Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-09 00:00:00

згідно вимог позовної заяви стягнути з відповідача на користь позивача затрати по виплаті страхового відшкодування в розмірі 1 000.00 грн., витрати по оплаті судового збору в розмірі 1 218.00грн. Всіх учасників судового процесу відповідно до ст.ст.74-76 ЦПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду справи, проте в судове засідання відповідач не зявився. У поданій до суду заяві представник позивача просить справу слухати у його відсутність, позов підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи. Зважаючи, що явку сторін не було визнано обов'язковою, враховуючи достатність матеріалів справи для прийняття рішення та доказів про правовідносини сторін, відсутність необхідності заслуховувати їх особисті пояснення з приводу спору, суд, беручи до уваги встановлені строки розгляду цивільних справ, дійшов висновку про можливість розглянути справу за відсутності сторін у порядку заочного розгляду та у відповідності з ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, зясувавши обставини та дослідивши представлені стороною позивача докази по справі, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, прийшов до таких висновків. Відповідно до ст.16 ЦК України звертаючись до суду позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і в силу ст.ст.10, 60 ЦПК України, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та допустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Вимоги ст.214 цього Кодексу зобов»язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Як встановлено судом, 31 березня 2014 року позивач та [PERSON] уклали договір страхування № ПДК 1400993 майнових інтересів власника автомобіля «Toyota COROLLA», реєстраційний номер [NUMBER]. 30 грудня 2014 року на вул.Стеценка в м.Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода, учасниками якої були автомобілі [NUMBER], яким керував [PERSON] та «Toyota COROLLA» реєстраційний номер [NUMBER], яким керував [PERSON]. У результаті ДТП пошкоджений автомобіль [PERSON] Згідно постанови Шевченківського районного суду м.Києва від 30 січня 2015 року дорожньо-транспортна пригода сталася в результаті порушення правил дорожнього руху [PERSON]. Питання відшкодування збитків, спричинених дорожньо-транспортною пригодою, залишилось невирішеним. Позивачем складено страховий акт №104843 від 30 січня 2015 року, відповідно до якого вирішено перерахувати грошові кошти страхувальнику в розмірі 1 294 грн. 00 коп. Позивач виконав своє зобов'язання по виплаті страхового відшкодування 02 лютого 2015 року, виплативши страхове відшкодування у розмірі 1 294 грн. 00 коп. власнику автомобіля «Toyota COROLLA», реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON], що підтверджується платіжним дорученням № 1721 від 02 лютого 2015 року. Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» відповідно до страхового полісу АІ/3056733, яким визначено франшизу у розмірі 1 000 грн. 00 коп. 30 квітня 2015 року АТ «СК «УНІКА» сплатила позивачу страхове відшкодування у розмірі 294 грн. 00 коп. Дані факти не заперечуються сторонами, тому не потребують доказування. Відповідно до п.4 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені постановою суду у справі про адміністративне правопорушення, обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. На думку суду, в разі заподіяння шкоди внаслідок дій, що мають ознаки правопорушення, має місце кумуляція санкцій: одночасне притягнення особи як до адміністративної, так і до цивільно-правової відповідальності. Це є можливим тому, що покарання, як правило, впливає на особистість злочинця, а зобов»язання із відшкодування шкоди на майнову сферу правопорушника. Загальні положення про відшкодування шкоди передбачені главою 82 ЦК України. Відповідно до ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно із ч.1 ст.990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника і страхового акта. Відповідно до ст.27 Закону України «Про страхування» та ст.993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Ч.1 ст.1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Поняття «франшиза» міститься у ст.9 Закону України «Про страхування» і його слід розуміти як частину збитків, що не відшкодовуються страховиком згідно з договором страхування. Крім того, застосування франшизи передбачено у ст.12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно з якою розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 % від страхової суми, у межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Якщо внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася з особою, цивільно-правова відповідальність якої була застрахована, шкоду було заподіяно майну, то згідно з вимогами абз.2 п.12.1 ст.12 та п.37.5 ст.37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» компенсувати позивачу суму франшизи у повному обсязі має страхувальник або особа, відповідальність якої застрахована. Франшиза згідно вищевказаного полісу складає 1 000 грн та вираховується з суми страхового відшкодування. Суд вважає, що у позивача після виплати страхового відшкодування виникло право зворотної вимоги до винної особи в порядку регресу, тому наявне порушене право позивача, за захистом якого він і звернувся до суду, отже позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідачем не надано будь-яких доказів на спростування доказів, наданих позивачем і у суду немає підстав вважати обставини, викладені у них, такими, що не відповідають дійсності. У звязку із задоволенням позову з відповідача відповідно до ст.88 ЦПК України підлягають стягненню на користь позивача понесені судові витрати у виді сплаченого судового збору у розмірі 1218 грн. 00 коп. З огляду на викладене, згідно ст.ст.257, 261, 993, 1166, 1191 ЦК України, ст.27 ЗаконуУкраїни «Про страхування», ст.38 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,

Outcome: approved