Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-21 00:00:00

Згідно позову, що надійшов до суду 20.03.2014 р., та змінам до нього від 29.04.2014 р. (а.с.68-70), позивачка зазначила, що, згідно із свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданого їй та посвідченому нотаріусом Вільногірської державної нотаріальної контори 15 вересня 2000 року, реєстраційний № 1519, їй на праві власності належить 12 частина квартири [ADDRESS]. Зазначена частка квартири при житті належала заповідачці [PERSON], її тітці. Інша 12 частка цієї квартири належала [PERSON], з яким тітка позивачки проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу та з яким перебувала у фактичних шлюбних відносинах. Зазначену вище квартиру, [PERSON] та [PERSON] приватизували (набули безоплатно у спільну часткову власність) в порядку та на підставах Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» згідно із розпорядженням органу приватизації від 29.09.1994 року, про що їм було видано відповідне свідоцтво про право власності на житло, яке було зареєстроване у встановленому законом порядку КП «Верхньодніпровське БТІ». [PERSON], тітка позивачки, померла [INFO] і її частку квартири успадкувала [PERSON], як спадкоємець за заповітом. [PERSON] помер [INFO]. Оскільки спадкоємців ані за законом, ані за заповітом на 12 частку квартири, що належала при житті [PERSON] не було, Вільногірською державною нотаріальною конторою було видано свідоцтво про право на спадкування за законом від 26 червня 1996 року на ім'я відповідача в особі фінансового відділу міської ради, згідно з яким, належна [PERSON] 12 частка квартири перейшла у власність державі відповідно до вимог ст. 555 ЦК України в редакції Закону 1963 року. Однак, зазначене свідоцтво про право на спадкування за законом від 26 червня 1996 року на ім'я відповідача було видано незаконно та є недійсним, виходячи з наступних обґрунтувань. Згідно із вимогами ст. 555 ЦК України в редакції 1963 р., в певних випадках, право власності на спадщину, переходило до держави. При цьому, державу у цивільно-правових відносинах представляють спеціально уповноважені Конституцією України та спеціальним законодавством України органи державної влади, яким законом надано відповідні права та обов'язки. Згідно із Законом України «Про органи місцевого самоврядування», міська рада не є органом державної влади, а представляє в усіх правовідносинах місцеву громаду, від імені якої вона діє та інтереси якої ця рада представляє виключно в межах та на підставах, визначених чинним законодавством України, що регулює ці правовідносини. Власність окремої територіальної громади - є комунальною, а не державною власністю. Тому місцева рада виступає лише та виключно в питаннях, що стосуються комунальної власності. При цьому слід зазначити, що чинне законодавство України, наприклад Закон України «Про власність», що діяло на момент відкриття спадщини після смерті [PERSON] [INFO], чітко розмежовувало такі поняття як комунальна та державна власність. На час відкриття спадщини після смерті [PERSON], державу в питаннях набуття права власності на майно, представляв виключно Фонд державного майна України та його регіональні відділення на місцях, що також визначено відповідними законодавчими актами, які діяли на той час в Україні. Тобто згідно до визначень, які містяться в ст. 555 ЦК України в редакції 1963 р., зазначене вище свідоцтво про право на спадщину за законом, мало б видаватись не міській раді та її виконавчим органам, в тому числі й фінвідділу ради, які представляли та відповідали за комунальну власність територіальної громади, а регіональному представництву Фонду держмайна України в Дніпропетровській області. Тобто є очевидним, що зазначене вище свідоцтво про право на спадкування за законом від 26 червня 1996 року на ім'я відповідача, є недійсним з моменту його видання, оскільки його було видано особі, яка не мала права на його отримання і за законом, що діяв на момент відкриття спадщини, не мала права на отримання спадщини в порядку ст. 555 ЦК України в редакції 1963 року. Згідно з наданих до справи доказів, є очевидним той