Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-13 00:00:00

З позову [PERSON], [PERSON] та [PERSON] вбачається, що 04.11.2015 року помер їх батько [PERSON], останнім постійним місцем проживання та реєстрації якого було с. Устивиця Великобагачанського району Полтавської області та який на момент смерті проживав разом зі своїми дочками [PERSON] та [PERSON] та своїми онуками. Після смерті відкрилася спадщина на належне йому майно. До складу спадкового майна, поряд з іншим, увійшов житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою село Устивиця Великобагачанського району Полтавської області пров. Грушевського (Колишній Жовтневий),10 та складається в цілому відповідно до технічного паспорта з житлового будинку (літ.- А-1), літня кухня (літ. Б), гараж (літ. - В), сарай (літ. Г), саж (літ. Д), погріб вхідний (літ. Е), колодязя №1, водогін №2. Дане домогосподарство відносилося відповідно до погосподарської книги №7, особовий рахунок №412 станом на 15.04.1991 року до колгоспного двору, головою колгоспного двору значився [PERSON], членами колгоспного двору були [PERSON] (мати позивачів у справі), яка померла 14.07.2003 року і своєї долі в бувшому колгоспному дворі за життя не виділила, також членами колгоспного двору були [PERSON], який вибув з домогосподарства в сел. Гоголеве 15.05.2014 року, [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) [PERSON], але своїх долей також у бувшому колгоспному дворі не виділяли за життя батька як голови двору. На даний житловий будинок свідоцтва про право власності не виготовлялось за життя [PERSON]. Також, як вказують позивачі, до складу спадкового майна також увійшли земельні ділянки: - земельна ділянка для обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями площею 0,14 га, яка знаходиться за адресою село Устивиця Великобагачанського району Полтавської області, провулок Грушевського (колишній Жовтневий) №10; - земельна ділянка для ведення особистого підсобного господарства площею 0,16 га, яка знаходиться за адресою село Устивиця Великобагачанського району Полтавської області, провулок Кільцевий (колишній Островський) №7а; - земельна ділянка для ведення особистого підсобного господарства площею 1,70 га, яка знаходиться за адресою с. Устивиця Великобагачанського району Полтавської області, вул. Гагаріна №43 й. Ці земельні ділянки були надані у власність батьку позивачів у справі [PERSON] за життя рішенням виконкому [PERSON] сільської ради від 16.03.1995 року. Також, як вбачається з позовної заяви, до складу спадкового майна входить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, надавалась у власність за життя бабі позивачів, матері [PERSON] - [PERSON], яка померла 18.11.2007 року. Після її смерті батько позивачів [PERSON] прийняв спадщину, але не оформив спадкові документи і помер. [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями першої черги за законом після смерті батька. Спадщину прийняли шляхом звернення до приватного нотаріуса Великобагачанського районного нотаріального округу [PERSON] в шестимісячний строк. Але коли позивачі звернулися до приватного нотаріуса Великобагачанського нотаріального округу [PERSON] із заявою про видачу їм свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок та земельні ділянки, нотаріус відмовила їм в звязку з тим, що на житловий будинок немає свідоцтва про право власності, стосовно видачі свідоцтва про право на спадщину на земельні ділянки нотаріус також відмовила у видачі свідоцтв, оскільки на земельні ділянки, окрім рішення про передачу у власність, інших документів немає. [PERSON], [PERSON] та [PERSON] бажають успадкувати спадкове майно, оскільки в позасудовому порядку отримати правовстановлюючі документи на спадкове майно неможливо, тому позивачів звернулися до суду з позовною заявою, в якій просили суд в порядку спадкування визнати за кожним з позивачів право власності по 1/3 частині на спадковий житловий будинок з господарськими будівлями та відповідні земельні ділянки. (а.с.а.с.3-4). В судове засідання представник позивачів [PERSON] та позивачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) [PERSON] подали письмові заяви про підтримання позовних вимог та про розгляд справи у їх відсутність на підставі наявних у справі доказів (а.с.а.с.71,72,73,74). Представник відповідача [PERSON] сільська рада в судове засідання не зявився, від [PERSON] сільської ради надійшов лист про визнання позову та про розгляд справи у відсутність представника [PERSON] сільської ради (а.с.82). В судове засідання не зявилися представник третьої особи у справі Відділу Держгеокадастру у Великобагачанському районі, неявка представника третьої особи не перешкоджає розгляду даної цивільної справи. У звязку з неявкою сторін у справі та третьої особи, суд вирішив за можливе розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних у справі доказів, враховуючи положення ст.197 ЦПК України та Рішення Конституційного Суду України №16-рп/2011 від 08.12.2011 року (справа про фіксування судового процесу технічними засобами). Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України «у разі визнання відповідачем позову суд за наявності передбачених законом підстав ухвалює рішення про задоволення позову». Суд, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов [PERSON], [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] сільської ради Великобагачанського району Полтавської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору відділ Держгеокадастру у Великобагачанському районі Полтавської області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та земельні ділянки в порядку спадкування за законом підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.1 ст.179 ЦПК України). Судом встановлено, що батько позивачів у справі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) [PERSON] [PERSON], останнім місцем проживання якого було с. Устивиця Великобагачанського району Полтавської області, помер 04 листопада 2015 року, про що виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Великобагачанського району Полтавській області видано свідоцтво про смерть (а.с.а.с.8,16,17,18,19,21,28). [PERSON], [INFO] (мати батька позивачів у справі [PERSON], що визнається сторонами у справі), останнім постійним місцем проживання якої було с. Устивиця Великобагачанського району Полтавської області, померла 18.11.2007 року, про що виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Великобагачанського району Полтавській області видано свідоцтво про смерть (а.с.20). З довідки №595 від 01.12.2016 року, виданої виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Великобагачанського району Полтавської області вбачається, що [PERSON], [INFO] на день смерті, тобто на 18.11.2007 року, була зареєстрована та проживала [INFO]. Разом з [PERSON] на 18.11.2007 року за вказаною адресою інші особи, крім померлої, не проживали та незареєстровані, (а.с.6). З довідки №593 від 01.12.2016 року, виданої виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Великобагачанського району Полтавської області вбачається, що земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 1,70 га, яка належала померлому [PERSON] знаходиться за адресою: с. Устивиця, вул. Гагаріна, 43 й Великобагачанського району Полтавської області (а.с. 7). З довідки №594 від 01.12.2016 року та №154 від 11.04.2017 року, виданої виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Великобагачанського району Полтавської області вбачається, що рішенням виконавчого комітету №6 від 12.02.2016 року провулок Жовтневий перейменовано на провулок Грушевського, а провулок Островського перейменовано на провулок Кільцевий (а.с.а.с.10,86). З технічного паспорту на житловий будинок з господарськими будівлями від 05.10.2012 року ПП МПТІЕ «Інвентаризатор», вбачається, що житловий будинок за адресою с. Устивиця, пров. Грушевського (колишній Жовтневий), 10 та складається в цілому відповідно до технічного паспорту з житлового будинку (літ. А-1), літня кухня (літ. Б), гараж (літ. - В), сарай (літ. Г), саж (літ. Д), погріб вхідний (літ. Е), колодязь №1, водогін №2 (а.с.а.с.11-13). З архівної довідки Великобагачанської районної державної адміністрації Полтавської області від 16.01.2017 року № 01-22/15 з розпорядження голови Великобагачанської райдержадміністрації Полтавської області від 25.09.1996 року №277 про затвердження грошової оцінки сільськогосподарських угідь, переданих у колективну власність та вартості земельної частки (паю) і її розміру в умовних кадастрових гектарах вбачається, що було затверджено грошову оцінку сільськогосподарських угідь переданих у колективну власність КСП «Нива». Також було затверджено вартість земельної частки (паю) в розмірі 14325 грн. та її розмір в умовних кадастрових гектарах 3,67 га. Була надана згода на виготовлення сертифікатів на право земельної частки (паю) (а.с.24). З архівної довідки Великобагачанської районної державної адміністрації Полтавської області від 16.01.2017 року №01-22/16 вбачається, що з розпорядження голови Великобагачанської районної державної адміністрації Полтавської області від 31 грудня 2003 року №656 про розгляд і затвердження проекту розташування земельних часток (паїв) в межах ПП «Устивицьке» було затверджено проект створення нових землеволодінь в розмірі земельних часток (паїв) в межах ПП «Устивицьке». Право власності на земельну частку (пай) посвідчувалось державним актом на право власності на землю для ведення товарного сільськогосподарського виробництва без встановлення меж (порядковий номер 72, номер земельної ділянки 72) в натурі [PERSON] жительці с. Устивиця площею 3,20 га (а.с. 14). З архівної довідки Великобагачанської районної державної адміністрації Полтавської області від 26.01.2016 року № 01-22/7 з протоколу №3 засідання виконавчого комітету [PERSON] сільської ради народних депутатів Великобагачанського району Полтавської області від 16 березня 1995 року вбачається, що було передано безкоштовно у приватну власність 0,14 га землі для обслуговування житлового будинку по пр. Жовтневому і 0,16 га по пров. Островського і 1,70 га біля хімскладу КСП для ведення особистого підсобного господарства гр. [PERSON] (а.с.23). З довідки від 01.12.2016 року №596, виданої виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Великобагачанської району Полтавської сільської ради вбачається, що [PERSON], [INFO], який був зареєстрований та проживав за адресою [INFO], відповідно до записів погосподарської книги №8, особовий рахунок №0495-1 вибув 15.05.2014 року в сел. Гоголеве (а.с.25). З довідки від 01.12.2016 № 597, виданої виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Великобагачанського району Полтавської області, вбачається, що домогосподарство по провулку Грушевського (Жовтневий), 10 в селі Устивиця Великобагачанського району Полтавської області відповідно до погосподарської книги №7 особовий рахунок №412 станом на 15.04.1991 року належав до колгоспного двору, членами колгоспного двору на 15.04.1991 року були: [PERSON], [INFO] голова двору; [PERSON], [INFO] дружина; [PERSON], [INFO] син; [PERSON], [INFO] донька; [PERSON], [INFO] донька (а.с.26). Приватний нотаріус Великобагачанського районного нотаріального округу [PERSON] постановою від 11.11.2016 року №1758 відмовила позивачам [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на приватизовані земельні ділянки: площею 0,14 га для обслуговування для обслуговування житлового будинку, яка розташована за адресою: с. Устивиця Великобагачанського району Полтавської області; площею 0,16 га, яка знаходиться за адресою: село Устивиця Великобагачанського району Полтавської області провулок Островський; площею 1,70 га для ведення особистого підсобного господарства, що знаходиться за адресою с. Устивиця Великобагачанського району Полтавської області у звязку з тим, що у заявників відсутні правовстановлюючі документи на вказані земельні ділянки (а.