Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-12 00:00:00

З квітня до травня 2012 року [PERSON] та [PERSON] перебували у фактичних шлюбних відносинах. 11 січня 2013 року остання зареєструвала шлюб з [PERSON] і [INFO] року народила сина [PERSON]. Оскільки дитина народилася в шлюбі, на підставі ст. 133 СК України батьком був записаний [PERSON], а також дитині були присвоєні відповідні прізвище та по батькові - [PERSON]. 27 вересня 2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. З жовтня 2016 року [PERSON] відновила стосунки з [PERSON] і зізналася, що [PERSON] є його сином. 28 липня 2017 року [PERSON] зареєстрував шлюб із [PERSON]. З метою відновлення справедливості та захисту прав та інтересів своїх і дитини, 05 липня 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання його батьком [PERSON] та про внесення відповідних змін до актового запису про народження дитини. Представник позивача у справі [PERSON] (а.с. 9) у судовому засіданні 31 серпня 2017 року підтримав позов [PERSON]. Суду пояснив: Впродовж квітня-травня 2012 року його довіритель проживав у незареєстрованому шлюбі з [PERSON]. Через певні суб'єктивні обставини молоді люди розійшлися, при цьому [PERSON] не повідомила [PERSON], що вона вагітна. У жовтні 2016 року [PERSON] знову відновив стосунки із [PERSON] і дізнався, що вона, будучи від нього вагітною, одружилася із [PERSON], а коли народила сина, то батьком дитини записала свого чоловіка. Нещодавно [PERSON] та [PERSON] одружилися і носять спільне прізвище [PERSON]. За таких обставин, [PERSON] бажає, аби його син носив його прізвище та по батькові, а тому звернувся до [PERSON] з позовом про визнання свого батьківства щодо дитини [PERSON]. Після оголошеної судом перерви для витребування актового запису про народження дитини, представник позивача подав суду заяву (а.с. 45), у якій просив закінчити розгляд справу у його відсутності та відсутності позивача. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився. 30 серпня 2017 року до суду надійшла заява [PERSON] (а.с. 37) з клопотанням провести розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги відповідач визнав в повному обсязі і не заперечив проти їх задоволення. З врахуванням положень ч. 2 ст. 158 ЦПК України судом ухвалено про розгляд справи за відсутності відповідача на підставі доказів, поданих стороною позивача. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача [PERSON] підтримала позов [PERSON] і пояснила суду: Вона у квітні-травні 2012 року проживала як жінка і чоловік без реєстрації шлюбу із [PERSON] Через певні суб'єктивні обставини вона з ним розійшлася. Через певний час вона зрозуміла, що вагітна, але не повідомила про це [PERSON] Пізніше вона познайомилася із [PERSON], він запропонував їй одружитися і бути записаним батьком її дитини. 11 січня 2013 року вона одружилася з [PERSON], а [INFO] року народила сина [PERSON], батьком якого записала законного чоловіка. У вересні 2016 року був припиненим шлюб із [PERSON], а з жовтня 2016 року вона відновила стосунки із [PERSON] і зізналася про сина. Тепер вона перебуває у шлюбі із [PERSON] і бажає, аби його син носив його прізвище і по-батькові. Заявою від 31 серпня 2017 року (а.с.) [PERSON] просила закінчувати розгляд справи без її участі. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача - виконавчого комітету Ломачинецької сільської ради Сокирянського району Чернівецької області у судове засідання не з'явився у зв'язку з зайнятістю на роботі, позов підтримав не заперечив проти його задоволення (а.с. 39). Розглянувши справу у судовому засіданні, дослідивши та оцінивши всі докази в їх сукупності, з врахуванням норм чинного сімейного законодавства, суд приходить до висновку що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення, виходячи з наступного: Судом встановлено та не оспорюється сторонами, що [PERSON] та [PERSON] впродовж квітня-травня 2012 року проживали однією сім'єю як чоловік і дружина без реєстрації шлюбу. 11 січня 2013 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON], про що свідчить, зокрема, відповідний штамп у паспорті відповідача (зворот а.с. 5) та копія рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 27 вересня 2016 року, яким шлюб було припинено (а.с. 8). У цьому шлюбі [PERSON] народила сина [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження (а.с. 7). Відповідно до ч. 1 ст. 122 та ст. 133 СК України, дитина, яка народжена у шлюбі, походить від подружжя і в такому випадку дружина записується матір'ю, а чоловік - батьком дитини. