Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-14 00:00:00

І. Виклад позиції позивача. 24\~листопада 2020\~року позивач\~звернулася до\~суду з\~позовом до відповідача про збільшення розміру аліментів, у якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 15.06.2021 року, просила змінити спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Суворовського районного суду м. Херсона №2120/9990/12 від 16.11.2012 року та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки [PERSON] [INFO] у розмірі ј частини від усіх видів доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили та до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішенням Суворовського районного суду м. Херсона №2120/9990/12 від 16.11.2012р. стягнуто з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 22.08.2012 року і до повноліття дитини. На підставі вказаного рішення було видано виконавчий лист та стягуються аліменти. Оскільки розмір аліментів що стягуються з відповідача на даний час не забезпечує належне утримання дитини, позивач звернулась до суду із вказаним позовом. ІІ. Виклад позиції відповідача. 17.05.2021 року через канцелярію суду відповідач подав заяву, у якій позовні вимоги визнав, судове засідання просив провести без його участі. ІІІ. Процесуальні дії суду у справі. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 30.11.2020 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення зазначених у ній недоліків. 19.04.2021 року позивач на виконання вимог ухвали про залишення позову без руху подала заяву про усунення недоліків. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 20.04.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 17.05.2021 року. У зв`язку з неявкою позивача розгляд справи відкладено на 15.06.2021 року. У судове засідання позивач не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в уточненій редакції та просила їх задовольнити. У судове засідання відповідач не з`явився, 17.05.2021 року через канцелярію суду відповідач подав заяву, у якій позовні вимоги визнав, судове засідання просив провести без його участі. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, якщо клопотання про розгляд справи заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Таким чином, враховуючи згоду сторін про розгляд справи у їх відсутності, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи, крім того, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. З`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані сторонами докази та повідомлені ними обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. ІV. Фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст правовідносин. Судом встановлено, що батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , про що 25.01.2005 року Суворовським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Херсонського міського управління юстиції зроблено актовий запис №31 та видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] . Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 16.11.2012 року у справі №2120/9990/12 розірвано шлюб, зареєстрований 07.12.2000 року Горохівською сільською радою Снігурівського району Миколаївської області, актовий запис №17, між [PERSON] та [PERSON] . Після розірвання шлюбу [PERSON] залишено прізвище « [PERSON] ». Стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 500 грн. щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку починаючи з 22.08.2012 року, І до досягнення дитиною повноліття. За Договором №36 від 29.07.2020 року [PERSON] отримує платну освітню послугу у Херсонському кооперативному економіко-правовому коледжі. За інформацією з АСВП на виконанні у Суворовському РВ ДВС у місті Херсоні ПМУ МЮ (м. Одеса) перебуває ВП №37521488, у якому боржником є [PERSON] , а стягувачем [PERSON] . Оцінка Суду. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 і 11 Конвенції» та є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У відповідності до ч. 2 ст. 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Приписами ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дітей і проживання батьків окремо від них не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дітей. Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами, внесеними Протоколом № 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебуванні в шлюбі та у випадку його розірвання. Статтею 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Виходячи з вищенаведеного, сторони мають рівні права та обов`язки по утриманні та матеріальному забезпеченні дітей, а отже не тільки позивач, тобто той з батьків з ким проживає дитина, але й відповідач зобов`язані утримувати своїх малолітніх (неповнолітніх) дітей. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини, а отже і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. За змістом наведеної норми суд визначає аліменти у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором одержувача аліментів, і водночас змінює спосіб стягнення аліментів за позовом одержувача аліментів. При цьому закон не визначає необхідних умов чи підстав для визначення чи зміни способу стягнення аліментів, - визначення способу стягнення аліментів є виключно правом одержувача аліментів. Крім того, згідно з ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже, Сімейний кодекс України встановлює підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду. Отже, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце як внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів, так і внаслідок бажання стягувача змінити спосіб стягнення аліментів в силу інших обставин. Водночас, правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями статей 182-184, 192 СК України. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають значення. Відповідно до частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. За змістом п. 23 постанови Пленуму ВСУ № 3 від 15.05.2003 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» при зміні розміру аліментів, аліменти в новому розмірі сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Дослідивши матеріали справи, взявши до уваги позицію позивача щодо підтримання позовних вимог та визнання позову відповідачем, суд враховує, що за час, який минув після стягнення аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 500, 00 грн., значно збільшився законодавчо визначений розмір прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років, а інфляційні процеси, які відбулися в державі за останні роки не дозволяють позивачу забезпечити належне матеріальне утримання доньки, а також її нормальний фізіологічний розвиток на первісно визначену судом суму аліментів. З урахуванням викладеного, зважаючи на гарантоване державною право дитини на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, враховуючи розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, рівність обов`язку батьків щодо утримання дітей, матеріальне становище сторін, суд вважає, що заявлені позивачем вимоги ґрунтуються на вимогах закону та є такими, що підлягають задоволенню шляхом зміни способу стягнення присуджених раніше судом аліментів з визначеної твердої грошової суми у розмірі 500,00 грн. на стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі ј частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. У зв`язку зі зміною способу стягнення аліментів та збільшення їх розміру виконавчий лист, виданий Суворовським районним судом м. Херсона у справі №2120/9990/12 після набрання цим рішенням законної сили необхідно відкликати. Згідно з п.1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. VІ. Заходи забезпечення позову (заяви). Заходи забезпечення позову (заяви) судом не застосовувалися. VIІ. Розподіл судових витрат між сторонами. За статтею 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача. У відповідності до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. Приймаючи до уваги звільнення позивача від сплати судового збору за подання до суду позову про зміну способу стягнення аліментів, ураховуючи задоволення позовних вимог, з відповідача в дохід держави підлягає до стягнення судовий збір визначений за ставками встановленими ЗУ «Про судовий збір» станом на 2020 рік, час подання до суду позову майнового характеру у розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved