Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-23 00:00:00

Звертаючись до суду з позовною заявою позивач в обґрунтування уточнених позовних вимог зазначив, що 24.09.1996 Дніпропетровською птахофабрикою [PERSON] і [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на житло № [ADDRESS] (сел [ADDRESS] на двокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 43, кв.м, житловою площею 25,9 кв.м, яка складається з 2-х кімнат площею 15,0 кв.м і 10,9 кв.м, кухні площею 6,1 кв.м, вбиральні площею 3,1 кв.м, коридору площею 7,9 кв.м. [INFO] померла [PERSON] [INFO] помер [PERSON] У 2003 році він разом зі своєю родиною за усною згодою обох співвласників та [PERSON] , яка діяла від імені та за дорученням співвласників, оселився і став проживати в спірній квартирі. 23.06.2004 року він дійшов усної згоди з [PERSON] (далі - відповідач-1) про укладення між ними оплатної угоди купівлі-продажу спірної квартири, по якій відповідач-1 була продавцем зазначеної квартири як спадкоємець співвласників. 23.06.2004 року відповідач-1 в якості плати за продаж своєї квартири отримала від нього 450 доларів США, що станом на 23.06.2004 року при курсі долару до гривні 100 доларів США = 532,1400 грн. становило 2394,63 грн. і видала йому письмову розписку такого змісту: «Розписка. [PERSON] Взяла 450 дол. США у [PERSON] , як оплату за квартиру. Зі свого боку зобов`язуюсь віддати документи на квартиру, як тільки вони будуть готові. 23 червня 2004 року. Підпис». Він разом зі своєю сім`єю відкрито і без будь-яких перешкод з боку відповідачів або третіх осіб вселився в спірну квартиру, де проживає з членами його сім`ї по цей час, безперервно, майже 14 років. Відповідно до акту про фактичне\~проживання (не\~проживання)\~осіб № 42 від 17.10.2018 року, виданого головою комітету мікрорайону № 9 [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] з 2003 року без реєстрації проживають: [PERSON] , 1971 року народження, [PERSON] , 1965 року народження та [PERSON] , 1990року народження. 25.10.2018 року ОКП «Дніпродзержинське БТІ» надало йому технічний паспорт на спірну квартиру. Згідно даних, які зазначаються у технічному паспорті на спірну квартиру, самовільних добудов, реконструкцій або перепланувань у спірній квартирі не відбувалось. Всі ці роки, тобто з 2003 року по теперішній час, тягар всіх витрат по оплаті житлово-комунальних послуг несе виключно тільки він і його сім`я. 21.02.2011 року ним з Дніпродзержинським управлінням з експлуатації газового господарства ПАТ «Дніпропетровськгаз» було укладено договір про встановлення у спірній квартирі індивідуального газового опалення. Вважає, що у відповідності зі ч. 1 ст. 344 ЦК України він добросовісно заволодів чужим майном, тобто спірною квартирою, і продовжує відкрито, безперервно володіти цим нерухомим майном більше 10-ти років, а тому він набув право власності на спірну квартиру за набувальною давністю. На підставі вищевикладеного позивач просив суд визнати за [PERSON] право власності на двокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 43 кв.м, житловою площею 25,9 кв.м, яка складається з 2-х кімнат площею 15,0 кв.м і 10,9 кв.м, кухні площею 6,1 кв.м, вбиральні площею 3,1 кв.м, коридору площею 7,9 кв.м, за набувальною давністю. В судове засідання представник позивача та позивач не з`явилися, надали суду заяви про розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, не заперечували проти розгляду справи у заочному порядку та винесення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги позивача та обставини, якими вони обґрунтовані, визнала у повному обсязі, та просила позов задовольнити. У вказаній заяві підтвердила, що [PERSON] дійсно добросовісно заволодів квартирою [ADDRESS] та безперервно володіє нею в 2004 року. Будь-яких претензій вона до нього не має. Представник відповідача - адміністрації Південного району Кам`янської міської ради у судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутністю. У відзиві на позов, просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позивачем не надано доказів, які підтверджували б давність володіння, добросовісного, відкритого та безперервного володіння майном. Рішення просив ухвалити на розсуд суду. Представник відповідача - Територіальної громади м. Кам`янське в особі Кам`янської міської ради у судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутністю, заперечень на позов не надано. Представник третьої особи - Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради Московська О.Г. у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутністю. У відзиві на позов, просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позивачем не надано доказів, які підтверджували б давність володіння, добросовісного, відкритого та безперервного володіння майном. Рішення просила ухвалити на розсуд суду. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явилась, надала суду заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутністю. Позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Враховуючи вищенаведене у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, справа підлягає розгляду в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно із ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ч. 3 ст.13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета позову на власний розсуд. За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи із змісту ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Дослідивши та оцінивши надані докази, у їх сукупності з увагою на їх належність, допустимість та достатність, проаналізувавши доводи, які викладені в позовній заяві і співставивши їх з матеріалами справи, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло № 43 від 24.09.1996 року виданого Дніпропетровською птахофабрикою, [PERSON] і [PERSON] належить двокімнатна квартира [ADDRESS] , загальною площею 43, кв.м, житловою площею 25,9 кв.м, яка складається з 2-х кімнат площею 15,0 кв.м і 10,9 кв.м, кухні площею 6,1 кв.м, вбиральні площею 3,1 кв.