Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-29 00:00:00

Згідно позовної заяви [PERSON] та її усних пояснень в судовому засіданні, сторони уклали шлюб 05 травня 2012 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Нетішинського міського управління юстиції у Хмельницькій області, актовий запис № 49. Від шлюбу мають доньку. Між сторонами подружні стосунки не склалися, через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейне життя, ведення домашнього господарства, виховання доньки, розподіл сімейного бюджету, в результаті чого з 01.02. 2016 року стали проживати окремо, спільного господарства не ведуть. На даний час позивачка проживає з іншим чоловіком за якого має намір вийти заміж після розірвання шлюбу, тому подальше збереження шлюбу вважає недоцільним і просить його розірвати. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав, погодився на розірвання шлюбу, але заперечив щодо стягнення з нього судових витрат. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Згідно ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Так, спільне життя у сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейне життя, ведення домашнього господарства, виховання доньки, розподіл сімейного бюджету, подружні стосунки між ними припинені, проживають окремо, позивачка є категоричною щодо примирення з відповідачем, так як проживає з іншим чоловіком, з яким має намір створити сімю. З приводу вказаних обставин в судовому засіданні не заперечував і відповідач, також наполягаючи на розірванні шлюбу. Означене свідчить, що подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому такий слід розірвати. При цьому, на підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у виді судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп. Разом з цим, не підлягають задоволенню вимоги позивачки в частині стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 500 грн., виходячи з наступних підстав. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Пленум Вищого спеціалізованого суду України в п. 48 постанови №10 від 17.10.2014 р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз'яснив, що підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Розрахунку витрат на правову допомогу позивачем не надано, а тому у суду відсутні законні підстави для стягнення судових витрат у цій частині. На підставі викладеного та

Outcome: approved