.7), за яким вона безоплатно відчужила в його власність домоволодіння по [ADDRESS] . Це домоволодіння складалось з житлового будинку, сараю «Б», льоху «В», навісу «Г», сараю «Д», льоху «Е», вбиральні «Л», криниці «К» та огорожі. 7. 9 листопада 2004 року [PERSON] уклав шлюб з позивачем. Ця обставина підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 3 липня 2014 року (а.с.10). 8. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона є дочкою [PERSON] В 2001 році її матір почала проживати однією сім`єю з [PERSON] по [ADDRESS] . За цією адресою розташовувалось старе домоволодіння, яке складалось з житлового будинку на два входи та надвірних будівель. Після укладення шлюбу сторони почали ремонтувати та перебудовувати ці споруди. Зокрема, в 2010 році приміщення сараю вони перебудували в літню кухню, яка придатна для проживання. До цього приміщення були підведені комунікації: електро- та газопостачання, в ньому облаштована сауна, баня кухня та дві жилі кімнати. 9. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона є матір`ю позивача. Їй відомо про те, що в 2001 році її дочка [PERSON] почала проживати з відповідачем однією сім`єю по [ADDRESS] . За цією адресою розташовувався старий житловий будинок, літня кухня з гаражем та дерев`яний сарай з навісом. Починаючи з 2005 року сторони почали ремонт в старому житловому будинку, а в 2010 році вони розібрали сарай та на його місці побудували двоповерхове приміщення літньої кухні. 10. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що він є братом [PERSON] Йому відомо про те, що ще до 2004 року сторони проживали по [ADDRESS] . На той час за цією адресою розташовувався старий житловий будинок, гараж, погріб та сарай. Протягом 2004 - 2006 років свідок [PERSON] допомагав сторонам у пере-будові житлового будинку, а протягом 2010 - 2011 років - у перебудові сараю в двоповерхове приміщення літньої кухні. 11. Рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 23 грудня 2014 року (а.с.11) шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний. 12. Ці обставини свідчать про те, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються розділом ІІ «Шлюб. Права та обов`язки подружжя» СК України. IV. Норми права та стала судова практика, якими керується суд при вирішенні спору. а. норми матеріального та процесуального права. 13. Відповідно до ч.1 ст.62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. 14. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 15. Відповідно до ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. б. стала судова практика. 16. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в абз.5 п.4 постанови №7 від 4 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», члени сім`ї власника житлового будинку, якщо вони брали участь лише у будівництві підсобних будівель (літньої кухні, сараю тощо) і підсобних приміщень або коли їх затрати на ремонт жилого будинку перевищували покладений на них статтею 156 ЖК України обов`язок, вправі вимагати не визнання права власності на підсобні будівлі та приміщення, а відшкодування своїх затрат на будівництво, якщо допомогу забудовнику вони надавали не безоплатно. 17. Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.27 постанови №6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (Про правовий режим самочинного будівництва)», розташовані на земельній ділянці поряд із житловим будинком господарсько-побутові будівлі й споруди: сараї, гаражі, літні кухні тощо відповідно до положень статей 186, 381 ЦК України є приналежністю головної речі (будинку). У зв`язку із цим положення частини п`ятої статті 376 ЦК України не є підставою для визнання за власником такого житлового будинку самостійного права власності на самочинно побудовані господарсько-побутові будівлі й споруди, що були зведені після набуття ним права власності на будинок чи садибу. Прийняття в експлуатацію таких об`єктів нерухомості має здійснюватися відповідною інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у спосіб, визначений Порядком прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків I та II категорії складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 24 червня 2011 року № 91. 18. Як роз`яснив Верховний Суд України в постанові від 4 грудня 2013 року, ураховуючи те, що за змістом статей 316, 317 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном на свій розсуд, але у межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини другої статті 376 ЦК України не породжує у неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту. Отже, самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами статтею 364, 367 ЦК України. Водночас, самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а й об`єкт нерухомості, який виник в результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об`єкта здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність із тим, на який власником було набуто право власності. Усі об`єкти нерухомого майна, які зведені після одержання акта приймання в експлуатацію, незалежно від того, значились вони до одержання акта приймання в проектній документації чи ні, вважаються самочинним. V. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору. а. щодо неналежного способу захисту цивільного права. 19. Встановлено, що спірна літня кухня є лише однією з декількох надвірних будівель та господарських споруд, що входять до складу домоволодіння по [ADDRESS] . Ця обставина свідчить про те, що участь [PERSON] в будівництві літньої кухні не тягне за собою виникнення у позивача права власності на вказаний об`єкт нерухомого майна. В такому випадку [PERSON] має право лише вимагати від відповідача відшкодування витрат на будівництво літньої кухні. 20. Крім того, [PERSON] не подала докази на підтвердження того, що внаслідок проведення будівельних робіт, проведених під час перебування сторін у шлюбі, вартість домоволодіння по [ADDRESS] істотно збільшилась. Тому підстави вважати цей об`єкт нерухомого майна спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] відсутні. б. щодо самочинного будівництва. 21. 9 лютого 2017 року начальник відділу ДАБК Бориспільської міської ради [PERSON] склав припис №4 (а.с.58), в якому він вказав, що перебудування сараю в літню кухню було проведено без отримання будівельного паспорту та документів, що давали право на виконання будівельних робіт. Такі дії забудовника були визнані порушенням ст.ст.27, 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а зведену ним літню кухню - об`єктом самочинного будівництва. Тому начальник відділу ДАБК Бориспільської міської ради [PERSON] визначив [PERSON] строк до 30 листопада 2017 року для усунення допущених ним порушень. 22. Однак [PERSON] не вчинив жодних дій, спрямованих на узаконення літньої кухні. Ця обставина свідчить про те, що вказаний об`єкт нерухомого майна залишається самочинним будівництвом та не може бути об`єктом права власності або предметом поділу. VI. Висновки суду. 23. З огляду на викладені обставини суд вважає, що підстави для визнання за позивачем права власності на літню кухню по [ADDRESS] відсутні. Тому [PERSON] належить відмовити у задоволенні позову та роз`яснити, що вона має право пред`явити позов про відшкодування витрат на будівельні роботи, проведені в домоволодінні по [ADDRESS] . VІI . Докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення. 24. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. 25. Згідно з ч.4 цієї ж статті суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. 26. Допитані у судовому засідання свідки [PERSON] та [PERSON] показали, що [PERSON] перебуває на обліку в місцевому органі опіки та піклування. Вони неодноразово виїжджали за місцем проживання сторін по [ADDRESS] . Однак їм не відомий рік побудови літньої кухні. 27. З огляду на це суд вважає, що показання свідків [PERSON] та [PERSON] не містять відомості про обставини, що мають значення для розгляду цивільної справи. Тому показання цих свідків є неналежними доказами в розумінні ст.77 ЦПК України. VІIІ. Розподіл судових витрат. 28. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 29. [PERSON] сплатила судовий збір в розмірі 680 гривень. Ця обставина підтверджується квитанцією (а.с.1). Однак у задоволенні пред`явленого ним позову [PERSON] відмовлено. 30. З огляду на це суд вважає, що підстави для відшкодування [PERSON] витрат на оплату судового збору відсутні.

Outcome: dismissed