Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-21 00:00:00

Згідно позову, позивач [PERSON] є власником домоволодіння № 53 по вул. Лозовій м. Дніпропетровська. [PERSON] зареєструвався в домоволодінні у якості чоловіка доньки позивача в 2005 році. В 2008 році шлюб доньки позивача та відповідача розпався і з того часу відповідач в домоволодінні не мешкає, його речі в будинку немає. [PERSON] просить визнати відповідача таким, що втратив право користування зазначеним жилим приміщенням. Сторони, належним чином та завчасно сповіщені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилися. Позивач [PERSON] через представника надав суду письмову заяву, за якою підтримав в повному обсязі заявлені позовні вимоги та доводи позовної заяви, на яких вони ґрунтуються, просить справу розглянути без його участі. Відповідач [PERSON] і третя особа ГУ ДМС України в Дніпропетровській області про причини неявки суд не повідомили. За ухвалою суду розгляд справи проведений за відсутності сторін на підставі ст. 224 ЦПК України заочно за наявних в справі доказів. На підставі досліджених доказів судом встановлені наступні фактичні обставини: До матеріалів справи долучена копія свідоцтва про право на спадщину за заповітом, за яким позивач [PERSON] 11 грудня 2003 року успадкував домоволодіння № 53 по вул. Лозовій м. Дніпропетровська (а.с. 12). Сторонами не оспорюється той факт, що позивач залишається зареєстрованим власником домоволодіння і на час розгляду справи в суді. З копії довідки про склад сімї позивача (а.с. 9) та довідки адресно-довідкового підрозділу НУ ДМС України в Дніпропетровській області (а.с. 15) вбачається, що в зазначеному домоволодінні 26 січня 2006 року був зареєстрований відповідач [PERSON], який залишається зареєстрованим в домоволодінні і на час розгляду справи в суді. Останній був зареєстрований за вказаною адресою у якості члена сімї власника житла. Доводи позивача про те, що відповідач на теперішній час не є членом його сімї узгоджується з копія свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с. 11), за яким 07 травня 2010 року зареєстроване розірвання шлюбу між відповідачем та [PERSON]. На підставі оцінених в сукупності довідки квартального комітету № 18 Амур-Нижньодніпровської районної ради м. Дніпропетровська (а.с. 10) та акту обстеження умов проживання (а.с. 13) судом встановлено, що [PERSON] з 2008 році в домоволодінні не мешкає і його особисті речі в житлі відсутні. Дослідженими доказами не встановлена наявність будь яких угод між сторонами щодо умов, порядку та строків користування житлом або збереженням за відповідачем права на проживання у зазначеному житловому приміщенні. Відповідачем не оспорюється той факт, що позивач та інші особи не чинили та не чинять йому перешкоди у користуванні вказаним житлом. Вирішуючи позовні вимоги, суд виходить з наступного: Згідно ч. 4 ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. За ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Як зазначено у ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї. Згідно ч. 1 ст. 3 Житлового кодексу, житлові відносини в Українській РСР регулюються Основами житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік та виданими відповідно до них іншими актами житлового законодавства Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами житлового законодавства Української РСР. За ст. 150 цього ж Кодексу, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Таким чином, позивач, як власник домоволодіння, згідно ч. 1 ст. 319, ч. 1 ст. 383 ЦК України, ст. 150 Житлового кодексу має право володіти, користуватися та розпоряджатися житлом на власний розсуд, використовувати його для власного проживання, проживання членів своєї сімї. Таке право позивачки згідно ч. 4 ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України є непорушним і він не може бути протиправно його позбавлений або обмежений у його здійсненні. Згідно ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлене домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідач [PERSON] на час розгляду справи в суді не є членом сімї позивача, договір найму житла між сторонами не укладався. Відповідач з власної волі без поважної причини не проживає за місцем реєстрації в належному позивачу на праві власності домоволодінні більше одного року. Наведене свідчить про те, що протягом більш ніж одного року відповідач забезпечує свою потребу в житлі за допомогою іншого жилого приміщення, ніж те, в якому він зареєстрований. За наведених обставин, відповідач на підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України втратив право користування жилим приміщенням і позовні вимоги підлягають задоволенню. З відповідача на користь позивача, згідно вимог ст. 88 ЦПК України, підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved