Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-18 00:00:00

Звернувшись до суду із позовом, [PERSON] посилається на те, що з 08.06.1991 по 21.10.2015 він перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбу. На разі, після розірвання шлюбу у них виник спір щодо користування і володіння майном, що є їх з відповідачем спільною сумісною власністю подружжя. Угоди про добровільний розподіл майна ними не досягнуто. Зазначає, що за період шлюбу ними придбано: дивани в кількості 7 шт. загальною вартістю 14 000.00 грн., морозильну камеру вартістю 3 000.00 грн., холодник «Атлант» вартістю 4 000.00 грн., холодильник «Кристал» вартістю 2 000.00 грн., кухонний стіл з стільцями в кількості 4 шт. загальною вартістю 400.00 грн., хлібопічку вартістю 1000.00 грн., мікрохвильову піч вартістю 1000.00 грн., набір кухонних меблів «Оля» вартістю 2000.00 грн., електром'ясорубку вартістю 900.00 грн., газові плити в кількості 2 шт. загальною вартістю 2000.00 грн., електровитяжки в кількості 2 шт. загальною вартістю 1400.00 грн., котел газовий «Термо» вартістю 2 000.00 грн., газову колонку «Бирета» вартістю 2 000.00 грн., пральну машину автомат вартістю 5 000.00 грн., пральну машину «Рига» вартістю 500.00 грн., ванну вартістю 1 500.00 грн., телевізор «Самсунг» вартістю 2000.00 грн., відеомагнітофон вартістю 1 000.00 грн., супутникову антену вартістю 1 000.00 грн., меблевий гарнітур в кількості 2 шт. загальною вартістю 4000.00 грн., крісла в кількості 2 шт. загальною вартістю 1500.00 грн., письмовий столик вартістю 500.00 грн., комп'ютер вартістю 3 500.00 грн., комп'ютерний столик вартістю 800.00 грн., стіл-тумбу вартістю 600.00 грн., ноутбук вартістю 3 000.00 грн., принтер вартістю 1 000.00 грн., двері вхідні металеві вартістю 2 000.00 грн., двері вхідні пластикові вартістю 2 000.00 грн., апарат для доїння корови вартістю 2500.00 грн., водонапірну станцію вартістю 2500.00 грн., мотоблок ( з насадками - плужок, фреза та інш.) загальною вартістю 9 000.00 грн., електросічкарню саморобну вартістю 800.00 грн., млин для подріблення зерна електричний вартістю 800.00 грн., свердлильний станок вартістю 800.00 грн., дрель вартістю 800.00 грн., шуропокрут вартістю 800.00 грн., компресор вартістю 1000.00 грн., перфоратор вартістю 1000.00 грн., кутову шліфувальну машинку вартістю 1000.00 грн., електродриль вартістю 800.00 грн., бензопила «Still» вартістю 1500.00 грн., бензокосу вартістю 1500.00 грн., причіпи саморобні до мотоблока в кількості 2 шт. загальною вартістю 1400.00 грн., візки в кількості 2 шт. загальною вартістю 1600.00 грн., плужок для посадки ручний вартістю 300.00 грн., плужок для підгортання картоплі ручний вартістю 300.00 грн., циркулярку вартістю 800.00 грн., сіялку зернову «Вінниця» вартістю 200.00 грн., електрозварювальний апарат вартістю 2000.00 грн., зачисний станок саморобний вартістю 800.00 грн., скутер вартістю 6000.00 грн., автомобіль [NUMBER] вартістю 35 000.00 грн.. Просив розділити вказане спільне майно подружжя, виділивши йому частину майна і в тому числі легковий автомобіль на загальну суму 54 500.00 грн., а решту майна на загальну суму 85 300.00 грн. - виділити відповідачці. На час розгляду спору судом позивач двічі уточнював свої позовні вимоги і відповідно до останніх просив розділити їх з відповідачем спільне майно подружжя, виділивши йому у власність легковий автомобіль [NUMBER] вартістю 32 000.00 грн., а все інше майно - відповідачці. При цьому ним було виключено зі списку спільного майна подружжя, яке підлягає розподілу, двері вхідні металеві вартістю 2 000.00 грн. та двері вхідні пластикові вартістю 2 000.00 грн.. Підтримала у судовому засіданні таку позицію свого довірителя і представник позивача, обґрунтовуючи вимогу позивача виділити йому автомобіль тим, що він має посвідчення водія на керування автомобілем, тоді як відповідач останнього не має. Відповідач не погодилася у судовому засіданні на запропонований позивачем варіант розподілу спільного майна подружжя майна та просила суд розділити майно за запропонованим нею варіантом, а саме просила виділити позивачу у власність: мотоблок з насадками, свердлильний станок, компресор, кутову шліфувальну машину, причіп саморобний до мотоблока, тачку в кількості 1 шт, зачисний станок, дивани в кількості 4 шт., кухонний стіл з стільцями в кількості 4 шт., мікрохвильову піч, електром'ясорубку, газову плиту в кількості 1 шт., електровитяжку в кількості 1 шт., газову колонку «Бирета», пральну машину «Рига», телевізор «Самсунг», крісла в кількості 2 шт., письмовий столик, стіл-тумбу, принтер, водонапірну станцію, плужок для посадки ручний, плужок для підгортання картоплі ручний, циркулярку, сіялку зернову «Вінниця», скутер, холодильник «Кристал». Все інше майно, а саме бензопилу «Still», тачку в кількості 1 шт, зварювальний апарат, дивани в кількості 3 шт., морозильну камеру, холодник «Атлант», хлібопічку, набір меблів для кухні «Оля», газову плиту в кількості 1 шт., електровитяжку в кількості 1 шт., котел газовий «Термо», пральну машину автомат, ванну, супутникову антену, меблевий гарнітур в кількості 2 шт., апарат для доїння корів, електросічкарню саморобну, млин для подрібнення зерна електричний, електродриль, бензокосу, автомобіль легковий ВАЗ 21099, 2006 року випуску, кузов - седан, червоного кольору, державний реєстраційний номер [NUMBER] просила залишити у її власності. Також необхідність виділення їй автомобіля пояснила тим, що останнім буде керувати їх з позивачем син, який має посвідчення водія. Більше того, позивач ще за час перебування їх у шлюбі обіцяв залишити автомобіль сину. Представник відповідача позицію свого довірителя підтримав та просив позов задовольнити частково, розділивши спільне майно подружжя відповідно до прохання відповідача. Заслухавши у судовому засіданні сторін спору та їх представників, дослідивши отримані у справі письмові докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи із наступного. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. В судовому засіданні встановлено, що в період з 08.06.1991 по 21.10.2015 сторони спору перебували у зареєстрованому шлюбу, під час якого ними було придбано майно, яке вони визнають спільним майном подружжя, з приводу поділу якого у них виник спір і яке просять поділити між ними, погодившись на визначену позивачем його вартість, окрім вартості легкового автомобіля [NUMBER], вартість якого визначена результатом автотоварознавчого дослідження і на яку також погодилися обидві сторони спору. Таким майно являється: дивани в кількості 7 шт. загальною вартістю 14 000.00 грн., морозильна камера вартістю 3 000.00 грн., холодник «Атлант» вартістю 4 000.00 грн., холодильник «Кристал» вартістю 2 000.00 грн., кухонний стіл з стільцями в кількості 4 шт. загальною вартістю 400.00 грн., хлібопічка вартістю 1000.00 грн., мікрохвильова піч вартістю 1000.00 грн., набір кухонних меблів «Оля» вартістю 2000.00 грн., електром'ясорубка вартістю 900.00 грн., газові плити в кількості 2 шт. загальною вартістю 2000.00 грн., електровитяжки в кількості 2 шт. загальною вартістю 1400.00 грн., котел газовий «Термо» вартістю 2 000.00 грн., газова колонка «Бирета» вартістю 2 000.00 грн., пральна машина автомат вартістю 5 000.00 грн., пральна машина «Рига» вартістю 500.00 грн., ванна вартістю 1 500.00 грн., телевізор «Самсунг» вартістю 2000.00 грн., супутникова антену вартістю 1 000.00 грн., меблевий гарнітур в кількості 2 шт. загальною вартістю 4000.00 грн., крісла в кількості 2 шт. загальною вартістю 1500.00 грн., письмовий столик вартістю 500.00 грн., стіл-тумбу вартістю 600.00 грн., принтер вартістю 1 000.00 грн., апарат для доїння корови вартістю 2500.00 грн., водонапірна станція вартістю 2500.00 грн., мотоблок ( з насадками - плужок, фреза та інш.) загальною вартістю 9 000.00 грн., електросічкарня саморобна вартістю 800.00 грн., млин для подріблення зерна електричний вартістю 800.00 грн., свердлильний станок вартістю 800.00 грн., дриль вартістю 800.00 грн., компресор вартістю 1000.00 грн., кутова шліфувальна машинка вартістю 1000.00 грн., електродриль вартістю 800.00 грн., бензопила «Still» вартістю 1500.00 грн., бензокоса вартістю 1500.00 грн., причіпи саморобні до мотоблока в кількості 2 шт. загальною вартістю 1400.00 грн., візки в кількості 2 шт. загальною вартістю 1600.00 грн., плужок для посадки ручний вартістю 300.00 грн., плужок для підгортання картоплі ручний вартістю 300.00 грн., циркулярка вартістю 800.00 грн., сіялка зернова «Вінниця» вартістю 200.00 грн., електрозварювальний апарат вартістю 2000.00 грн., зачисний станок саморобний вартістю 800.00 грн., скутер вартістю 6000.00 грн., автомобіль легковий ВАЗ 21099, 2006 року випуску, кузов - седан, червоного кольору, державний реєстраційний номер [NUMBER] вартістю 64 000.00 грн.. Загальна вартість майна, яке підлягає розподілу між сторонами спору і яке являється їх спільною сумісною власністю подружжя, становить 152900.00 грн.. Автомобіль легковий ВАЗ 21099, 2006 року випуску, кузов - седан, червоного кольору, державний реєстраційний номер [NUMBER] придбаний сторонами спору 02.06.2012 і цього ж дня була здійснена державна реєстрація останнього на його імя. Інше рухоме майно, яке підлягає поділу, також придбано сторонами спору в період дії СК України. Викладене підтверджується показами у судовому узасіданні сторін спору, їх представників, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та дослідженими у судовому засіданні отриманими у справі письмовими доказами, якими є: ●Копія паспорта на імя позивача СК 718058, виданого 11.01.1998 Рокитнянським РВ ГУ МВС України в Київській області; ●Рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 21.10.2015 у справі № 375/1359/15-ц за позовомо [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу; ●Розпорядження Насташівської сільської ради Рокитнянського району Київської області від 10.02.2016 № 4 «Про створення комісії для перепису майна»; ●Акт обстеження №1 від 11.02.2016 комісії Насташівської сільської ради Рокитнянського району Київської області; ●Довідка Насташівської сільської Ради Рокитнянського району Київської області від 10.11.2015 № 921 про те, що власником житлового будинку [ADDRESS] являється [PERSON]; ●Акт обстеження житлового будинку [ADDRESS] за підписом сторін спору та членів комісії Насташівської сільської ради Рокитнянського району Київської області; ● Посвідчення водія на імя [PERSON], видане 01.06.2013 Миронівським ВРЕР при УДАІ ГУ МВС у Київській області в обмін на посвідчення водія [NUMBER], яким посвідчується його право на керування транспортними засобами категорій А1, А, В1, В, С1, С; ● Облікові картки приватного АМТ, д.н.з. [NUMBER]; ●Висновок № 282 автотоварознавчого дослідження про визначення ринкової вартості колісного транспортного засобу ВАЗ 21099, реєстраційний № [NUMBER] від 14.12.2017; ●Акт виконаних робіт № 282 від 14.12.2017; ●Квитанція про оплату Висновку № 282 автотоварознавчого дослідження про визначення ринкової вартості колісного транспортного засобу ВАЗ 21099, реєстраційний № [NUMBER] від 14.12.2017. Викладені встановленні судом обставини сторонами спору визнаються, а тому доказуванню відповідно до положень ч.1 ст. 82 ЦПК України не підлягають. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Аналогічні положення містяться у ст. 19 ЦК України, за якими суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. За вимогами ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Відповідно до положень статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 81 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Згідно ст. 83 ЦК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов»язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині подання ними доказів та заяви клопотань. З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу на підставі тих доказів, які є у матеріалах справи і вважає, що їх достатньо для розгляду спору по суті. Судом встановлено, що правовідносини, які склалися між сторонами, стосуються розподілу спільного майна подружжя та мають регулюватися положеннями ст.ст. 60, 61, 69, 70, 71 Глави 8 СК України, ст.ст. 325, 368-370, 372 ЦК України. Так, статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. При тому, що не має значення за ким зареєстровано таке майно, оскільки спільна сумісна власність розповсюджується на майно і у тому випадку, коли право власності на нього майно зареєстровано лише за одним з подружжя. Відповідно до п.23 Постанови пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.07 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Стаття 61 СК України визначає, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. З огляду на встановлені обставини спору та вказані вимоги закону визнати спільною сумісною власністю подружжя, яке підлягає розподілу між сторонами спору: дивани в кількості 7 шт. загальною вартістю 14 000.00 грн., морозильна камера вартістю 3 000.00 грн., холодник «Атлант» вартістю 4 000.00 грн., холодильник «Кристал» вартістю 2 000.00 грн., кухонний стіл з стільцями в кількості 4 шт. загальною вартістю 400.00 грн., хлібопічка вартістю 1000.00 грн., мікрохвильова піч вартістю 1000.00 грн., набір кухонних меблів «Оля» вартістю 2000.00 грн., електром'ясорубка вартістю 900.00 грн., газові плити в кількості 2 шт. загальною вартістю 2000.00 грн., електровитяжки в кількості 2 шт. загальною вартістю 1400.00 грн., котел газовий «Термо» вартістю 2 000.00 грн., газова колонка «Бирета» вартістю 2 000.00 грн., пральна машина автомат вартістю 5 000.00 грн., пральна машина «Рига» вартістю 500.00 грн., ванна вартістю 1 500.00 грн., телевізор «Самсунг» вартістю 2000.00 грн., супутникова антену вартістю 1 000.00 грн., меблевий гарнітур в кількості 2 шт. загальною вартістю 4000.00 грн., крісла в кількості 2 шт. загальною вартістю 1500.00 грн., письмовий столик вартістю 500.00 грн., стіл-тумбу вартістю 600.00 грн., принтер вартістю 1 000.00 грн., апарат для доїння корови вартістю 2500.00 грн., водонапірна станція вартістю 2500.00 грн., мотоблок ( з насадками - плужок, фреза та інш.) загальною вартістю 9 000.00 грн., електросічкарня саморобна вартістю 800.00 грн., млин для подріблення зерна електричний вартістю 800.00 грн., свердлильний станок вартістю 800.00 грн., дриль вартістю 800.00 грн., компресор вартістю 1000.00 грн., кутова шліфувальна машинка вартістю 1000.00 грн., електродриль вартістю 800.00 грн., бензопила «Still» вартістю 1500.00 грн., бензокоса вартістю 1500.00 грн., причіпи саморобні до мотоблока в кількості 2 шт. загальною вартістю 1400.00 грн., візки в кількості 2 шт. загальною вартістю 1600.00 грн., плужок для посадки ручний вартістю 300.00 грн., плужок для підгортання картоплі ручний вартістю 300.00 грн., циркулярка вартістю 800.00 грн., сіялка зернова «Вінниця» вартістю 200.00 грн., електрозварювальний апарат вартістю 2000.00 грн., зачисний станок саморобний вартістю 800.00 грн., скутер вартістю 6000.00 грн., автомобіль легковий ВАЗ 21099, 2006 року випуску, кузов - седан, червоного кольору, державний реєстраційний номер [NUMBER] вартістю 64 000.00 грн.. Разом з тим, суд не приймає до уваги доводи сторони позивача про необхідність поділу як спільного майна подружжя відеомагнітофона вартістю 1 000.00 грн., комп'ютера вартістю 3 500.00 грн., комп'ютерного столика вартістю 800.00 грн., шуропокрута вартістю 800.00 грн., ноутбука вартістю 3 000.00 грн. та перфоратора вартістю 1000.00 грн., оскільки належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів того, що останнє є спільним сумісним майном подружжя, позивач як того вимагають положення ч.1 ст. 81 ЦПК України, суду не надав, тоді як відповідач проти таких обставин заперечує. За приписами статті 70 вказаного Кодексу у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, тощо допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України (чч. 1, 2, 4 ст. 71 СК України). Положеннями статті 365 ЦК України передбачають підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов співвласника про припинення права особи на частку у спільному майні, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Відповідно до ч. 3 ст. 370 ЦК України виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому ст. 364 цього Кодексу, частиною другою якої передбачено, що якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Згідно із ч. 5 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Отже, у разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених ч. 5 ст. 