факт, що ФДМ України в особі територіального відділення в Дніпропетровській області на зазначену спадщину не претендував та не претендує, а також дій, які є обов'язковими для прийняття спадщини та передбачені ст. 548 та 549 ЦК України в редакції 1963 р., не вчиняв, що свідчить про той факт, що зазначене майно, як спадщину, належним чином держава не прийняла та передбачених чинним законодавством України процесуальних дій щодо цього майна, не вчинила, в зв'язку з чим, втратила право на спадкування за законом на зазначене вище спадкове майно, що залишилось після смерті [PERSON] і яке складається з 12 частини квартири [ADDRESS]. З 2000 року квартира фактично перебуває в повному користуванні Позивача та його родини - [PERSON], що є сином [PERSON] (Копія паспорта в додатках до позову), що підтверджується довідкою про склад сім'ї Позивача, яка видана паспортним столом КП «Жилсервіс» Вільногірської міської ради 11.09.2012 року. Починаючи з моменту смерті [PERSON], спочатку [PERSON], а потім і Позивач самостійно здійснює ремонт квартири, сплачує за комунальні послуги, несе інші матеріальні витрати, пов'язані з підтриманням квартири в належному для проживанні стані, здійснює користування житловою площею для власних потреб у проживанні. Квартира є невеликою за розмірами 32,2 кв. м., з яких жила площа 16,1 кв. м., площа житлового приміщення є достатньою для проживання лише позивача та його сім'ї, інший співвласник - держава, не бере участі в користуванні майном та не несе жодних витрат по утриманню квартири. Позивач неодноразово звертався до Вільногірської міської ради, як представника власника ? частини квартири, з пропозицією розглянути на пленарному засіданні ради питання стосовно можливості викупу 1/2 частини квартири, що належить державі в особі фінансового комітету Вільногірської міської ради (копії заяв, звернень в додатках до позову). Однак, відповідь Вільногірської міської ради була негативною, оскільки за даними, що містяться в органі місцевого самоврядування, власником квартири є держава, та на момент розгляду звернення Позивача квартира не була передана в комунальну власність, тому розпоряджатися майном, що їй не належить вона не уповноважена Законом України «Про місцеве самоврядування» (копія відповіді від 22.08.2012 року в додатках до позову). З урахуванням відповіді Вільногірської міської ради, Позивач звернувся для вирішення питання стосовно викупу частини квартири до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області (копія листа від 31.01.2012 року в додатку до позову). Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області в листі-відповіді від 05.03.2012 року № 05-10-01279, зазначило, що в Єдиному реєстрі об'єктів державної власності відомостей про квартиру не міститься і тому регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області не являється органом управління стосовно зазначеного об'єкту. Вільногірська міська рада в відповіді від 22.08.2012 року № 1445, на повторний запит Позивача зазначила, що спірна квартира не передавалася і не перебуває в комунальній власності Вільногірської міської ради. Позивачем повторно було направлено звернення до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області, яке в листі від 18.12.2012 року №18-11-07223 зазначило, що Розділом VI плану приватизації орендної будівельно-монтажної фірми «Дніпрометалургбуд», який затверджено наказом 30.05.1995 року № 12/12-А-ПП, вказано, що житловий будинок в якому розташована спірна частка квартири, а саме: чотирьох поверховий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] було передано місцевим радам у відповідності з пунктом 9 ст. 8 ЗУ «Про приватизацію державного жилого фонду». Отже за даними Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області власником ? частини спірної квартири є територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування. Таким чином, власниками спірної квартири на даний момент є [PERSON] з часткою 1/2, а власник іншої 1/2 частини квартири достовірно не відомий, оскільки Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області, як представник інтересів держави, не містить даних, що дане майно належить державі, а орган місцевого самоврядування, Вільногірська міська рада, не визнає свого права власності, тому що не містить відповідних підтверджуючих документів. Хто є співвласником квартири Позивачу, незважаючи на всі вжиті заходи, встановити не вдалося. Позивач на момент подання позову не володіє інформацію стосовно того чи передавалася 1/2 частини квартири, що була успадкована державою в особі фінансового комітету Вільногірської міської ради народних депутатів, відповідно до підпункту «а» п. б Порядку, затвердженого Постановою КМУ від 06.07.1992 року № 375, безоплатно у комунальну власність чи ні. Як зазначено Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних та кримінальних справ у рішенні від 27 листопада 2013 року «за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. З урахуванням того, що ані орган держави, ані орган місцевого самоврядування не визнають право власності на ? частину квартири, слід вважати, що власник квартири є невідомим або таким, що відмовився від належного майна, оскільки з моменту смерті [PERSON] жодних дій щодо визнання власності вчинено не було. Відповідно до статті 48 Конституції України, кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує. Згідно ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Зазначена стаття визначає ознаки володіння, які є необхідними для набуття права власності на річ за набувальною давністю. Володіння має бути добросовісним, тобто володілець, який володіє чужою річчю, набув право володіння річчю у законний спосіб, без порушення права третіх осіб на таке майно. Окрім того, відповідно до ст. 397 Цивільного кодексу України, фактичне володіння вважається правомірним, якщо інше не випливає з закону або не встановлено рішенням суду. При цьому наведені умови є необхідними в своїй сукупності, і відсутність хоча однієї із вищевказаних умов свідчить про відсутність підстав для визнання права власності за набувальною давністю. При вирішенні спору про визнання права власності на майно за набувальною давністю, перш за все слід встановити таку ознаку, як добросовісність володіння. Добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. Застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю. З урахуванням вище зазначеного Позивач є таким, що добросовісно заволоділа зазначеним майном, оскільки вся квартира перебуває у фактичному її користуванні, використання лише частини квартири є неможливим. Жоден з можливих власників 1/2 частини спірної квартири не виявляли інтересу до майна та не вживали жодних дій на його підтримання у належному стані. Позивач відкрито користується спірною квартирою більше 10 років та не приховує зазначену обставину. Протягом зазначеного в Цивільному кодексі строку Позивач не вчиняв дії, що свідчили б про визнання ним обов'язку повернути річ власнику, а також йому не пред'являвся правомочною особою позов про повернення майна. Таким чином, наявні всі обставини для визнання за Позивачем права власності на 1/2 частини квартири [ADDRESS] за набувальною давністю. На підставі викладеного вище та відповідно до вимог ст.ст. 3, 27, 31, 44, 119, 122, 214 та 215 ЦПК України, позивачка прохає: 1. Визнати недійсним свідоцтво про право на спадкування за законом від 26 червня 1996 року, реєстраційний № 114, виданого державним нотаріусом державної нотаріальної контори на 12 частину квартири [ADDRESS], яка належала на праві власності при житті [PERSON], який помер [INFO], на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 27 вересня 1994 року згідно із розпорядженням органу приватизації за № 316 від 29.09.1994 року, зареєстрованого в КП «Верхньодніпровське БТІ» 17.07.1996 року, реєстраційний № 280. 2. Визнати за нею право власності за набувальною давністю на 12 частку квартири [ADDRESS], яка належала при житті [PERSON], який помер [INFO], на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 27 вересня 1994 року згідно із розпорядженням органу приватизації за № 316 від 29.09.1994 року, зареєстрованого в КП «Верхньодніпровське БТІ» 17.07.1996 року, реєстраційний № 280. 