Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

Звернувшись до суду з даним позовом, позивач зазначає, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі до 27 лютого 2013 року. Під час шлюбу відповідач був зареєстрований в належній їй квартирі [ADDRESS], яка згідно з п. 3.8 укладеного між ними шлюбного договору є її особистою приватною власністю. Відповідач з лютого 2014 року за зазначеною адресою не проживає, у зв'язку з виїздом до Російської Федерації. За цих підстав відповідно до частини 2 статті 405 ЦК України просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою № 13 у будинку № 17 по вул. Косіора в м. Дніпропетровську. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали та наполягали на його задоволенні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, судом вживалися заходи щодо його повідомлення про час і місце судового розгляду шляхом направлення судового доручення відповідно до положень Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993 року, але встановити його місцезнаходження не надалося можливим, у зв'язку з чим справу вирішено судом на підставі наявних даних та доказів у відсутності відповідача в заочному порядку. Третя особа - Індустріальний районний відділ у м. Дніпропетровськ Головного управління в Дніпропетровській області Державної міграційної служби України явку свого представника в судове засідання не забезпечив, надав заяву, в якій просив справу розглядати без участі його представника. Суд, з'ясувавши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав: Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 7 листопада 2003 року по 27 лютого 2013 року. З матеріалів справи вбачається, що позивачу на праві особистої приватної власності належить квартира [ADDRESS], в якій 6 листопада 2008 року був зареєстрований її колишній чоловік відповідач по справі. Згідно з заявою [PERSON], посвідченою 11 червня 2015 року нотаріусом міста П'ятигорська Ставропольського краю Російської Федерації [PERSON], він надав свою згоду на зняття його з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS]. Проте листом Індустріального районного відділу в м. Дніпропетровськ Головного управління в Дніпропетровській області Державної міграційної служби України від 15.07.2015 року позивачу було відмовлено в знятті відповідача з реєстрації в належній їй квартирі. Між тим, суд вважає доведеним у судовому засіданні, що відповідач понад рік не проживає в [INFO], що, зокрема, підтверджується копією свідоцтва про надання тимчасового притулку на території Російської Федерації, виданого 23 грудня 2014 року на імя [PERSON], а також його нотаріальною заявою від 11 червня 2015 року, де ним було зазначено місце його фактичного проживання: Російська Федерація, Ставропольський край, м. Пятигорськ, вул. Луначарського, буд. 101. Відповідно до частини 2 статті 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи, що відповідач без поважних причин не проживає в спірній квартирі понад строки, визначені ст. 405 ЦК України, суд вважає можливим позов задовольнити, визнавши [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою № 13 у будинку № 17 по вул. Косіора в м. Дніпропетровську. Відповідно до статті 88 ЦПК України у зв'язку з задоволенням позову суд присуджує стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею і документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved