Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-15 00:00:00

Звернувшись до суду з позовом, [PERSON] , який діє в інтересах [PERSON] , просить визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за законом на грошову суму недоотриманої пенсії, що належала [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , що становить залишок невиданої пенсії в розмірі 42 772,78 грн., та зобов`язати Бахмутсько-Лиманське об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (далі за текстом - Бахмутсько-Лиманське ОУ ПФУ Донецької області) виплатити позивачу зазначений залишок недоотриманої пенсії, посилаючись на те, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , який був чоловіком [PERSON] та батьком відповідача [PERSON] За життя померлого йому належала пенсія в розмірі 85 545,57 грн., яку він не отримав в Бахмутсько-Лиманському ОУ ПФУ Донецької області та яка увійшла до складу спадщини. 15.06.2018 року Першою бахмутською державною нотаріальною конторою видано позивачу свідоцтво про право на спадщину лише на 1/2 частку спадкового майна, оскільки відповідач [PERSON] фактично прийняв спадщину, але не оформив спадкових прав, що підтверджується записом в домовій книзі, а тому нотаріус вважає, що [PERSON] є спадкоємцем першої черги, оскільки про відмову від спадщини він протягом встановленого строку не заявив. Проте позивач вважає, що вона має право на всю спадщину, в той час, як [PERSON] прав на спадщину не має, оскільки хоч і був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , однак фактично за місцем реєстрації не проживав з квітня 1999 року, а померлий фактично проживав, як внутрішньо переміщена особа, з 10.04.2014 року за адресою: [ADDRESS] , а з 01.05.2017 року за адресою: [ADDRESS] . Отже, оскільки [PERSON] протягом стоку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини після померлого [PERSON] , він є таким, що не прийняв спадщину, а відтак позивач вважає, що є єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після померлого [PERSON] , проте неможливість нотаріального оформлення [PERSON] спадкових прав на всю спадкову масу призвела до порушення її прав, з огляду на що вона вимушена звернутися з даним позовом до суду. Позивач [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилась, її представником - адвокатом Гуревичем М.Г. подано до суду заяву про підтримання позовних вимог у повному обсязі та розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, надавши суду заяву про розгляд справи без його участі та визнання позовних вимог [PERSON] Відповідач Бахмутсько-Лиманське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, у судове засідання участь представника не забезпечив, в.о. начальника зазначеної установи Малаховою О. подано відзив на позовну заяву, у якому зазначено про розгляд справи без участі представника відповідача. Згідно відзиву на позовну заяву представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки позивач згідно свідоцтва про право на спадщину від 15.08.2018 року у серпні 2018 року отримала належну їй 1/2 частку недоотриманої пенсії у розмірі 42 772,79 грн., за другою часткою недоотриманої пенсії син позивача [PERSON] не звертався, отже у Управління відсутні підстави для видачі частки недоотриманої пенсії (а.с. 49-50). Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , одружились 29 грудня 1968 року, що вбачається копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 29.12.1968 року (а.с. 7). Обставина того, що відповідач [PERSON] , [INFO] , є сином позивача та її померлого чоловіка, визнається учасниками справи, у зв`язку з чим у відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає. 27 липня [INFO] у смт. Софіївка м. Єнакієве Донецької області [PERSON] помер, що вбачається з копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 03.10.2017 року (а.с. 10). Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.06.2018 року, виданого державним нотаріусом Першої бахмутської державної нотаріальної контори Шелларом В.Л., спадкоємцями майна [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , є його дружина [PERSON] , [INFO] , на 1/2 частку спадщини та син [PERSON] , [INFO] , на 1/2 частку у спадщині, яка складається з грошової суми недоотриманої пенсії, яка належала спадкодавцю на підставі довідки Пенсійного фонду України Бахмутське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області від 03.03.2018 року за № 3698/04, вартість спадкового майна - 85 545,57 грн. (а.с. 13). З копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого Микитівським РВ Горлівського МУ УМВС України у Донецькій області 05.07.1999 року (а.с. 8) та копії домової книги (а.с. 14-18) вбачається, що відповідач [PERSON] з 06.08.1999 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] року - [ADDRESS] , де також був зареєстрований і померлий [PERSON] , що вбачається з копії вищезазначеної домової книги та паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого Микитівським РВ Горлівського МУ УМВС України у Донецькій області 20.10.1997 року (а.с. 23). При цьому, згідно копії довідки від 22.12.2014 року № 1419024069 про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення з 10.04.2014 року [PERSON] перемістився з тимчасово окупованої території за адресою: [ADDRESS] (а.с. 20), а згідно копії довідки від 30.05.2017 року № 1419109081 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи з 01.05.2017 року фактичне місце проживання [PERSON] зареєстроване за адресою: [ADDRESS] (а.