3. Всі судові витрати у справі покласти на неї в повному обсязі. В судове засідання позивачка не з'явилася та надала заяву про розгляд справи за її відсутності. (а.с.66) Представник позивачки, адвокат [PERSON], який не обмежений в його повноваженнях, в судовому засіданні позовні вимоги та їх обгрунтування, що викладені в позовній заяві та в змінах до позову, підтримав в повному обсязі. З його додаткових пояснень витікає, що строк позовної давності, стосовно вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, не порушено, оскільки про існування цього свідоцтва позивачці стало відомо після 2004 року, а саме в 2012 р., а згідно ЦК України, що вступив в силу з 2004 р., наслідки пропуску строку позовної давності можуть бути застосовані тільки тоді, коли про це заявить сторона у справі. Оскільки таких заяв у справі не надходило, то і відмовити у задоволенні цієї вимоги підстав немає. Представник відповідача в судове засідання не з'явився та надав заяву про розгляд справи за його відсутності. (а.с. 104) Разом з тим, раніше, в судовому засіданні, представник відповідача позов не визнав та пояснив, що позивачка не надала доказів того, що ? частка спірної квартири належить їй, відсутні докази того, що інша ? частка спірної квартири, дійсно, була передана на баланс відповідному органу місцевого самоврядування, тобто відповідачу, державна реєстрація права власності на спірну ? частку спірної квартири не проведена. Треті особи у справі надали заяви про розгляд справи за їх відсутності. (а.с.55-56,80-81); Дослідивши в судовому засіданні всі надані сторонами письмові докази, а саме: квитанцію від 18.03.2014 р. про сплату позивачкою судового збору за подачу позову в сумі 3654.00 грн.; копію паспорту громадянки України [PERSON], [INFO], яка значиться зареєстрованою за місцем проживання в кв. [ADDRESS] з 16.01.2001 р. (а.с. 7); копію свідоцтва про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] 19.02.2013 р., актовий запис № 90 (а.с.9); копію свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15.09.2000 р., згідно якого спадкоємцем ? частини спірної квартири, яка належала [PERSON], що померла [INFO], є [PERSON] (а.с.10); копію свідоцтва про право на спадщину по закону від 26 червня 1996 р., згідно якого спадкоємцем ? частини спірної квартири, яка належала [PERSON], що помер [INFO], є держава, в особі фінансового відділу Вільногірської міської ради народних депутатів (а.с.11); копію паспорту громадянина України, [PERSON], [INFO] (а.с. 12); копію довідки КП «Жилсервіс» від 17.03.2014 р., згідно якої [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за місцем проживання в спірній квартирі [ADDRESS] (а.с.13); копії квитанцій про сплату судового збору за подачу позову до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.05.2013 р. (а.с.14,15); копії квитанцій та рахунку про оплату позивачкою житлово-комунальних послуг по спірній квартирі (а.с. 16-20); копію заяви [PERSON] до міського голови Вільногірської міської ради від 17.04.2012 р., де вона пропонує продати їй спірну ? частку квартири (а.с.21-23); копію заяви [PERSON] до Вільногірського відділення Верхньодніпровської об'єднаної ДПІ від 28.02.2013 р., де вона пропонує розглянути питання про можливість продати їй спірну ? частку квартири (а.с.24-26); копію заяви [PERSON] до міського голови Вільногірської міської ради від 16.11.2011 р., де вона прохає надати дозвіл на викуп нею спірної ? частку квартири (а.с.27, 39); копію листа УАКБ та ЖКГ Вільногірської міської ради на адресу [PERSON] від 22.08.2012 р. № 1445, де повідомляється, що власника спірної ? частини квартири не визначено і надається рекомендація стосовно викупу спірної 1/2 частини квартири звернутися до суду (а.с.28-29,30-31); копію листа УАКБ та ЖКГ Вільногірської міської ради на адресу [PERSON] від 14.05.2012 р. № 684, де повідомляється про заходи, щодо вирішення питання стосовно викупу спірної 1/2 частини квартири (а.с.32); копію листа міського голови Вільногірської міської ради на адресу [PERSON] від 23.02.2012 р. №436/02-12-213/10, де повідомляється про заходи, щодо вирішення питання стосовно спірної 1/2 частини квартири (а.