Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-21 00:00:00

І. Виклад позиції позивача та відповідача. 21 травня 2020 року представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача про звернення стягнення на предмет застави, у якому просив вилучити у відповідача транспортний засіб, який є предметом застави, а саме автомобіль VOLKSWAGEN Passat 2.0, 2012 р.в., колір чорний, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , актуальний номерний знак [NUMBER] , та передати позивачу на період реалізації; в рахунок погашення кредитних зобов`язань на користь позивача за кредитним договором №910.16825, укладеним між позивачем та [PERSON] в сумі 346\~410, 38 грн. звернути стягнення на предмет застави, який належить відповідачу, а саме автомобіль VOLKSWAGEN Passat 2.0, 2012 р.в., колір чорний, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , актуальний номерний знак [NUMBER] , шляхом реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження за ціною, визначеною за результатами таких торгів; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 26 липня 2012 року між позивачем та [PERSON] (далі по тексту - позичальник) укладено кредитний договір №910.16825, за умовами якого позичальник отримала 296\~097, 91 грн., у т.ч. на купівлю транспортного засобу VOLKSWAGEN Passat 2.0, 2012 р.в., колір чорний, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] . Строк користування кредитними коштами за Кредитним договором до 26.07.2019 року. Частина грошових коштів була перерахована на купівлю (фінансування купівлі) вказаного автомобіля, а решта перерахована на фінансування страхового платежу та інших витрат пов`язаних із купівлею автомобіля. Позивач взяті на себе зобов`язання виконав у повному обсязі. Позичальник, у свою чергу, не виконала зобов`язання за Кредитним договором (останній платіж вчинено 26.02.2014 року), станом на 25.01.2016 року заборгованість до стягнення складає 346\~410, 38 грн., з них: - 199\~899, 28 грн. основний борг; - 57\~473, 74 грн. прострочений борг; - 76\~358, 92 грн. прострочені проценти; - 2\~867, 39 грн. строкові проценти; - 2\~408, 60 грн. дебіторська заборгованість; - 7\~402, 45 грн. інші штрафні санкції. Для забезпечення виконання кредитних зобов`язань між позивачем та позичальником було укладено договір застави транспортного засобу, який належав їй на праві приватної власності. На підставі договору застави, транспортний засіб, що є предметом спору, зареєстровано в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. Також, за умовами вказаного договору застави, відчуження предмету застави здійснюється заставодавцем тільки за письмовою згодою заставодержателя. Всупереч зазначеному, та без письмової згоди позивача, заставодавцем було відчужено предмет застави, актуальним власником якого є відповідач по справі [PERSON] , із д.н.з. [NUMBER] . За таких обставин, здійснена позичальником реалізація предмету застави без припинення обтяжень, не припиняє застави, тому застава зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до відповідача, отже на транспортний засіб може бути звернуто стягнення з підстав, передбачених ст. ст. 25, 26 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». ІІ. Процесуальні дії суду у справі. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 09.06.2020 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 08.09.2020 року задоволено клопотання представника позивача, витребувано докази від Головного сервісного центру МВС України інформацію про актуального власника транспортного засобу. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 10.11.2020 року визнано обов`язковою явку представника позивача АТ «Ідея Банк» у судове засідання для надання особистих пояснень по справі. Судове засідання призначено на 01.12.2020 року. У зв`язку з неявкою учасників справи розгляд справи відкладено на 16.12.2020 року. У судовому засіданні проведеному в режимі відео конференції Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 16.12.2020 року залучено до участі у справі у якості\~третьої особи,\~яка не\~заявляє самостійних\~вимог щодо\~предмету спору [PERSON] . Судове засідання відкладено на 01.02.2021 року. У судовому засіданні проведеному в режимі відео конференції, у зв`язку з неявкою відповідача та третьої особи, а також відсутності доказів направлення судової кореспонденції на адреси відповідача та третьої особи, розгляд справи відкладено на 22.03.2021 року. Представник позивача в судове засідання, що призначено в режимі відео конференції не з`явився, 22.03.2021 року подав клопотання про проведення судового засідання та розгляду справи за його відсутності через неможливість приймати участь у судовому засіданні через відсутність відео зв`язку із Херсонським міським судом Херсонської області, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, проти вирішення справи у заочному порядку та ухвалення заочного рішення не заперечував. У судове засідання у час призначений для розгляду справи за суттю, відповідач повторно не з`явився. Про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, зокрема шляхом направлення судових повісток про виклик за відомим суду зареєстрованим у встановленому законом порядком місцем його проживання, опублікування оголошень на офіційному веб-сайті судової влади України: https://court.gov.ua/unknown/sud2125. У судове засідання у час призначений для розгляду справи за суттю, [PERSON] не з`явилася. Про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, зокрема шляхом направлення судових повісток про виклик за відомим суду зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання, опублікування оголошень на офіційному веб-сайті судової влади України: https://court.gov.ua/unknown/sud2125. ЄСПЛ у рішенні у справі «В`ячеслав Корчагін проти Росії» (№12307/16) визначив, що якщо повістку було направлено за однією з відомих адрес, а особа ухиляється від її отримання, то особа може стежити за ходом справи з офіційних джерел, таких як веб - сторінка суду, а тому право такої особи на справедливий суд, гарантоване ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод порушено не було. Як передбачено п.2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. У встановлений процесуальним законодавством строк, відповідач будучи повідомленим належним чином, відзиву на позов не подав про причини неможливості вчинення процесуальних дій суду не повідомлено. