Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-11 00:00:00

Звернувшись до суду з позовом та уточнивши заявлені позовні вимоги, [PERSON] просить визнати за ним право власності на житловий будинок № 69 по вул. Скелєвій в смт. Луганське Бахмутського району Донецької області, що залишилось після смерті [PERSON], померлої 24 грудня 1989 року, посилаючись на те, що він є онуком [PERSON] Його бабусі на праві приватної власності належало домоволодіння № 69 по вул. Скелєва в смт. Луганське Донецької області. 24.12.1989 року померла його бабуся [PERSON] Після її смерті залишилось відповідне спадкове майно. Крім нього спадкоємців на спадкове майно немає. Він є єдиним спадкоємцем відповідного майна після смерті [PERSON] Після смерті баби він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, однак свідоцтво про право на спадщину не оформляв, оскільки вважав, що на підставі положень ЦК Української РСР 1963 року він прийняв спадкове майно. Представник позивача [PERSON], будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи, у судове засідання не зявилась, надавши суду заяву про підтримання предявлених позовних вимог у повному обсязі та розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] селищна рада Бахмутського району Донецької області, будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, у судове засідання участь представника не забезпечив, надавши суду заяву про визнання позовних вимог [PERSON] та розгляд справи без їх участі. Дослідивши всі обставини у справі та перевіривши їх доказами, суд вважає, що предявлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: У судовому засіданні встановлено, що 24 грудня 1989 року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії V-НО № 367155, виданим 25 грудня 1989 року виконкомом Луганського селищної ради Артемівського району Донецької області. [PERSON] на підставі права власності належало домоволодіння за адресою: с. Луганське, вул. Скелєва, буд. 69, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на домоволодіння від 18.05.1969 року. Як вбачається з довідки Другої бахмутської державної нотаріальної контори від 07.06.2017 року № 702/01-16, після смерті [PERSON], померлої 24.12.1989 року, спадкова справа не відкривалась та свідоцтво про право на спадщину не видавалось. Відповідно до п. 5 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до абз. 3 п. 1 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7 у разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Тобто, [PERSON] фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, оскільки на момент відкриття спадщини проживав разом зі спадкодавцем, організував похорон спадкодавця, користувався відповідним майном. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що за позивачем, як спадкоємцем за законом після смерті баби [PERSON] слід визнати право власності на спадкове майно.

Outcome: approved