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров'я про народження дружиною дитини. Як вбачається із актового запису про народження № 02 від 28 січня 2013 року (а.с. 61) документами, що підтверджували факт народження [PERSON] було медичне свідоцтво про народження [NUMBER] від 19 січня 2013 року видане Сокирянським пологовим будинком Чернівецької області, а відомості про батька внесені на підставі свідоцтва про шлюб, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сокирянського районного управління юстиції. Сторона позивача довела, а відповідач визнав, що дитина [PERSON] була народжена не від [PERSON], а від [PERSON], оскільки зачата була в період його незареєстрованого шлюбу із [PERSON]. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За статтею 7 Конвенції про права дитини, дитина, наскільки це можливо, має право знати своїх батьків. Як записано у ст. 122 СК України, права і обов'язки батька та дитини ґрунтуються на походженні дитини від нього. Встановлення саме цього добивається той, хто оспорює батьківство чоловіка матері дитини. Таким чином законодавство дає підставу стверджувати, що інтерес того, хто є фактичним батьком дитини, у встановленні з нею юридичного зв'язку слід вважати таким, що охороняється законом, а тому цей інтерес може бути предметом судового захисту. Відповідно до ч. 1 ст. 129 СК України особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред'явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. У зв'язку з тим, що батьківство чоловіка матері дитини презюмується , він не зобов'язаний доводити своє батьківство. Тому тягар доказування свого батьківства, тобто спростування презумпції шлюбного батьківства, лежить на позивачеві. За приписами ч. 2 ст. 31 та ч. 1 ст. 174 ЦПК України відповідач протягом усього часу судового розгляду може визнати позов. Якщо така позиція відповідача викладена в адресованій до суду заяві, вона приєднується до матеріалів цивільної справи. 30 серпня 2017 року [PERSON] надіслав суду заяву у якій визнав пред'явлений до нього позов, не заперечив проти його задоволення (а.с. 37). У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд (ч. 4 ст. 174 ЦПК України). Статтею третьою Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною Постановою ВР № 789-XII від 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. З огляду на подані до суду сторонами докази, зокрема, обставини, що позивач уклав шлюб із матір'ю дитини (а.с. 40), враховуючи інтереси дитини і з метою захисту її інтересів, суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому його слід прийняти. Частина друга статті 129 СК України встановлює відносно коротку позовну давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство. Така вимога закону стимулює заінтересовану особу до швидкого реагування на інформацію про своє батьківство. [PERSON] суду ствердила, що лише у жовтні місяці 2016 року повідомила позивачу інформацію, що він є біологічним батьком її сина [PERSON]. Суд не сумнівається у правдивості такого твердження, оскільки воно узгоджується, зокрема, із рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 27 вересня 2016 року, яке набрало чинності 10 жовтня 2016 року (а.с. 8). Таким чином, позивач не пропустив позовну давність, що свідчить про його готовність до статусу батька і впевненість в походженні дитини від нього. У тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатися одночасно з вимогами про виключення відомостей про цю особу як батька з актового запису про народження дитини. Копією актового запису про народження № 02 від 28 січня 2013 року, вчиненого виконавчим комітетом Ломачинецької сільської ради Сокирянського району Чернівецької області (а.с. 61), та повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження (а.с. 59-60) стверджується, що на підставі свідоцтва про шлюб батьком дитини записаний [PERSON]. Прізвище та по батькові дитини записані у відповідності з ч. 1 ст. 145 та ч. 1 ст. 147 СК України. Відповідно до п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за № 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. Таким чином, підлягає до задоволення вимога позивача про запис про нього як про батька дитини [PERSON] . З врахуванням цієї обставини, обставини, що мати дитини та позивач 28 липня 2017 року зареєстрували між собою шлюб і тепер мають спільне прізвище [PERSON] (а.с. 40), а також

Outcome: approved