Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-10 00:00:00

З позовом до суду звернулась [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», треті особи: приватний нотаріус Київського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, Головний державний виконавець другого Приморського відділу ДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області Вельков Олег Віталійович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, в котрому просила суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис реєстровий номер № 4518 виданий 21.03.2018 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем про звернення стягнення на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] та стягнути судові витрати. Свої позовні вимоги мотивувала тим, що позивачка отримала постанову Другого Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеса - головного державного виконавця Велькова О.В. згідно з якою відкрито виконавче провадження ВП № 56550461 на підставі виконавчого напису № 4518 від 21.03.2018 року винесеного приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем. Згідно з отриманої при ознайомленні з провадженням копії виконавчого напису № 4518 від 21.03.2018 року встановлено, що нотаріус пропонує звернути стягнення на квартиру [ADDRESS] яка на підставі іпотечного договору, посвідченого 28.09.2006 року приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу, за реєстровим номером 2010 є предметом застави по кредитному договору № 2006/13-2.06/814 від 28.09.2006 року, однак з даними висновками про заборгованість за кредитним договором позивачка не згодна та з огляду на спірність правовідносин вважає виконавчий напис нотаріуса таким, що підлягає скасуванню. 08.10.18 р. судом позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. 24.10.18 р. ухвалою суду відкрито провадження в загальному порядку у справі та призначено до підготовчого судового засідання. 13.11.18 р. ухвалою суду задоволено клопотання представника позивача та витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А. належним чином завірену копію нотаріальної справи, яка була заведена при винесені виконавчого напису №4518 від 21.03.18 р. 17.01.19 р. Приморським районним судом м. Одеси закрито підготовче провадження по справі та призначено до судового розгляду. В судове засідання позивач не з`явилася, представник позивача надав суду заяву, про розгляд справи за його відсутності, та зазначив, що позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити. В судове засідання відповідач не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його, окрім того, скориставшись своїм правом, відповідач в особі представника надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки заборгованість, на час вчинення виконавчого напису, була безспірною, порушень у вчиненні виконавчого напису нотаріусом не було, а вимоги, які пред`явлені позивачкою в позовній заяві є безпідставними. Треті особи Приватний нотаріус Київського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович та Головний державний виконавець другого Приморського відділу ДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області Вельков Олег Віталійович в судове засідання не з`явилися, про дату та час слухання справи були повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи, заяв про неможливість прибуття в судове засідання або поважності відсутності у минулих судових засіданнях не надали та не скористались своїм правом надати пояснення щодо позовних вимог. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 28 вересня 2006 року між АКБСР «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладений кредитний договір № 2006/13-2.06/814, відповідно до умов якого позичальник отримав грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 94 206,33 доларів США на строк до 27 вересня 2026 року включно та на умовах, передбачених у цьому договорі, та зобов`язався повернути кредит, оплатити проценти за користування кредитом та виконати всі зобов`язання у повному обсязі у терміни, передбачені цим договором, на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором позивачка передала в іпотеку банку квартиру за адресою [ADDRESS] . 21 березня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А. вчинено виконавчий напис зареєстрований у реєстрі № 4518, яким звернуто стягнення на належну [PERSON] квартиру [ADDRESS] загальною площею 77,2 кв. м, житловою - 31,0 кв. м. Позивачка отримала постанову Другого Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеса - головного державного виконавця Велькова О.В. згідно з якою відкрито виконавче провадження ВП № 56550461 на підставі виконавчого напису № 4518 від 21.03.2018 року вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем, у зв`язку з чим, була вимушена звернутися до суду про захист своїх порушених прав. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» (далі - Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерстваюстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов договору застави здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому стаття 50 Закону «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника. Відповідно до частин третьої та четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Укладаючи договір кредиту від 28 вересня 2006 року, сторони у п. 7.2 договору погодили, що усі повідомлення за цим договором будуть вважатися зробленими належним чином, у випадку, якщо вони здійснені у письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, кур`єром, телеграфом, або вручені особисто за зазначеними адресами сторін. Датою отримання повідомлень буде вважатися дата їх особистого вручення, або дата поштового штемпеля відділення зв`язку одержувача. Як вбачається із договору під письмовим повідомленням необхідно розуміти не тільки направлення відповідних відомостей зазначеним особам у письмовому вигляді, а й отримання цими особами необхідних відомостей. Судом встановлено та учасниками справи не надано доказів протилежного, що позивач не отримувала від АКБСР «Укрсоцбанк» будь-яких листів (вимог) щодо усунення порушення виконання грошового зобов`язання. А отже, нотаріус вчинив оскаржуваний виконавчий напис без належного підтвердження безспірності вимоги кредитора. Також судом встановлено, що на час вчинення оскаржуваного виконавчого напису в провадженні Приморського районного суду м. Одеса перебувала справа № 522/20251/17, що підтверджується копією ухвали від 16.11.2017 року за позовом [PERSON] до Одеської обласної дирекції ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання кредитного договору №2006/13-2.06/814 від 28.09.06 р. та кредитного договору №2008/13-1-08/404 від 14.08.08 р. недійсними по відношенню до іпотечного договору, додатковим угодам та іншим угодам пов`язаним з ними та визнання факту порушення норм Закону України «Про захист справ споживачів» при укладенні кредитних договорів. Отже, лише наявність спору в суді щодо розміру заборгованості за кредитним договором вже є обставиною, що спростовує висновок про безспірність заборгованості боржника. Відповідно до п.п.3.1., 3.4. Глави 16 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затв. Наказом Міністерства юстиції України, №296/5 від 22.02.2012 року , вказано, що нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. Верховний Суд у своїй постанові від 28.03.2018 року №910/3033/17 висловив правову позицію з питання обчислення строку вчинення виконавчого напису, встановленого ст.88 Закону України «Про нотаріат»: Тобто, наведений у розділі 3 Порядку річний строк для вчинення виконавчого напису пов`язується саме з виникненням у стягувана права вимоги до боржника, а не з виникненням у стягувача права на звернення до нотаріуса з заявою про вчинення виконавчого напису у зв`язку з невиконанням боржником чи іпотекодателем в тридцятиденний строк вимоги про усунення порушень, про яку (вимогу) зазначено в пунктом 2.3. Порядку. Отже, право вимоги у стягувана виникає з моменту невиконання або неналежного виконання зобов`язання боржником у визначений строк. Крім того, відповідно до ч.2 ст.1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Як вбачається із розрахунку банку по заборгованості [PERSON] , прострочення виконання зобов`язань позичальником почалося з 23.09.15 р. із цього моменту нею не виконувалися його грошові зобов`язання по тілу кредиту та по відсоткам з 14.06.17 р., у зв`язку з чим нотаріусом вчинено напис в межах встановленого строку. Враховуючи наведене, суд дійшов до висновку про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, оскільки при його вчиненні нотаріус не перевірив безспірність вимог банку та вручення боржнику письмової вимоги про усунення порушень, а також наявність спору у суді щодо розміру заборгованості за кредитним договором.

Outcome: approved