с.33); копію листа міського голови Вільногірської міської ради на адресу [PERSON] від 08.12.2011 р. № 3017/02-12-1418/11, де повідомляється про заходи, щодо вирішення питання стосовно надання дозволу на викуп спірної 1/2 частини квартири (а.с.34); копію листа міського голови Вільногірської міської ради на адресу [PERSON] від 15.03.2004 р. № 02/12-283-434/04, де рекомендується звернутися до суду щодо визнання права на спадщину на 1/2 частину спірної квартири (а.с.35); копія архівної довідки від 24.11.2009 р. № 11-14/698, відповідно до якої рішенням виконавчого комітету Вільногірської міської ради № 250 від 19.06.1996 р. вирішено: прийняти в комунальну власність міської ради народних депутатів житловий фонд, матеріально-технічну базу, технічні засоби ЖКУ ВДГМК, ЖЕВ з-ду «ЕКМА», ЖКК ВАТ «Дніпрометалургбуд», клубу «Будівельник» та технічну базу УМБ-7 ВАТ «Дніпробудмеханізація» з 01.07.1996 р. (а.с.36); копію акту приймання-передачі житлового фонду в комунальну власність від 24.11.2009 р. (а.с.37); копію додатку до акту приймання-передачі житлового фонду в комунальну власність від 24.11.2009 р., де зазначено передачу будинку № 6 по вул. Гагаріна (а.с.38); копію листа регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області на адресу виконкому Вільногірської міської ради від 05.03.2012 р. № 06-10-01279, де роз'яснюється порядок передачі майна до комунальної власності (а.с.40-41); копію листа регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області на адресу [PERSON] від 18.12.2012 р. № 18-11-07223, де надається рекомендація звернутися до Вільногірської міської ради народних депутатів щодо питання викупу спірної частки квартири (а.с.42-43); копію листа регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області на адресу [PERSON] від 13.07.2012 р. № 18-11-04162, де надається рекомендація звернутися до Вільногірської міської ради народних депутатів щодо питання викупу спірної частки квартири (а.с.42-43); копію інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна станом на 31.03.2014 р., згідно якої відомості стосовно спірної квартири відсутні (а.с.73-74); витяг про надання інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно станом на 30.05.2012 р., згідно якого [PERSON] є власником ? частки квартири [ADDRESS] (а.с.75); копію Положення про міське фінансове управління Вільногірської міської ради Дніпропетровської області, затверджене рішенням Вільногірської міської ради № 66-04/VI від 23.12.2010 р., згідно п. 4.7 якого Управління є юридичною особою (а.с.83-88); копію Положення про фінансовий відділ виконавчого комітету Вільногірської міської Ради народних депутатів, затверджене головою виконкому Вільногірської міської Ради народних депутатів 02.01.1992 р., в якому не міститься положень про можливість фінансового відділу приймати спадщину в інтересах держави, і що цей відділ є юридичною особою (а.с.89-92); копію витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності станом на 21.05.2014 р., згідно якого [PERSON] є власником ? частки квартири [ADDRESS] на праві приватної спільної часткової власності (а.с.93); лист Вільногірської міської ради, що надійшов до Вільногірського міського суду 22.07.2014 р, в якому повідомляється, що на виконання ухвали Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 10 липня 2014 р., про надання відомостей, щодо прийняття Вільногірською міською радою або фінвідділом міської ради спадщини по закону, у вигляді 1/2 частки квартири [ADDRESS], яка відкрилась [INFO] після смерті [PERSON], з наданням оригіналу свідоцтва про право на зазначену спадщину від 26.06.1996 року, реєстровий номер 1114, що було видане державним нотаріусом Вільногірської державної нотаріальної контори [PERSON], вказане свідоцтво в оригіналі органами місцевого самоврядування та його структурними підрозділами не збереглося, тому не може бути надане до суду (а.с.105); копію звіту про незалежну оцінку майна - квартири [ADDRESS] станом на 27.05.2014 р., згідно якого вартість квартири складає 108400.00 грн. (а.с.106-132) - та оцінивши зазначені докази в їх сукупності та взаємозв'язку,

Outcome: approved