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, враховуючи згоду представника позивача про розгляд справи у його відсутності у заочному порядку із ухвалення рішення при заочному розгляді справи на підставі поданих позивачем документів та повторної неявки у судове засідання належним чином повідомленого про день, час та місце судового розгляду справи відповідача і відсутності будь-яких заяв від нього, суд постановив розглянути справу за відсутності учасників справи із ухваленням заочного рішення, крім того, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч. 8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. ІІІ. Фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст правовідносин. Судом встановлено, що 26 липня 2012 між ПАТ «Ідея Банк» (перейменовано на АТ «Ідея Банк») та [PERSON] укладено кредитний договір №910.16825, за умовами якого остання отримала кредит в розмірі 296\~097, 91 грн. на строк 84 міс., у тому числі на купівлю (фінансування купівлі) транспортного засобу VOLKSWAGEN Passat 2.0, 2012 р.в., номер кузова [NUMBER] (п 1, 2 Договору). Додатком №1 до Договору встановлено графік щомісячних платежів з повернення кредиту. Крім того, встановлено реальну процентну ставку по кредиту у розмірі 28, 33% річних. Додатком №2 до Договору є Положення про загальні умови кредитних договорів та забезпечення кредитів заставою транспортного засобу, яке підписано [PERSON] . Згідно довідки-повідомлення від 26 липня 2012 року [PERSON] підтвердила, що Банк надав їй в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту. Меморіальним ордером №10 від 27 липня 2012 року та меморіальними ордерами №910.16825 від 27 липня 2012 року підтверджено факт отримання [PERSON] грошових коштів у вказаному в кредитному договорі розмірі. Згідно детального розрахунку по кредиту №910.16825 станом на 25.01.2016 року заборгованість [PERSON] до стягнення складає 346 410, 38 грн., з них: - 199 899, 28 грн. основний борг; - 57 473, 74 грн. прострочений борг; - 76 358, 92 грн. прострочені проценти; - 2 867, 39 грн. строкові проценти; - 2 408, 60 грн. дебіторська заборгованість; - 7 402, 45 грн. інші штрафні санкції. В забезпечення виконання кредитних зобов`язань, між позивачем та [PERSON] 29 серпня 2012 року укладено договір застави транспортного засобу №910.16825. За Договором застави для забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором 910.16825 від 26 липня 2012 року заставодавець передала у заставу заставодержателю транспортний засіб марки VOLKSWAGEN Passat 2.0, 2012 р.в., номер кузова [NUMBER] , реєстраційний № [NUMBER] , зареєстрований ВРЕР ДАІ з обслуговування м. Миколаїв УДАІ УМВС у Миколаївській області 26 липня 2012. Транспортний засіб належить заставодавцю на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , виданого ВРЕР ДАІ з обслуговування м. Миколаїв УДАІ УМВС у Миколаївській області 26 липня 2012. (п. 1 пар. 1 Договору застави) Відповідно до п. 2 параграфу 2 Договору застави, відчуження, заміна, обтяження предмету застави будь-яким зобов`язанням здійснюється заставодавцем тільки за письмовою згодою заставодержателя. Пунктом 1 параграфу 2, пунктом 1 параграфу 5 Договору застави передбачено, що у разі невиконання зобов`язань за кредитним договором, заставодержатель має право одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмету застави. Відповідно до витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна №38599108 від 02.11.2012 року до Реєстру внесено приватне обтяження застави рухомого майна, а саме - VOLKSWAGEN Passat 2.0, 2012 р.в., номер кузова [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , легковий седан-В, колір чорний. Вказане додатково підтверджено витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна №65654744 від 12.05.2020 року. Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 29 серпня 2019 року у справі №490/892/16-ц, залишеним без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 12 грудня 2019 року, стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Ідея Банк» заборгованість за договором №910.16825 від 26 липня 2012 року в сумі 346 410, 38 грн., з них: 199 899, 28 грн. основний борг; 57 473, 74 грн. прострочений борг; 76 358, 92 грн. прострочені проценти; 2 867, 39 грн. строкові проценти; 2 408, 60 грн. дебіторська заборгованість; 7 402, 45 грн. інші штрафні санкції. В задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет застави шляхом продажу автомобіля ПАТ «Ідея Банк» будь-якій третій особі покупцю від імені власника та вилучення транспортного засобу та передачі його позивачу на період реалізації відмовлено з підстав такого звернення в позасудовому порядку. За інформацією з Головного сервісного центру МВС станом на 15 вересня 2020 року власником автомобіля VOLKSWAGEN Passat 2.0, 2012 р.в., номер кузова [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] (попередній д.н.з. [NUMBER] ), легковий седан-В, колір чорний, є [PERSON] , [INFO] відповідно до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 11 лютого 2016 року. ІV. Оцінка Суду. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При вирішенні цивільного спору суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. Правовідносини між сторонами в даній справі регулюються ЗУ «Про заставу», ЦК України, ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». За змістом ст. 1 ЗУ «Про заставу» та ст. 572 ЦК України застава є способом забезпечення зобов`язань. У силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до ч. 1 ст. 587 ЦК України особа, яка володіє предметом застави, зобов`язана, якщо інше не встановлено договором: 1) вживати заходів, необхідних для збереження предмета застави; 2) утримувати предмет застави належним чином; 3) негайно повідомляти другу сторону договору застави про виникнення загрози знищення або пошкодження предмета застави. Згідно ч. 4 ст. 577 ЦК України моментом реєстрації застави є дата та час внесення відповідного запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Згідно з ч. 2 ст. 586 ЦК України заставодавець має право відчужувати предмет застави, передавати його в користування іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 27 ЗУ «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи; застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги, на іншу особу. Зазначені норми застосовуються з урахуванням ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна. Відповідно до ч. 3 ст. 9 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: 1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; 2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна. За ст. 10 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено, що у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 ЦК України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень. Згідно ст. 12 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» взаємні права та обов`язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом. Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. На підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом. За таких обставин реалізація майна, що є предметом застави, без припинення обтяжень, не припиняє заставу, тому застава зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи. Вказане узгоджується з правовими висновками ВС України у постановах від 03.04.2013 року у справі №6-7цс13, від 19.11.2014 року у справі №6-168цс14, та у постанові КЦС у складі ВС від 10 жовтня 2019 року у справі № 463/3582/17, від 05.02.2020 року у справі №569/11433/15-ц. Отже, в силу положень Закону, зміна власника спірного автомобіля не створює перешкод позивачу в реалізації ним свого права як заставодержателя цього майна права звернення стягнення. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За вимогами частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. При цьому, згідно статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Як роз`яснено у пункті 9.\~Постанови Пленуму ВСУ від 30.03.2012 р. № 5, право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4\~ЦПК України). Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред`явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості не є перешкодою для пред`явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена. Як вбачається з матеріалів справи, АТ «Ідея Банк», обрало у якості способу захисту свого порушеного права внаслідок неналежного виконання зобов`язань за Кредитним договором № 910.16825 від 29.08.2012 року боржником [PERSON] , звернення стягнення на предмет застави, який на час розгляду справи відчужено [PERSON] на користь [PERSON] і у відповідності до інформації з Головного сервісного центру МВС станом на 15 вересня 2020 року належить [PERSON] , а саме автомобіль VOLKSWAGEN Passat 2.0, 2012 р.в., колір чорний, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , актуальний номерний знак [NUMBER] , шляхом реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження за ціною, визначеною за результатами таких торгів. При вирішенні питання про спосіб звернення стягнення суд виходить з такого. Відповідно до статті 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження: 1) передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання в порядку, встановленому цим Законом; 2) продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах; 3) відступлення обтяжувачу права задоволення забезпеченої обтяженням вимоги у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги; 4) переказ обтяжувачу відповідної грошової суми, у тому числі в порядку договірного списання, у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є гроші або цінні папери; 5) реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса. Обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зокрема, продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем. Таким чином, заставодержатель на власний розсуд обирає спосіб звернення стягнення на предмет\~забезпечувального обтяження,\~та в силу пункту 2 частини 1 статті 26 Закону, має право звернути стягнення шляхом продажу заставного майна від свого імені будь-якій особі покупцю або на публічних торгах. При цьому, згідно частини 2 статті 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються: 1) загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті обтяжувачу з вартості предмета забезпечувального обтяження; 