Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-23 00:00:00

Звернувшись до суду із позовом, [PERSON] просить виключити із актового запису № 2264 про народження [PERSON], вчиненого 29.09.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції в м.Києві, запис про його батьківство щодо останнього. В обґрунтування позову посилається на те, що він перебував з 22.12.2010 року у шлюбі з відповідачем, який було розірвано відповідно до рішення Оболонського районного суду м.Києва від 06.04.2015 року. Зазначає, що попри перебування з відповідачем у шлюбі до народження дитини - [INFO], більше трьох років він не підтримував будь-яких відносин із відповідачем, оскільки на початку 2012 року вибув за межі України. У січні 2016 року він дізнався про існування у відповідача дитини та про те, що він записаний батьком дитини. Посилається, що запис про батька в актовому записі про народження дитини вчинене у його відсутності, він не являється біологічним батьком [PERSON], а тому таки запис порушує його права. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав за викладених у ньому обставин та підстав та суду пояснив, що позивач перебував з 2010 року у шлюбі з відповідачем, проте у 2012 році залишив Україну і більше до України не приїздив. У 2016 році він дізнався, що являється батьком дитини відповідача і що підтверджується актовим записом про народження дитини. Проте, його біологічне батьківство дитини відповідача виключається, оскільки на момент запліднення відповідача, її вагітності та народження дитини, він перебував за межами України. Окрім того, виключається і обставина штучного запліднення відповідача і що підтверджується медичною довідкою. На уточнююче запитання головуючого щодо неодноразової відмови позивача в участі при проведенні призначеної за його клопотанням, як представника позивача, судово-медичної генетичної експертизи, останній повідомив, що у позивача були відсутні кошти для приїзду до України. Вважає наявними докази, які виключають біологічне батьківство позивача щодо дитини відповідача, а тому просив позов задовольнити. Відповідач позов визнала та суду пояснила, що дійсно вона перебувала у шлюбі з позивачем, який у 2012 році залишив Україну і більше вона з ним жодних стосунків не мала. [INFO] вона народила сина [PERSON], батьком якого був записаний позивач, оскільки вони розвелися з позивачем незадовго до народження дитини. Біологічного батька дитини відповідач назвати відмовилася. Просила позов задовольнити. Заслухавши сторін спору, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов не обгрунтований та задоволенню не підлягає з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач та відповідач уклали 22.12.2010 року шлюб, який був зареєстрований у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Оболонського районного управління юстиції у м.Києві, актовий запис № 2092. Заочним рішенням Облонського районного суду м.Києва від 06.04.2015 року, яке набрало законної сили 17.04.2015 року, шлюб сторін спору розірвано. [INFO] відповідач народила сина [PERSON], батьком якого відповідно до даних актового запису № 2264 про народження дитини, вчиненого 29.05.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції в м.Києві, зазначено позивача - [PERSON]. Викладене підтверджується поясненнями в судовому засіданні представника, відповідача, а також отриманими у справі письмовими доказами, якими є: Заочне рішення Оболонського районного суду м.Києва від 06.04.2015 року, відповідно до якого розірвано шлюб сторін спору; Свідоцтво про народження [PERSON], серії [NUMBER], видане 29.05.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції в м.Києві, актовий запис № 2264. Вказані встановленні судом обставини спору сторонами визнаються, а тому доказуванню у відповідності до положень ст.61 ЦПК України не підлягають. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Аналогічні положення містяться у 15 та 16 статтях ЦК України, за якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За вимогами ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Відповідно до положень статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказів. Відповідно до статті 60 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов»язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині подання ними доказів та заяви і розгляду заявлених клопотань. За клопотанням представника позивача ухвалою суду від 18.10.2016 року у справі було призначено судово-медичну генетичну експертизу на предмет біологічного батьківства позивача щодо [PERSON], [INFO]. На разі, як вбачається, будучи належним чином повідомленим через свого представника [PERSON], позивач до експертної установи для відбору зразків крові двічі (09.12.2016 року та 20.01.2017 року) не зявився, що зумовило повернення ухвали суду без виконання та вказує на ухилення відповідача від участі у проведенні експертизи і таким чином на відмову у забезпеченні доказів. Наслідки такого ухилення, передбачені ч.1 ст.146 ЦПК України, позивачу були роз'ясненні судом і на що вказує зміст ухвали суду від 18.10.2016 року (а.с.20-21). З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу в межах заявленої вимоги та на підставі тих доказів, які надані сторонами спору і в тому числі позивачем та його представником. Судом встановлено, що правовідносини, які виникли між сторонами спору, регулюються положеннями глави 12 розділу ІІІ Сімейного кодексу України. Так, відповідно до положень ст. 136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статтей 122, 124, 126, 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред'явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. Як вбачається із отриманих у справі доказів, позивач записаний батьком [PERSON] відповідно до положень ч.1 ст. 122 СК України в тім, що дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя і що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (а.с. 5). За вимогами ст. 136 СК України у разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Позивач в особі свого представника у своїх доводах посилається на те, що в судовому засіданні знайшла своє підтвердження обставина того, що сторони спору, починаючи з 2012 року, не підтримували між собою жодних стосунків і що саме ця обставина в сукупності з обставиною відсутності даних про штучне заплідення відповідача (а.с. 69) виключає батьківство позивача щодо [PERSON]. і що таким чином позовна вимога належним чином доведена. Разом з тим, суд не погоджується з такими доводами представника позивача та вважає, що вказані обставини не можуть слугувати належними та допустими доказами, які б давали суду підстави вважати, що позивач не являється біологічним батьком малолітнього [PERSON], [INFO]. Від участі у проведенні судово-медичної генетичної експертизи, висновок якої на переконання суду, був би належним та допустимим доказом такої обставини, позивач ухилився. Таким чином, підсумовуючи викладене, оцінючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні кожного отриманого у справі доказу зокрема та належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимога позову не ґрунтується на отриманих у справі доказах та законі, а тому задоволенню не підлягає. Доводи представника позивача в тім, що з початку 2012 року до звернення до суду із позовом позивач не перетинав кордон України, а саме не вїзджав до вказаної держави, жодним чином не підтверджуються довідкою Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України (а.с. 53), оскільки зміст останньої сам по собі не підтверджує факт виїзду позивача за межі України на початку 2012 року, як він стверджує у позовній заяві, а тому до уваги судом не беруться. За викладеного суд не прийняв визнання відповідачем позову, оскільки останнє порушує права та інтереси малолітнього [PERSON] і що узгоджується із положеннями ч. 4 ст. 174 ЦПК України.

Outcome: dismissed