Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-02 00:00:00

Звернувшись до суду з позовом, представник позивача [PERSON] , який діє в інтересах позивача [PERSON] , просить визнати за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) в порядку спадкування право власності на житлову квартиру [ADDRESS] - [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] . Позивач є дочкою померлої [PERSON] . В терміни, передбачені чинним законодавством України, позивач звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Державним нотаріусом Світлодарської державної нотаріальної контори Донецької області заведено спадкову справу № 80/2014 після смерті [PERSON] . Після смерті [PERSON] залишилась спадщина, а саме: житлова квартира [ADDRESS] (раніше - [ADDRESS] , яка належала померлій [PERSON] на підставі договору міни № 247 від 08 листопада 2001 року, укладеного на товарній біржі «НЕДВИЖИМОСТЬ» та зареєстрованого 20 листопада 2001 року за реєстровим № 595 у книзі 5 Єнакіївським міжміським бюро технічної інвентаризації. Позивач є спадкоємцем першої черги, інших спадкоємців немає. Представник заявника звернувся до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину на вищезазначене нерухоме майно. Державним нотаріусом Світлодарської державної нотаріальної контори Донецької області Блєвєровою О.В. 27 лютого 2020 року видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з наданням документів на нерухоме майно, які не відповідають вимогам законодавства України. На теперішній час укласти нотаріально посвідчений договір міни нерухомого майна неможливо у зв`язку зі смертю однієї із сторін - [PERSON] . На дату укладання договору міни № 247 від 08 листопада 2001 року, укладеного на товарній біржі «НЕДВИЖИМОСТЬ», в законодавстві існували протиріччя щодо необхідності нотаріального посвідчення зазначеного договору та мали місце колізії норм ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» та ст. 277 ЦК Української РСР 1963 року. Всі умови договору сторонами виконанні у повному обсязі. У зв`язку із наведеним, позивач вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів із позовом про визнання права власності. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] , будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце судового засідання, у судове засідання не з`явилися. Від представника позивача [PERSON] надійшла заява про підтримання позовних вимог та розгляд справи без їх участі. Представник відповідача Миронівської селищної ради, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, у судове засідання не з`явився. Від в.о. селищного голови [PERSON]. надійшла заява, в якій він просив суд розглянути справу без його участі, проти заявлених позовних вимог не заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є дочкою [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 29 березня 1971 року та свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 16 березня 1990 року (а.с. 9-10). Відповідно до копії договору міни № 247 від 08 листопада 2001 року, укладеного товарною біржею «НЕДВИЖИМОСТЬ», [PERSON] та [PERSON] обміняли належну їм на праві приватної власності квартиру [ADDRESS] на квартиру [ADDRESS] , яка належала на праві приватної власності [PERSON] . Вказаний договір зареєстровано Єнакіївським міжміським бюро технічної інвентаризації 20 листопада 2001 року за реєстровим № 595 у книзі 5 (а.с. 5). При цьому, у п. 5 вказаного договору міни зазначено, що сторони набувають право власності на квартири з моменту підписання даного договору. [INFO] [PERSON] померла у смт. Миронівський м. Дебальцеве Донецької області, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 14 травня 2014 року (а.с. 4). 11 листопада 2014 року державним нотаріусом Світлодарської державної нотаріальної контори Блєвєровою О.В. заведено спадкову справу № 80/2014 на майно спадкодавця [PERSON] , померлої [INFO] , про що свідчить витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 38855971 від 11 листопада 2014 року (а.с. 14). Рішенням Миронівської селищної ради № VI/100-6 від 03 грудня 2015 року вулицю Октябрьська у смт. Миронівський перейменовано на вулицю Будівельників. 27 лютого 2020 року державним нотаріусом Світлодарської державної нотаріальної контори Донецької області Блєвєровою О.В. видано постанову про відмову [PERSON] (представнику [PERSON] ) у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно - квартиру за адресою: [ADDRESS] на ім`я [PERSON] (а.с. 15). Відповідно до звіту про оцінку майна № ІN271119-001, станом на 11 березня 2020 року ринкова вартість вищевказаної квартири складає 31992,00 грн. (а.с. 16). 18 травня 2020 року до суду надійшов лист від державного нотаріуса Світлодарської державної нотаріальної контори Донецької області Блєвєрової О.В., згідно з яким Світлодарською державною нотаріальною конторою Донецької області відкрито спадкову справу № 80/2014 до майна [PERSON] , померлої [INFO] . Спадщину прийняла дочка спадкодавця [PERSON] . [INFO] спадкоємець отримала свідоцтво про право на спадщину на частину спадкового майна (а.с. 33-34). Статтею 227 ЦК України (в редакції 1963 року) передбачалась необхідність нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу (міни) жилого будинку, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Згідно з ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року № 1956-ХІІ (в редакції, чинній на момент укладання спірного правочину) угоди, зареєстровані на товарній біржі не підлягають нотаріальному посвідченню. Таким чином, на дату укладання договору міни № 247 від 08 листопада 2001 року на товарній біржі «НЕДВИЖИМОСТЬ», в законодавстві існували протиріччя щодо необхідності нотаріального посвідчення вказаного договору, мала місце колізія норми ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» та норми кодифікованого нормативно-правового акту, а саме ст. 277 ЦК Української РСР 1963 року. Відповідно до абз. 3 п. 2 Постанови №14 Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року, роз`яснено, що у випадку наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають юридичну силу, застосуванню підлягає той, що прийнятий пізніше. В даному випадку, наявна колізія норм матеріального права, що мають однакову юридичну силу, при цьому суд акцентує увагу, що Закон України «Про товарну біржу» було прийнято в 1991 році, а Цивільний кодекс на момент укладання спірного правочину діяв з 1963 року. При вирішенні спору про необхідність чи відсутність необхідності нотаріального посвідчення правочину, укладеного на товарній біржі, суд вважає правомірним застосування положення ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» (як нормативного акту, прийнятого пізніше), що дозволяв укладати біржові контракти щодо відчуження житлової нерухомості фізичною особою без нотаріального посвідчення. У судовому засіданні встановлено, що умови договору міни № 247 від 08 листопада 2001 року виконано, однак правочин не посвідчено нотаріально. Крім того, на теперішній час укласти нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу (міни) нерухомого майна неможливо у зв`язку зі смертю однієї із сторін - [PERSON] . Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України, однією з умов виникнення прав та обов`язків учасників цивільних правовідносин є рішення суду. Згідно зі ст.ст. 15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого законного права чи інтересу в судовому порядку, зокрема, шляхом визнання права власності. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), що передбачено ст. 1216 ЦК України. Чинне цивільне законодавство передбачає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Згідно зі ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Згідно зі ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 4 ст. 25 ЦК України, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Визнання права власності на майно за померлим неможливе, оскільки це право не може бути зареєстроване. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є спадкоємцем за законом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] . Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Таким чином, обраний позивачем спосіб захисту прав передбачений і відповідає чинному законодавству. Аналіз наведених доказів дозволяє суду зробити висновок, що позовна заява [PERSON] є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Outcome: approved