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. За викладеного, оцінючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні кожного отриманого у справі доказу зокрема та належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, з огляду на викладені правові підстави суд приходить до висновку про часткове задоволення позову шляхом поділу в натурі між сторонами спору спільного сумісного майна подружжя, за виключенням легкового автомобіля ВАЗ 21099, 2006 року випуску, кузов - седан, червоного кольору, державний реєстраційний номер [NUMBER] вартістю 64 000.00 грн., який суд вирішує залишити у спільній частковій власності сторін спору, визнавши за кожним з них право власності на ? частину цього спірного майна. При цьому судом враховується та обставина, що відповідач бажала сплатити на депозитний рахунок суду в рахунок відшкодування матеріальної компенсації вартості частки позивача у вказаному майні відповідну грошову суму, проте позивач категорично заперечив проти такого перебігу розподілу судом цього майна та отримання ним відповідної компенсації вартості його частки у останньому. Вирішуючи питання про виділення кожній із сторін спору у власність в натурі ? частки їх іншого спільного сумісного майна подружжя, суд з врахуванням прохання відповідача щодо переліку такого майна, яке має бути виділено позивачу та їй і зважаючи, що відповідач проти такого перебігу по суті у судовому засіданні не заперечував, вважає справедливим виділити: [PERSON] - мотоблок з насадками, свердлильний станок, компресор, кутову шліфувальну машину, причіп саморобний до мотоблока, тачку в кількості 1 шт, зачисний станок, дивани в кількості 4 шт., кухонний стіл з стільцями в кількості 4 шт., мікрохвильову піч, електром'ясорубку, газову плиту в кількості 1 шт., електровитяжку в кількості 1 шт., газову колонку «Бирета», пральну машину «Рига», телевізор «Самсунг», крісла в кількості 2 шт., письмовий столик, стіл-тумбу, принтер, водонапірну станцію, плужок для посадки ручний, плужок для підгортання картоплі ручний, циркулярку, сіялку зернову «Вінниця», скутер; [PERSON] - бензопилу «Still», тачку в кількості 1 шт, зварювальний апарат, дивани в кількості 3 шт., морозильну камеру, холодник «Атлант», холодильник «Кристал», хлібопічку, набір меблів для кухні «Оля», газову плиту в кількості 1 шт., електровитяжку в кількості 1 шт., котел газовий «Термо», пральну машину автомат, ванну, супутникову антену, меблевий гарнітур в кількості 2 шт., апарат для доїння корів, електросічкарню саморобну, млин для подрібнення зерна електричний, електродриль, бензокосу. Понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору підлягають у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України відшкодуванню на його користь за рахунок відповідача в сумі 699.00 грн.. Прохання позивача про стягнення з відповідача на його користь понесених ним у справі судових витрат по оплаті призначеної у справі судової товарознавчої експертизи не підлягає вирішенню у відповідності до положень ст.141 ЦПК України, оскільки, як вбачається із матеріалів справи, така експертиза визначеною судом експертною установою фактично не проводилася і повернення сплачених позивачем на рахунок останньої грошових коштів має проводитися у адміністративному порядку, визначеному такою установою. Тобто, вирішення цього питання не входить до компетенції суду. На підставі викладеного,

Outcome: partial