Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-07 00:00:00

Звернувшись до суду, позивач посилається, що 03.04.2013 між [PERSON] та ПАТ «Альфа-Банк», було укладено кредитний договір № 500906350 на суму 11700.00 грн.. Зазначає, що на даний час відповідно до укладеного договору факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ від 10.10.2016 до позивача перейшло право вимоги за вказаним кредитним договором, а саме право вимоги до відповідача щодо кредиторської заборгованості за вказаним кредитним договором на загальну суму 31860.12 грн., з якої: 9865.10 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 9945.02 грн. - заборгованість за відсотками та комісією; 12050.00 грн. пеня, штраф, неустойка. Просить стягнути з відповідача на свою користь вказану суму заборгованості та понесені у справі судові витрати. Представник позивача, будучи належним чином повідомленим, в судове засідання не зявився, подавши натомість заяву, якою позов підтримав та просив розглянути спір за його відсутності. Відповідач, будучи належним чином повідомленим через оголошення у пресі, у судове засідання не зявився, про причину своєї неявки суд не повідомив, заперечення на позов та заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не подав. За викладеного та зі згоди позивача суд ухвалює рішення у відсутності позивача при заочному розгляді справи на підставі наявних доказів, що відповідає положенням ст.ст. 169, 224 ЦПК України та за вимогами\~ частини\~ другої\~ статті 197 цього Кодексу не здійснювати фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлено, що 03.04.2013 між [PERSON] та ПАТ «Альфа-Банк», було укладено кредитний договір № 500906350 на суму 11700.00 грн., право вимоги за яким до відповідача щодо кредиторської заборгованості відповідно до укладеного договору факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ від 10.10.2016 перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». Заборгованість за тілом кредиту на час звернення позивача до суду із позовом склала 9865.10 грн., по відсотках 3205.82 грн., по комісії 6739.20 грн.. Викладене підтверджується отриманими у справі письмовими доказами, якими є: ●Анкета-заява [PERSON] на отримання кредиту (а.с. 4); ●Кредитний договір № 500906350 від 03.04.2013 з Додатком № 1 ( а.с. 5-6); ●Анкета-заява [PERSON] про акцепт (а.с. 7); ●Розписка [PERSON] про отримання платіжної картки (а.с. 8); ●Розрахунок заборгованості за кредитним договором № 500906350 від 03.04.2013 (а.с. 11); ● Повідомлення кредитора на імя відповідача про необхідність сплати заборгованості за кредитним договором від 19.10.2016 (а.с. 12); ●Повідомлення кредитора на імя відповідача про необхідність сплати заборгованості за кредитним договором від 24.10.2016 (а.с. 13); ●Договір факторингу від 30.09.2014 (а.с. 14-16); ●Договір факторингу від 10.10.2016 та акт приймання-пердачі (а.с. 17-20). Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Аналогічні положення містяться у 15 та 16 статтях ЦК України, за якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За вимогами ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень статті 11 вказаного Кодексу суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказів. Відповідно до статті 60 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов»язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині подання ними доказів та заяви клопотань. З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу на підставі тих доказів, які є у матеріалах справи і вважає, що їх достатньо для розгляду цієї справи по суті. Судом встановлено, що правовідносини, які виникли між сторонами регулюються ст.ст. 258, 526, 530, 550, 551, 612, 631, 1050, 1054 ЦК України. Відповідного до ч. 2 ст.1054 вказаного Кодексу, до відносин за кредитним договором застосовуються положення про договір позики. При цьому ст.1050 цього Кодексу визначає наслідки порушення договору позичальником: «…якщо договором встановлений обов»язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому». За вимогами ст. 526 ЦК України зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.ст. 530, 631 ЦК України, якщо у зобовязання встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк і закінчення останнього не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Як вбачається із встановлених у судовому засіданні обставин спору, відповідач взятих на себе за укладеним кредитним договором зобовязань належним чином не виконує, що спричинило виникнення кредитної заборгованості по тілу кредиту в сумі 9865.10 грн. та заборгованість за відсотками та комісією на загальну суму 9945.02 грн., з яких 3205.82 грн. відсотки за користування кредитом, 6739.20 комісія. Розрахунок позивача вказаних сум заборгованості за кредитним договором у суду сумнівів не викликає, а тому судом приймається як належний та допустимий доказ таких обставин. На разі, суд не погоджується з наданим позивачем розрахунком штрафних санкцій на загальну суму 12050.00 грн.. При цьому суд виходить із наступного. Згідно із ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсот\-ках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме й нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (чч.1-2 ст.551 ЦК України). Як вбачається зі змісту кредитного договору № 500906350 від 03.04.2013 позичальник в особі відповідача зобовязався за повне або часткове прострочення повернення Кредиту та/або сплати процентів за користування ним та/або комісій, якщо сплата комісій передбачена Розділом 1 цього Договору та/або інших платежів за Договором сплатити Банку штраф у розмірі - якщо сума кредиту становить суму грошових коштів у розмірі до 19999.99 грн. 150.00 грн. за перший прострочений платіж, та 350.00 гривень за кожний наступний прострочений поспіль платіж. За загальним правилом, період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобовязання, не може перевищувати 1 рік (п.1 ч. 2 ст. 258 ЦК України). При цьому, виходячи із правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до ст. 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Разом з тим, як вбачається зі встановлених обставин спору, позивачем розмір штрафних санкцій обраховано за період з 03.04.2013 по 04.10.2016 включно, тоді як останній у відповідності до положень п.1 ч.2 ст.258 ЦК України мав бути обрахований в межах одного року до дня предявлення позову (10.09.2017), а саме за період з 09.09.2016 по 09.09.2017. Таким чином, стягненню підлягає розмір штрафних санкцій в межах предявлених вимог за період 09.09.2016 по 04.10.2016, що становить суму 293.54 грн.. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. Порушене право позивача підлягає судовому захисту шляхом стягнення на його користь з відповідача у справі заборгованості за тілом кредиту в сумі 9865.10 грн., 3205.82 грн. - по відсотках за користування кредитом, 6739.20 грн. комісії, 293.54 штрафних санкцій, а всього - 20103.66 грн.. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.\~ За викладеного підлягають частковому стягненню з відповідача на користь позивача понесені останнім у справі судові витрати по оплаті судового збору та виклику відповідача у судове засідання через оголошення у пресі, що становить суму 1262.00 грн. (1600.00 + 400.00) х 63.1%) : 100% = 1262.00 грн.).

Outcome: partial