Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-23 00:00:00

Звернувшись до суду з позовом, [PERSON] просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України до Грецької Республіки неповнолітнього [PERSON], [INFO], у супроводі матері [PERSON], [INFO], на термін з набрання рішенням суду законної сили по 01 липня 2016 року без згоди та супроводу батька дитини з метою оздоровлення, посилаючись на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 06.03.1996 року по 24.06.2003 року. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. На даний час неповнолітній [PERSON] мешкає з нею та перебуває на її утриманні. Вона належним чином, як мати, піклується про здоровя, фізичний розвиток, духовний та моральний стан дитини. Оскільки її дитина за станом здоровя потребує оздоровлення, вона має намір виїхати за межі України до Грецької Республіки для відпочинку та оздоровлення дитини. Згідно п.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України та вїзду в Україну громадян України» за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Позивач [PERSON] у судовому засіданні заявлені вимоги підтримала, пояснивши, що неповнолітній [PERSON] за станом здоровя потребує оздоровлення на морському узбережжі. Крім того, її син ніколи не був за кордоном, а тому вона з метою оздоровлення та розширення світогляду дитини, має намір поїхати до Грецької Республіки. Відповідач на теперішній час перебуває за межами України. Можливості приїхати до України та надати дозвіл на виїзд дитини за кордон він не має. Проте, відповідач обізнаний про розгляд даного питання судом та не заперечує щодо виїзду неповнолітнього [PERSON] за кордон. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, надавши суду заяву про визнання вимог [PERSON] та про розгляд справи у його відсутність. Дослідивши всі обставини у справі та перевіривши їх доказами, суд вважає позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 06.03.1996 року по 24.06.2003 року (а.с.4). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] (а.с.5). Неповнолітній [PERSON] проживає разом з матірю за адресою: [ADDRESS] (а.с.3). Позивач матеріально утримує та належним чином піклується про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Неповнолітній [PERSON] страждає на хронічний компенсірований тонзиліт та потребує оздоровлення в місцевості з середньоземноморським кліматом, що підтверджується довідкою Амбулаторії № 3 КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Костянтинівської міської ради від 02.06.2015 року (а.с.12). Стаття 33 Конституції України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Стаття 313 ЦК України передбачає, що особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХП, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України». У відповідності до положень ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Правила перетинання держаного кордону громадянами України, затверджені постановою КМУ від 27.01.1995 року № 57 зі змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, як не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі предявлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Позивач має намір забезпечити відпочинок та оздоровлення сина на території Грецької Республіки. Проте, у звязку з перебуванням відповідача за межами України, позивач не може отримати його згоду на виїзд неповнолітньої дитини за кордон. Беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітнього [PERSON] за межі України для тимчасового перебування, а також враховуючи те, що тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини разом з матірю за кордон на відпочинок та оздоровлення відповідає інтересам дитини, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог [PERSON] На підставі ст. 33 Конституції України, ст. 313 ЦК України, ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України та вїзду в України громадян України», постанови КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України»,

Outcome: approved