Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-04 00:00:00

З позову [PERSON] та [PERSON] вбачається, що вони є власниками житлового будинку з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] цей житловий будинок належить їм на праві власності на підставі рішення суду по 1\\3 та 2\\3 часток кожному відповідно, що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. В даному житловому будинку проживала, була і є зареєстрованою колишня дружина позивача [PERSON]-[PERSON], [INFO], вона була зареєстрована як член сім'ї. Рішенням Великобагачанського районного суду Полтавської області від 05.04.2011 року шлюб був розірваний між [PERSON] та [PERSON], а в житловому будинку вона не проживає з 2010 року, будинку не утримує, комунальних платежів не сплачує. Позивачі у справі не можуть отримати субсидію по сплаті комунальних платежів, а коштів не вистачає, оскільки вона, [PERSON], є пенсіонеркою, а [PERSON] має інвалідність. Посилаючись на вищевикладені обставини, позивачі вважають, що [PERSON], [INFO], є такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] тому звернулися до суду з вищевказаним цивільним позовом (а.с.2). Після надходження позовної заяви, суд виконав імперативні положення ч.6 ст.187 ЦПК України та витребував у Великобагачанській селищній раді Полтавської області відомості про зареєстроване місцем проживання відповідача у справі (а.с.16). З листа Великобагачанської селищної ради Полтавської області від 12.11.2018 року №1744 вбачається, що громадянка [PERSON], [INFO] значиться зареєстрованою за адресою: [ADDRESS] (а.с.17). Ухвалою суду від 20.09.2018 року за вищевказаним цивільним позовом [PERSON] та [PERSON] було відкрите загальне позовне провадження і по справі призначено підготовче засідання (а.с.18). 18.12.2018 року у справі було проведено підготовче засідання і призначено судовий розгляд на 14.01.2019 року (а.с.39). З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] за зареєстрованим місцем проживання [ADDRESS] не проживає (а.с.а.с.26,27,46-47). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] отримує судові повістки за адресою [ADDRESS] (а.с.а.с.48,57). Відзиву на позов до суду не подавала. В судове засідання 05.02.2019 року від позивачів [PERSON] та [PERSON] надійшли заяви про підтримання заявлених позовних вимог та про розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Відповідач у справі [PERSON] в судове засідання 14.01.2019 року не з'явилась, як вбачається з поштової кореспонденції, за місцем своєї реєстрації [ADDRESS] вона не проживає, отримала судову повістку за адресою [ADDRESS] (а.с.48); також, в судове засідання 05.02.2019 року [PERSON] повторно не з'явилася, як вбачається з поштової кореспонденції, за місцем своєї реєстрації: [ADDRESS] вона не проживає, отримала судову повістку за адресою [ADDRESS] (а.с.57); крім цього, вона повідомлена про день і час проведення даного судового засідання в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України шляхом поміщення оголошення на офіційному веб-сайті суду (а.с.59). Представник третьої особи у справі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Великобагачанська селищна рада Полтавської області в судове засідання не з'явився, від даної селищної ради до суду надійшов лист про розгляд справи у відсутність їх представника. У зв'язку з викладеним, суд вирішив за можливе розглянути справу в судовому засіданні 05.02.2019 року у відсутність учасників справи, на підставі наявних у справі доказів, з урахуванням норм ст.247 ЦПК України та Рішення Конституційного Суду України №16-рп/2011 від 08.12.2011 року (справа про фіксування судового процесу технічними засобами). Суд, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов [PERSON] та [PERSON] до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Великобагачанська селищна рада Полтавської області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України). Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У розумінні цивільно-процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача, стосовно якої він просить ухвалити рішення, у матеріальному розумінні - це певна річ (об'єкт), щодо якої виник спір. Судом встановлено, що позивачі у справі [PERSON] та [PERSON] є власниками житлового будинку з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] цей житловий будинок належить їм на праві власності на підставі рішення суду по 1\\3 та 2\\3 часток кожному відповідно, що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.а.с.5,6). З копії паспорта позивача [PERSON] вбачається, що шлюб між ним та [PERSON] розірвано рішенням суду від 05.04.2011 року (а.с.13). З акта від 03.09.2018 року, складеного депутатом Великобагачанської селищної ради Якименком О.В. в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] вбачається, що [PERSON],[INFO], зареєстрована у [ADDRESS] однак за даною адресою з 2010 року вищевказана особа не проживає. Фактичне місце проживання невідомо. Гр. [PERSON], [INFO], зареєстрований у [ADDRESS], однак за даною адресою з 2010 року вищевказана особа не проживає. Фактичне місце проживання м. Харків (а.с.4). З довідки про склад сім'ї, виданої виконавчим комітетом Великобагачанської селищної ради Великобагачанського району Полтавської області №2293 від 03.09.2018 року вбачається, що в [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [INFO] - власник; [PERSON], [INFO] - без родинного зв'язку; [PERSON], [INFO] - син; [PERSON], [INFO] - мати (а.с.7). Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи (ст.76 ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК України). Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин 5,6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності до ч.1 ст.381 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. За ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За ст.270 ЦК України фізична особа, серед іншого, має право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на недоторканість житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування. У відповідності до ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Місце перебування - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає менше шести місяців на рік. Реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Згідно норм ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України громадянин, які мають у приватній власності будинок і користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати та укладати інші не заборонені законом угоди. При цьому, обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Об'єктом права власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379,382 ЦК України). Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частина друга цієї статті визначає способи захист цивільних прав та інтересів. Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України, а також з урахуванням положень ч.1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним в будинку, що йому належить, користуються жилими приміщеннями в обсязі визначеному відповідно до угоди з власником. Разом з цим, згідно норм ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України громадянин, які мають у приватній власності будинок (квартиру) і користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати та укладати інші не заборонені законом угоди. При цьому, обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Об'єктом права власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379,382 ЦК України). У ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року , першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції» закріплені принципи непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. Системний аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що право члена сім'ї власника будинку користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Із зазначеного слід дійти висновку, що виникнення права членів сім'ї власника будинку на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а відтак - припинення права власності особи на будинок припиняє право членів її сім'ї на користування цим будинком. При цьому, зазначені висновки не суперечать нормам ст.47 Конституції України, ст.9 ЖК України та ст.311 ЦК України, враховуючи, що право на житло (користування ним, усунення перешкод у користуванні ним) підлягає захисту лише у випадку порушення прав особи. Верховний Суд України у своїй постанові від 05.11.2014 року висловив правову позицію про те, що аналіз статей 383,391,405 ЦК України та статті 156 ЖК дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку користуватися цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї. Таку ж позицію висловив Верховний Суд України у своїй постанові від 15.05.2017 року у справі №734/387/15-ц. З доводів позовної заяви вбачається, що в домоволодінні по [ADDRESS] [PERSON], [INFO], була зареєстрована як члени сім'ї одного з власників вищевказаного житлового будинку ([PERSON]). При цьому, будь-яких доказів про зворотнє стороною відповідача до суду не подавалися. В даний час шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано і за місцем своєї реєстрації вона не проживає. Суд приймає до уваги акт комісії від 03.09.2018 року про те, що [PERSON], [INFO], зареєстрована у [ADDRESS], однак за даною адресою не проживає з 2010 року по даний час, оскільки зміст даного акта узгоджується з дослідженими матеріалами справи і ними не спростовується. Отже, виходячи з сукупності вищевикладеного, вбачаються підстави для задоволення позову [PERSON] та [PERSON] до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Великобагачанська селищна рада Полтавської області про визнання особи такою, що втратив право на користування жилим приміщенням. На підставі викладеного та

Outcome: approved