2) опис рухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги обтяжувача; 3) заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; 4) спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону; 5) пріоритет та розмір вимог інших обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, які підлягають задоволенню з вартості предмета забезпечувального обтяження; 6) початкова ціна предмета забезпечувального обтяження для його подальшої реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження. З огляду на вищезазначене, суд, оцінивши докази в їх сукупності, приходить до висновку, що вимоги про звернення стягнення на предмет заставного майна є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Щодо вимог про вилучення [PERSON] заставного майна на період до його реалізації. За частиною 2 статті 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються, крім іншого: заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні. Позивач у позовних вимогах просив вилучити у відповідача транспортний засіб, який є предметом застави, а саме автомобіль VOLKSWAGEN Passat 2.0, 2012 р.в., колір чорний, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , актуальний номерний знак [NUMBER] , та передати позивачу на період реалізації, разом з тим, в ході розгляду справи та з пояснень наданих стороною позивача судом не встановлено та не доведено належними та допустимими доказами необхідності забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження шляхом передачі його в управління позивачу на період до його реалізації. Окрім цього, умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, врегулювано Законом України «Про виконавче провадження». Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. У відповідності до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження», під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Аналогічні приписи містить в собі п. 6 Розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень. Відповідно до ч.1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Згідно ст. 20 Закону України «Про заставу» звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Звернення стягнення на заставлене майно державного підприємства (підприємства, не менше п`ятдесяти відсотків акцій (часток, паїв) якого є у державній власності) здійснюється за рішенням суду. Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем, приватним виконавцем на підставі виконавчого листа суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріусів у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором. Враховуючи приписи норм діючого законодавства, саме державним (приватним) виконавцем, у порядку виконання рішення суду щодо звернення стягнення на предмет застави, здійснюються всі передбачені чинним законодавством України дії для його подальшої реалізації на торгах у порядку виконавчого провадження, а тому вилучення автомобіля VOLKSWAGEN Passat 2.0, 2012 р.в., колір чорний, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , актуальний номерний знак [NUMBER] , й передача предмету застави АТ «Ідея Банк» на період його реалізації є необґрунтованою, у зв`язку з чим позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають. Вирішуючи спір, суд враховує, що право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві та задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості за договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена, не є перешкодою для пред`явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави. Згідно витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна №38599108 від 02 листопада 2012 року до Державного реєстру обтяжень рухомого майна, на підставі Договору застави транспортного засобу від 29 серпня 2012 року, внесено реєстраційний запис про приватне обтяження (заставу рухомого майна) автомобіля VOLKSWAGEN Passat 2.0, 2012 р.в., номер кузова [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , легковий седан-В, колір чорний, з терміном дії обтяження по 02 листопада 2011 року, тобто наступне його відчуження здійснювалося під час дії обтяження, за відсутності згоди обтяжувача, з урахуванням чого у тому числі АТ «Ідея Банк», як заставодержатель, має право на задоволення своїх вимог за рахунок предмета застави, відповідно до приписів статей 25, 26 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог та їх задоволення в частині звернення стягнення на предмет застави, автомобіль VOLKSWAGEN Passat 2.0, 2012 р.в., колір чорний, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , актуальний номерний знак [NUMBER] , який належить [PERSON] , шляхом реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження за ціною, визначеною за результатами таких торгів в рахунок погашення кредитних зобов`язань на користь позивача за кредитним договором №910.16825, укладеним між позивачем та [PERSON] в сумі 346 410, 38 грн., в іншій частині позовних вимог позов задоволенню не підлягає з обставин викладених вище. З урахуванням викладеного позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. V. Заходи забезпечення позову (заяви). Заходи забезпечення позову (заяви) судом не застосовувалися. VI. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до статті 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача судовий збір, витрати по сплаті якого понесені позивачем і документально підтвердженні. Зокрема, згідно меморіального ордеру №3045861 від 08 травня 2020 року позивачем сплачено 5 196, 16 грн. судового збору, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування судового збору.

Outcome: partial