Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-01 00:00:00

Знам'янський міжрайонний прокурор в інтересах держави в особі Державного закладу «Відділкова лікарня станції Знам'янка ДП «Одеська залізниця» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину. Обґрунтувавши вимоги тим, що відповідач вчинив злочин щодо [PERSON], яка внаслідок злочинних дій отримала тілесні ушкодження, у зв'язку з чим перебувала у лікарні. На лікуванні знаходилась з 02.08.2014 року по 13.08.2014 року, тобто 11 ліжко-днів. Вартість одного ліжко-дня на момент лікування потерпілої становила 78,18 грн., а 11 ліжко-днів - 859,98 грн. Просить стягнути з відповідача на користь Державного закладу «Відділкова лікарня станції Знам'янка ДП «Одеська залізниця» кошти, витрачені на лікування [PERSON] у розмірі 859,98 грн. і на користь держави судові витрати. Прокурор у судове засідання з'явився. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує. Представник Державного закладу «Відділкова лікарня станції Знам'янка ДП «Одеська залізниця» у судове засідання не з'явився. Надав заяву в якій позовні вимоги Знам'янського міжрайонного прокурора підтримав в повному обсязі, справу просить розглядати у його відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явився. Про час, місце та дату розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності або відкладення розгляду справи не надавав. Відповідно до ст.169 ч.4 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Заслухавши пояснення прокурора та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Судом встановлено, що ухвалою Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14.10.2014 року кримінальне провадження відносно підозрюваного [PERSON] за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України закрито у зв'язку з дійовим каяттям і останнього звільнено від відповідальності. Крім того, в ухвалі зазначено, що [PERSON], маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров'я та реалізовуючи його, 01.08.2014 року приблизно о 08.30 годині перебував за адресою: [ADDRESS]. Знаходячись у вказаному місці, між [PERSON] та [PERSON] на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виникла сварка, під час якої у [PERSON] виник умисел на спричинення тілесних ушкоджень [PERSON] Реалізуючи указаний умисел, діючи умисно та цілеспрямовано, [PERSON] наніс [PERSON] не менше 8 ударів кулаками обох рук в область голови, спричинивши таким чином останній тілесні ушкодження у вигляді саден, крововиливів в ділянці голови, струсу головного мозку, які, згідно висновку судово-медичної експертизи №164 від 03.09.2014 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров'я. В зв'язку з отриманими тілесними ушкодженнями [PERSON] знаходилась на лікуванні 11 ліжко-днів, вартість яких становить 859,98 грн. Відповідно до вимог статті 1206 ЦК України, особа яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладу охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину. Згідно ч.1 ст. 1166 ЦК України -майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, що її завдала. Відповідно до п.4 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.07.93 №545, стягнені в установленому порядку кошти, залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров'я, в якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров'я. Відповідно до зазначеного Порядку, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. Згідно п.3 ППВС України №11 від 07.07.95 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат» - витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню в повному обсязі зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров'я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Конституційний Суд України в рішенні від 08.04.1999 року у справі №3-рп/99 визначив, що прокурори та їх заступники вправі звернутися до суду з позовною заявою виключно в інтересах держави. Згідно ст. 121 Конституції України на органи прокуратури покладено обов'язок представництва інтересів держави у випадках, передбачених законом. Згідно ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру» підставою представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій/бездіяльності/фізичних або юридичних осіб. Отже, прокурор мав підстави для звернення до суду з даною вимогою, а у суду є підстави для її задоволення. На підставі викладеного, Конституції України, ст.1166, ст.1206 ЦК України та

Outcome: approved