Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-19 00:00:00

Звернувшись до суду з заявою, [PERSON] просить встановити факт смерті [PERSON], посилаючись на те, що [INFO] в м. Макіївка Донецької області помер її чоловік [PERSON], [INFO]. У зв'язку з тим, що лікарське свідоцтво про смерть було видане установою, розташованою на тимчасово неконтрольованій території України, у неї відсутня можливість зареєструвати факт смерті чоловіка в органах реєстрації актів цивільного стану України. Встановлення факту смерті потрібно для реєстрації факту смерті та отримання свідоцтва про смерть. Представник заявника [PERSON] у судове засідання не з'явився, надавши суду заяву про повне підтримання вимог [PERSON] та про розгляд справи у його відсутність. Представник заінтересованої особи Костянтинівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецької області, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився. Дослідивши всі обставини у справі та перевіривши їх доказами, суд дійшов таких висновків. У відповідності до ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України (ч.1). Справи про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду (ч.2). Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню (ч.4). Судом встановлено, заявником у даній справі є громадянка України [PERSON], [INFO], яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією паспорта серії [NUMBER], виданим 16 грудня 1997 року Центрально-Міським РВ Макіївського МУУМВС України в Донецькій області (а.с.10). Згідно із свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER] від 18 грудня 1971 року (а.с.12) 18 грудня 1971 року Кіровським районним ЗАЦС зареєстрований шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. За твердженням заявника, [INFO] в Україні в м. Макіївка Донецької області помер її чоловік [PERSON], [INFO]. На підтвердження даного факту заявником суду надані: - дублікат лікарського свідоцтва про смерть [PERSON], [INFO], № 1236 від 12 листопада 2016 року, виданий Міським патологоанатономічним бюро м. Макіївки (а.с.15); - дублікат довідки про причину смерті та довідка про причину смерті [PERSON] № 1236 від 12 листопада 2016 року (а.с.15,16); - копія свідоцтва про смерть [PERSON], [INFO], виданого 12 листопада 2016 року Макіївським міським відділом ЗАЦС (а.с.17); - копія договору № 3428 від 12.11.2016 року про організацію та проведення поховання [PERSON] (а.с.18); - копія товарного чеку на придбання ритуальних товарів (а.с.19); -фототаблиця із зображенням могили [PERSON] (а.с.20). Даючи оцінку допустимості дублікату лікарського свідоцтва про смерть № 1236 від 12 листопада 2016 року та копії свідоцтва про смерть [PERSON], як документам, що видані установою та органом на тимчасово окупованій території України, суд керується ч.2 ст. 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Крім того, суд враховує норму статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» якою встановлено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Разом з тим, вирішуючи питання щодо оцінки вищезазначених доказів, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, зокрема «Loizidou v.Turkev», «Cyprus v.Turkev», а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v.the Republik of Moldova and Russia»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПО наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди маж бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту смерті [PERSON] для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника [PERSON] суд, як виняток, приймає до уваги надані дублікат лікарського свідоцтва про смерть та копію свідоцтва про смерть [PERSON] та оцінює їх в сукупності з фототаблицею могили [PERSON], копіями документів на організацію та проведення поховання, а також довідкою про причину смерті [PERSON], та вважає, що заявлені вимоги слід задовольнити, встановивши факт смерті [PERSON] [INFO] у м. Макіївки Донецької області Україна, що надасть можливість заявнику отримати видане державним органом України свідоцтво про смерть чоловіка. Тож, заяву [PERSON] слід задовольнити.

Outcome: approved