м, коридору площею 7,9 кв.м. (ар.с.6). Відповідно до копії свідоцтва про смерть (ар.с.9) [PERSON] померла [INFO] . Відповідно до копії свідоцтва про смерть (ар.с.9) [PERSON] помер [INFO] . [PERSON] є донькою [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про її народження (ар.с.139). Згідно з копією спадкової справи № 27/2004 від 20.01.2004 року, [PERSON] 20.01.2004 року було подано заяву до Другої Дніпродзержинської державної нотконтори про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, після померлого [INFO] [PERSON] , який був спадкоємцем після померлої матері [PERSON] , проживала за адресою: [ADDRESS] , який спадщину фактично прийняв, але юридично не оформив (ар.с.152-153). Згідно із розпискою від 23 червня 2004 року [PERSON] передав [PERSON] 450 дол. США, як оплату за квартиру, в свою чергу [PERSON] зобов`язалася віддати документи на квартиру, як тільки вони будуть готові (ар.с.11). Відповідно до акту про фактичне\~проживання (не\~проживання)\~осіб № 42 від 17.10.2018 року, виданого головою комітету мікрорайону № 9 [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] з 2003 року без реєстрації проживають: [PERSON] , 1971 року народження, [PERSON] , 1965 року народження та [PERSON] , 1990року народження (ар.с.12). Відповідно до довідки №140/№9 від 17.10.2018р. про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої головою комітету мікрорайону № 9 Новосьоловою Є.Л. та завіреною Адміністрацією Південного району Кам`янської міської ради, за адресою: [ADDRESS] Надійна, 10-14 з 2003 року без реєстрації проживають: [PERSON] , 1971 року народження, [PERSON] , 1965 року народження та [PERSON] , 1990року народження (ар.с.184). Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Підстави набуття права власності визначені Главою 24 ЦК України. Відповідно до норм ст.\~328\~ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів та вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 344\~ЦК України встановлено, що однією з підстав набуття права власності є набувальна давність. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Набувальна давність визначається, як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Зі змісту ст.\~344\~ЦК України випливає, що у випадку, якщо є всі підстави вважати, що власник майна тривалий час не виявляє наміру визнати певну річ своєю, він погодився з її втратою - вона може бути визнана власністю фактичного добросовісного володільця. Інститут набувальної давності є одним із первинних способів виникнення права власності, тобто такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ - не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а базується на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: тривалого, добросовісного, відкритого та безперервного володіння майном як своїм власним. Тривалість володіння передбачає, що має закінчиться визначений у Кодексі строк, що розрізняється залежно від речі (рухомої чи нерухомої), яка перебуває у володінні певної особи, і для нерухомого майна складає десять років. Добросовісне володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно. Тому встановлення добросовісності залежить від підстав набуття майна. Відкритість та безперервність володіння теж є необхідними умовами для набуття права власності за набувальною давністю і означають, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, а також те, що протягом означеного в законі строку володілець не вчиняв дій, що свідчили б про визнання ним обов`язку повернути річ власнику, а також йому не пред`являвся правомочною особою позов про повернення майна. Згідно зі статтею 344\~ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито та безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років набуває право власності на це майно за набувальною давністю. Відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила статті 344 про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим кодексом - з 1 січня 2001 року.\~Цивільний кодекс\~України набрав чинності з 1 січня 2004 року та відповідно приписи ст.\~344\~ЦК України поширюються лише на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Згідно п. 9, 11, 13, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», особа яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається. Крім цього, враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК.) Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. У статті 6\~Європейської конвенції\~з прав\~людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст. 13 на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Стаття 1 Протоколу №1 до Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини гарантує право на вільне володіння своїм майном: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права». У рішенні від 30 листопада 2004 року у справі «Case of Oneryildis v. Turkey» (справа відкрита за заявою № 48939/99 та розглянута Великою палатою) Європейський суд визнав, що поняття «майно» охоплює не лише річ, яка реально існує (матеріальна складова), але також стосується засобів право домагання (юридична складова), включаючи право вимоги, відповідно до якого особа може стверджувати, що вона має принаймні «законне сподівання» стосовно ефективного здійснення права власності. Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30 червня 2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності. Оскільки [PERSON] відкрито заволодів двокімнатною квартирою [ADDRESS] , що належала померлій [INFO] [PERSON] та померлому [INFO] [PERSON] , а після їхньої смерті спадкоємцю [PERSON] , добросовісність володіння такого майна у даному випадку обумовлена відсутністю будь-яких претензій з боку [PERSON] , та враховуючи те, що доводи позивача належним чином підтверджені у судовому засіданні, вони ґрунтуються на вимогах закону, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Від стягнення з відповідачів судових витрат позивач відмовився, а отже вони залишаються за позивачем.

Outcome: approved