с.22). З повідомлення виконуючої обовязки нотаріуса Великобагачанської державної нотаріальної контори [PERSON] від №01-09/219 від 22.03.2017 року, з Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) та Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) та копій документів зі спадкової справи вбачається, що після смерті 18.11.2007 року [PERSON], останнє місце проживання якої було с. Устивиця Великобагачанського району Полтавської області, заяву про прийняття спадщини за законом, подав син померлої [PERSON], заведена спадкова справа №286/2008, інших заяв про прийняття/відмову від прийняття спадщини не надходило, та відсутні претензії кредиторів. Свідоцтв про право на спадщину не видавалося, заповіт [PERSON] не посвідчувався (а.с.а.с.66-68). Тобто, за життя син померлої [PERSON] [PERSON] у встановленому порядку прийняв спадщину після смерті матері, подавши до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, однак юридичної її не оформив і помер 04.11.2015 року. З повідомлення приватного нотаріуса Великобагачанського районного нотаріального округу [PERSON] від 17.03.2017 року №412, з Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) та Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) та копій документів зі спадкової справи вбачається, що після смерті 04.11.2015 року [PERSON], 30.07.1947 р.н, останнє місце проживання якого було с. Устивиця Великобагачанського району Полтавської області, заяву про прийняття спадщини за законом, подали діти померлого: [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Інших заяв про прийняття/відмову від прийняття спадщини не надходило, та відсутні претензії кредиторів. Свідоцтва про право на спадщину вказаним особам видано 20.01.2017 року (а.с.а.с.47-55). Отже, з урахуванням підстав, вказаних у постанові приватним нотаріусом, в даний час спадкоємці майна померлого [PERSON] син [PERSON] та доньки [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) [PERSON], як спадкоємці першої черги за законом, не можуть отримати на своє імя в органі нотаріату свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та земельні ділянки, які викладені у постанові нотаріуса. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися на момент його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.ч.1,2 ст.1220 ЦК України). Відповідно до вимог ч.1 ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають, зокрема, діти спадкодавця. У відповідності до вимог ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 цієї статті). В контексті звернення позивачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування, суд зазначає наступне. Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі». Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою розяснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у звязку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні. Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свої власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. З огляду на вищевикладене вбачається, що положення ч.1 ст.1268 ЦК України стосовно захисту права власності повністю відповідає захисту права власності, яке гарантується ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що у відповідності до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства. Крім цього, зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «[PERSON] Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обовязків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Також, зі змісту п.3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вбачається, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності та того, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Як вказав Верховний Суд України у своїй постанові від 10.02.2016 року у справі №6-2124цс15, оскільки відповідно до ст.328 ЦК України набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон повязує виникнення у особи субєктивного права власності на певні обєкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб особа набула право власності на відповідний обєкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному ст.392 цього Кодексу. Також, у постанові від 23.12.2014 року у справі №3-199гс14 Верховний Суд України зазначив, що за змістом ст.392 ЦК України, позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інший спосіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли позивач не може реалізувати своє право власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правоустановчого документу. При цьому, передумовою для застосування положень ст.392 ЦК України є відсутність іншого, крім зазначеного, шляху для відновлення порушеного права. Проаналізувавши відповідне законодавство, що регулює сферу суспільних відносин в частині виниклих спірних правовідносин, з урахуванням наявних доказів по справі та подальшого належного виконання судового рішення, та того, що в даний час позивачі у позасудовому порядку не можуть отримати відповідне свідоцтва про право на спадкове майно на житловий будинок з господарськими будівлями та земельні ділянки в порядку спадкування (по одній третій частці кожен), з урахуванням принципу юридичної визначеності та враховуючи вищевказану практику Верховного Суду України щодо права власності, суд приходить до висновку, що є передбачені законом підстави для задоволення позовних вимог [PERSON], [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] сільської ради Полтавської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору відділ Держгеокадастру у Великобагачанському районі Полтавської області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та земельні ділянки в порядку спадкування за законом в межах заявлених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved