Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-11 00:00:00

І. Виклад позиції позивача та відповідача. 12 березня 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив розірвати шлюб, зареєстрований між сторонами відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Херсоні, про що 12 липня 2014 року зроблено актовий запис за №337 та стягнути з відповідача понесені ним судові витрати. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 12.07.2014 року між сторонами зареєстровано шлюб. Від вказаного шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Протягом останнього часу шлюбні відносини між позивачем та відповідачем ускладнились. Спільне життя не склалося у зв`язку з тим, що у сторін різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Вони втратили взаємоповагу та почуття любові один до одного, в зв`язку з чим шлюбні відносини припинені. Фактично сім`я розпалася і збереження її неможливо. На теперішній час сторони проживають окремо, шлюб носить формальний характер, а тому підлягає розірванню. Зазначив, що відповідач не бажає оформити розлучення через відділ РАЦСу. На підставі зазначеного, позивач змушений звернутись до суду з вказаним позовом. Позивач вважає примирення не можливим. 07.05.2020 року відповідач через канцелярію суду подала заяву, у якій зазначила, що проти розірвання шлюбу не заперечує, позов визнала у повному обсязі. Підтвердила, що неповнолітніх дітей з позивачем немає, спільної згоди щодо розірвання шлюбу в органах РАЦСу сторони не дійшли, хоча вона б не заперечувала проти розірвання шлюбу у органах РАЦСУ, якби позивач запропонував би їй. ІІ. Процесуальні дії суду у справі. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 13.03.2020 року позов залишено без руху, позивачу надано строк на усунення зазначених у ній недоліків. 03.04.2020 року на адресу суду надійшла заява від позивача про усунення недоліків на виконання вимог ухвали про залишення позову без руху, яку відповідно до Журналу реєстрації вхідної кореспонденції передано судді 21.04.2020 року. Відповідно до наказу Херсонського міського суду Херсонської області суддя Булах Є .М. з 30.03.2020 року по 17.04.2020 року перебувала у відпустці, у зв`язку із чим питання про відкриття провадження у справі вирішено після закінчення відпустки. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 24.04.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Розгляд справи по суті призначено на 12.05.2020 року. Позивач в судове засідання не з`явився, 04.05.2020 року через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилася, 07.05.2020 року через канцелярію суду надала заяву, у якій зазначила, що проти розірвання шлюбу не заперечує, позов визнала у повному обсязі. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Таким чином, розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. ІІІ. Фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст правовідносин. Судом встановлено, що 12.07.2014 року між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] укладено шлюб, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Херсоні 12.07.2014 року складено відповідний актовий запис №337 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Прізвище сторін після одруження не змінювалися. На час розгляду справи неповнолітніх дітей у подружжя немає. Спору про поділ майна, що є спільною власністю, між сторонами немає. Перешкод для пред`явлення позову про розірвання шлюбу Судом не встановлено. ІV. Оцінка Суду. Відповідно до статті 51 Конституції України, частини першої статті 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно із частиною першою статті 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Частиною другою статті 112 СК передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно із Постановою Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Як вбачається з матеріалів справи, спільне подружнє життя у сторін не склалося, вони припинили шлюбні стосунки і поновлювати їх не мають наміру, примирення і збереження сім`ї є неможливим, що у тому числі підтверджується заявою відповідача про визнання позову. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право за статтею 113 СК України після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після укладення шлюбу прізвище відповідача не змінювалося. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. За таких обставин, враховуючи фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, беручи до уваги наявність неповнолітніх дітей та інші обставини життя подружжя, Суд знаходить підстави для розірвання шлюбу, оскільки його збереження суперечило б інтересам сторін. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що шлюб необхідно розірвати. V. Заходи забезпечення позову (заяви). Заходи забезпечення позову (заяви) судом не застосовувалися. VI. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 1 та 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Квитанцією №ПН884 від 12.03.2020 року підтверджується, що позивач при зверненні до суду сплатив суму судового збору у розмірі 840,80 грн. Відповідно до положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України, що кореспондується зі змістом ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи викладені норми чинного законодавства України та ту обставину, що відповідач визнала позов до початку розгляду справи по суті, позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при зверненні до суду з даним позовом у розмірі 420,40 грн. З відповідача ж підлягає до стягнення на користь позивача 420,40 грн. в рахунок відшкодування понесених витрат на оплату судового збору.

Outcome: approved