Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-28 00:00:00

Згідно позовної заяви та усних пояснень позивача в судовому засіданні, між ним, відповідачем та [PERSON] досягнуто згоди щодо відчуження [PERSON] транспортного засобу, автомобіля «DODGE Ram Van», 2003 року випуску, д.н.з. [NUMBER], синього кольору, тип: пасажирський, шляхом видання ним довіреності на його ім'я та ім'я [PERSON] на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом, посилаючись на те, що йому терміново потрібні кошти для власних потреб. Досягнувши згоди щодо ціни транспортного засобу, яка складає 8 000 доларів США, а також порядок розрахунків за відчуження автомобіля та порядок передання йому автомобіля, 04.06.2009 року укладену між ними угоду купівлі-продажу автомобіля вони оформили як нотаріально завірену довіреність предметом якої був вищезазначений транспортний засіб. В той же день відповідач написав розписку про отримання ним коштів в рахунок оплати автомобіля, однак оригінал розписки зберігається у відповідача. Підтвердженням фактичного укладення договору купівлі-продажу автомобіля є повторне укладення між ними нотаріальної довіреності від 15.11.2012 року на тих же умовах. Крім того, на підставі вказаних вище довіреностей, йому були надані повноваження знімати транспортний засіб з обліку в органах державної автомобільної інспекції, продавати, міняти, здавати в оренду з правом отримання грошей, проводити заміну вузлів, агрегатів, кольору в автомобілі та ряд інших повноважень, які властиві та притаманні власнику транспортного засобу, що зазначені в довіреності. Враховуючи те, що відповідач не визнає його право власності на транспортний засіб, який був відчужений на його користь за удаваною довіреністю з метою приховання договору купівлі-продажу, а також те, що на даний час не може зняти автомобіль з реєстраційного обліку, оскільки такий знаходиться під арештом, просить визнати односторонній правочин, яким є довіреність, удаваним правочином вчиненим з метою приховання договору купівлі-продажу транспортного засобу. Визнати за ним право власності на автомобіль «DODGE Ram Van», 2003 року випуску, д.н.з. [NUMBER]. Представник позивача [PERSON] позов підтримала посилаючись та обставини закладені в ньому. Вказала, що позивач з 2009 року користується транспортним засобом, мав на меті зареєструвати придбаний ним автомобіль на своє ім'я, однак виявилось, що такий знаходиться під арештом. Представник позивача [PERSON] позов підтримав, пояснив, що є дві довіреності, видані [PERSON] на ім'я [PERSON], предметом яких є автомобіль «DODGE Ram Van», 2003 року випуску, д.н.з. [NUMBER]. Вказані довіреності підтверджують факт фактичного укладення між сторонами договору купівлі-продажу. Відповідач в судовому засіданні позов визнав, пояснив, що дійсно в 2009 році продав [PERSON] за кошти в сумі 8000 чи 9000 доларів США автомобіль «DODGE Ram Van», 2003 року випуску, д.н.з. [NUMBER]. Договір купівлі-прожажу між ними було оформлено у вигляді нотаріально-посвідченого доручення з метою уникнення зайвих витрат. В подальшому на автомобіль було накладено арешт. Розписки про те, що за транспортний засіб йому передано гроші він не писав, хоча кошти за автомобіль дійсно отримав. Третя особа [PERSON] пояснив, що дійсно [PERSON] було оформлено нотаріально-посвідчення доручення на спірний автомобіль. Фактично [PERSON] придбав вказаний автомобіль за 8000 доларів США. Представник третьої особи відділу ДВС Нетішинського міського управління юстиції в Хмельницькій області пояснив, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби знаходяться виконавче провадження щодо конфіскації трьох автомобілів, що перебувають у власності [PERSON] У разі відсутності у боржника вказаних автомобілів з останнього підлягає стягненню їх вартість, в зв'язку з чим накладено арешт на його майно, в тому числі і автомобіль «DODGE Ram Van», 2003 року випуску, д.н.з. [NUMBER]. Відповідач [PERSON] пояснював, що транспортні засоби ним продані. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріли справи суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 04 червня 2009 року [PERSON] видав на ім'я [PERSON] та [PERSON] довіреність на представництво його інтересів в усіх органах, установах та організація, незалежно від форм власності, підпорядкування, з усіх питань пов'язаних з експлуатацією та відчуженням, переобладнанням чи передачею права користування або власності транспортного засобу - автомобіля «DODGE Ram Van», 2003 року випуску, д.н.з. [NUMBER]. 15.11.2012 року [PERSON] видано на ім'я [PERSON] та [PERSON] довіреність аналогічного змісту. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач стверджує, що вищезазначені довіреності видані відповідачем на розпорядження спірним автомобілем є удаваним правочином, оскільки на його думку фактично між ним та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу вказаного автомобіля і він набув права власності на цей автомобіль. Однак, такі твердження позивача не відповідають вимогам закону та спростовуються наступним. Згідно зі ст. ст. 237, 244, 245 ЦК України, довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва її інтересів перед третіми особами, ґрунтується на договорі та визначає правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчиняти правочини від імені другої сторони, яку вона представляє. Відповідно до ст. 240 ЦК України, представник зобов'язаний вчиняти правочин за наданими йому повноваженнями особисто; він може передати своє повноваження частково або в повному обсязі іншій особі, якщо це встановлено договором або законом між особою, яку представляють, і представником, або якщо представник був вимушений до цього з метою охорони інтересів особи, яку він представляє. Торгівля транспортними засобами, що були в експлуатації, здійснюється відповідно до Правил роздрібної торгівлі транспортними засобами і номерними агрегатами, затверджених наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України від 31 липня 2002 року № 228. Видачу генеральної довіреності чи передоручення повноважень на транспортний засіб, що був в експлуатації та має особливості цивільного обороту, без укладення договору купівлі-продажу не можна вважати договором, що укладений відповідно до закону та допускає перехід права власності до третіх осіб. Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Як вбачається з матеріалів справи, в письмовій формі договір купівлі-продажу спірного автомобіля між сторонами не укладався. Оскільки відповідачем не було дотримано вимог п.3 ч.1 ст.208 ЦК України та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 р. № 1388, то договір купівлі-продажу спірного автомобіля між сторонами не міг бути укладений і позивач не набув права власності на цей автомобіль. Посилання позивача на ксерокопію письмової розписки від 04.06.2009 року, складену [PERSON], про продаж ним спірного автомобіля та отримання від [PERSON] 8000 доларів США за вказаний автомобіль, а також на нотаріально посвідчені довіреності від 04.06.2009 року та 15.11.2012 року, не є доказом придбання позивачем на законних підставах спірного автомобіля, оскільки власником цього автомобіля [PERSON] при можливій продажі автомобіля не були виконані вимоги законодавства щодо зняття його з реєстрації. Окрім того, ксерокопія письмової розписки про отримання [PERSON] від [PERSON] доларів США не є достовірним та допустимим доказом, тому суд її до уваги не приймає. Таким чином, позивач не довів, що між ним та відповідачем в дійсності був укладений договір купівлі-продажу автомобіля «DODGE Ram Van», 2003 року випуску, д.н.з. [NUMBER], оскільки між ними склалися відносини представництва за довіреністю, яка не передбачає переходу права власності на автомобіль, і не є прихованим договором купівлі-продажу по вказаній вище причині. З огляду на викладене, суд вважає, що позивач не набував права власності на спірний автомобіль, а тому в задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

Outcome: dismissed