с. 21). Враховуючи, що станом на день смерті спадкодавця відповідач [PERSON] був зареєстрованим з ним за однією адресою та відмову від спадщини у строк, встановлений ст. 1270 ЦК України, не заявив, нотаріальною контрою визнано [PERSON] спадкоємцем першої черги та видано позивачу свідоцтво про право на спадщину за законом лише на 1/2 частку у спадщині, що вбачається з копії листа № 641/01-16 від 13.04.2018 року (а.с. 12). Станом на день розгляду справи відповідач [PERSON] до нотаріальної контори з заявою про відмову від спадщини [PERSON] , [INFO] року [INFO] , який помер [INFO] , та до Бахмутсько-Лиманського ОУ ПФУ Донецької області за другою часткою недоотриманої пенсії в розмірі 42 772,79 грн., яка належала спадкодавцю, не звертався, що вбачається з копій відповідних листів завідувача Першої бахмутської державної нотаріальної контори Шеллара В .Л . за вих. № 845/01-16 від 06.04.2019 року (а.с. 44) та в.о. заступника Бахмутсько-Лиманського ОУ ПФУ Донецької області Шуліпи Н.І. за вих. № 1037/Ф-02-01-09 від 10.10.2018 року (а.с. 22). Згідно копії акту від 02.04.2018 року, складеного головою квартального комітету Карло-Марксовської селищної адміністрації Платоновим С.Д. в присутності сусідів: [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] року [ADDRESS] , однак фактично з квітня 1999 року не проживає, оскільки знаходиться на заробітках у Російській Федерації (а.с. 19). Даючи оцінку допустимості вказаного доказу, як документу, що виданий посадовою особою установи, діючої на тимчасово окупованій території України, суд керується ч. 2 ст. 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Крім того, суд враховує норму статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території» якою встановлено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Разом з тим, вирішуючи питання щодо оцінки наданого доказу, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (далі за текстом - ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, зокрема «Loizidou v.Turkev», «Cyprus v.Turkev», а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v.the Republik of Moldova and Russia»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПО наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведене, а також ключове значення, яке має визнання права власності в порядку спадкування за законом на грошову суму недоотриманої пенсії, яка належала спадкодавцю, для реалізації майнових та особистих немайнових прав позивача [PERSON] , суд, як виняток, приймає до уваги наданий вищезазначений доказ. Відповідно до частини 1 статті 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Згідно частини 1 статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Проте частиною 2 зазначеної норми встановлено, що члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі незвернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини (ч. 3 ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»). Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч. 3 ст. 1268 ЦК України). Відповідно до п.п. 3.21, 3.22 п. 3 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595 спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Частиною 1 статті 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 2 ст. 1220 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). При цьому, відповідно ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Даючи оцінку аргументу відповідача щодо відсутності підстав для задоволення позову через те, що у Управління відсутні підстави для видачі позивачу частки недоотриманої пенсії у зв`язку з тим, що позивач згідно свідоцтва про право на спадщину від 15.08.2018 року у серпні 2018 року отримала належну їй 1/2 частку недоотриманої пенсії, суд зазначає наступне. Так, факт отримання [PERSON] належної їй 1/2 частки недоотриманої пенсії у розмірі 42 772,79 грн. нею не оспорюється. При цьому, згідно позовних вимог позивач бажає отримати 1/2 частку недоотриманої пенсії, яку фактично успадкував згідно свідоцтва про право на спадщину її син [PERSON] , який є відповідачем по справі та визнає позовні вимоги, у зв`язку з чим аргумент відповідача є неспроможним. Оскільки відповідач [PERSON] хоч і був зареєстрованим на момент смерті зі спадкодавцем, однак фактично з ним не проживав, а позивач, яка єдина з кола спадкоємців у встановленому порядку прийняла спадщину після померлого [PERSON] , набула право власності на всю грошову суму недоотриманої пенсії, що належала спадкодавцю, однак у зв`язку з неможливістю нотаріального оформлення спадкових прав позбавлена реалізувати своє право на отримання спадкового майна, прийнятого нею у встановленому порядку, суд, аналізуючи досліджені у судовому засідання обставини та докази у справі в їх сукупності, враховуючи визнання відповідачем [PERSON] позову, вважає позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в частині визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом на грошову суму недоотриманої пенсії, що належала її померлому чоловіку. В свою чергу, суд вважає доцільними відмовити у задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, виплатити позивачу залишок невиданої недоотриманої пенсії, що належала [PERSON] , який помер [INFO] , в розмірі 42 772,78 грн., оскільки рішення суду про визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за законом на вказану грошову суму недоотриманої пенсії є підставою для здійснення її виплати.

Outcome: partial