Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-26 00:00:00

Звернувшись до суду, позивач посилається на те, що 14 березня 1992 року вона уклала з відповідачем шлюб, який розірваний 05 квітня 2013 року. Зазначає, що їм з відповідачем на праві спільної часткової власності належить житловий будинок по [ADDRESS], і що підтверджується договором дарування від 21 жовтня 2000 року, відповідно до якого відповідач подарував, а вона прийняла у дар частину вказаного нерухомого майна. Земельна ділянка, на якій знаходиться житловий будинок, приватизована відповідачем в розмірі 0.25 га під час перебування їх у шлюбі і що підтверджується оскаржуваними рішеннями Синявської сільської ради Рокитнянського району Київської області та державним актом на право власності на земельну ділянку ЯГ № 205019, виданого 15.06.2006 року на імя відповідача. При цьому відповідач в особі Синявської сільської ради Рокитнянського району не врахувала належність будинку по [ADDRESS] декільком співвласникам і тим самим нею було порушено вимоги статтей 118, 120, 121 чинного на той час Земельного Кодексу України, відповідно до яких передача земельної ділянки відповідно до норм безоплатної приватизації для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна земельна ділянка) мала бути передана їй та [PERSON] пропорційно розміру їх часток у вказаному нерухомому майні. Вважає, що оскаржувані рішення є незаконними та порушують її право на отримання в користування та власність земельної ділянки для обслуговування своєї частки будинку, тоді як відповідач після розподілу між ними будинку в натурі чинить став чинити перешкоди на прохід до своєї частини будинку, вимагаючи попереднього отримання від нього дозволу. За викладеного просить визнати оскаржувані рішення органу місцевого самоврядування частково недійсними (в частині, що стосується передачі [PERSON] у власність земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд) та визнати недійсним виданий [PERSON] на підставі вказаних рішень державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 205019, зареєстрований 15.06.2006 року за № 010634700241, відповідно до якого посвідчено право власності [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим № 3223786001:01:006:0006, площею 0,25 га, з цільовим призначенням - для обслуговування житлового будинку та господарських споруд по [ADDRESS]. Відповідач в особі Синявської сільської ради Рокитнянського району, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не направив та подав заяву, якою позов визнав та просив розглянути справу за відсутності свого представника. Третя особа по справі, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору реєстраційна служба Рокитнянського районного управління юстиції, будучи також належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не направила та подала заяву про розгляд справи за відсутності її представника. Третя особа по справі, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON], будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи, в судове засідання не зявилася, про причини своєї неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи у її відсутності до суду не подала. За викладеного та з урахуванням думки представника позивача і відповідача [PERSON] суд ухвалив провести розгляд справи за відсутності осіб, що не зявилися, і що узгоджується із положеннями ст.169 ЦПК України. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала та суду показала, що Земельна ділянка, на якій знаходиться житловий будинок, що по [ADDRESS] і який належить у рівних частинах сторонам спору, приватизована [PERSON] одноособово в розмірі 0.25 га під час перебування їх у шлюбі. Підставою для отримання [PERSON] державного акта ЯГ № 205019 стали оскаржувані рішення Синявської сільської ради №153 від 28.10.2003 року та рішення 21 сесії цієї ради 4 скликання № 69 від 25.10.2005 року. Зазначила, що вказані рішення органу місцевого самоврядування є незаконними та такими, що порушили право на спірну земельну ділянку іншого співвласника житлового будинку по [ADDRESS], яким є позивач по справі. Вважає, що при прийнятті оспорюваних рішень про передачу [PERSON] земельної ділянки для обслуговування вказаного житлового будинку Синявська сільська рада не врахувала всі вимоги діючого законодавства і, зокрема, вимог ст..118, 120, 121 ЗК України в існуючій на той час редакції та не врахувала обставину належності на той час будинку на праві часткової власності подружжю [PERSON] та [PERSON], про що їй було відомо достовірно, оскільки реєстрація права власності проводилася саме цією радою. Внаслідок таких незаконних дій ради позивач позбавлена можливості на отримання у користування чи у власність земельної ділянки для обслуговування своєї частини будинку, а відповідач після розлучення не дозволяє їй прохід по земельній ділянці без його на це дозволу. Заперечила доводи [PERSON], що позивачу було відомо про обставину приватизації ним земельної ділянки, пославшись що позивачу не було відомо про виготовлення відповідачем технічної документації із землеустрою на виготовлення оспорюваного державного акту на право власності на спірну земельну ділянку. Зауважила, що на той час [PERSON] був зареєстрований за місцем проживання своєї бабусі [PERSON] по [ADDRESS] і позивачу було відомо на той час, що він приватизовує земельну ділянку, яка рахувалася за вказаною адресою бабусі і від якої вона (бабуся) відмовилася на його користь. Синявська сільська рада при винесенні оспорюваних рішень не повідомляла позивача про такі свої дії, хоча достовірно знала, що вона є співвласником будинку, який знаходиться на спірній земельній ділянці. Зазначає також, що приватизація [PERSON] земельної ділянки під житловим будинком відповідала інтересам існуючого на той час подружжя сторін спору, все вказувало на те, що відповідач визнавав право спільної сумісної власності подружжя на вказану земельну ділянку та жодним чином не перешкоджав позивачу користуватися нею. Натомість після розірвання сторонами спору свого шлюбу за рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 05.04.2013 року [PERSON] став перешкоджати позивачу користуватися своєю виділеною у натурі частиною житлового будинку шляхом заборони проходу по його земельній ділянці і що змушує позивача проживати зі своєю неповнолітньою дочкою в орендовані квартирі в смт.Рокитне Київської області. Саме така поведінка [PERSON] змусила позивача звернутися із позовом до суду. Вважає, що викладені обставини зумовили пропуск позивачем загального трирічного строку звернення до суду із позовом і що таким чином причина пропуску останнього є поважною та просить його поновити. Просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні суду пояснив, що біля будинку [ADDRESS], що належить на праві власності в рівних частинах йому та позивачу, до приватизації рахувалася земельна ділянка розміром 0.07 га, хоча фактично ним було приватизовано для обслуговування останнього земельну ділянку розміром 0.25 га. На цій земельній ділянці також знаходиться житловий будинок його бабусі [PERSON], який рахується під [ADDRESS] і бабуся знала про обставину приватизації ним земельної ділянки під належним її будинком та до даного часу не предявляє йому з цього приводу жодних претензій. На час приватизації він був зареєстрованим по місцю проживання бабусі і фактично приватизував земельну ділянку останньої. Вважає, що на той час не були порушені права позивача щодо земельної ділянки, оскільки вона як інший співвласник будинку не заперечувала проти такого перебігу обставин і на що вказує те, що нею не було подано до сільської ради заяви на приватизацію земельної ділянки для обслуговування своєї частини будинку. Саме з цих підстав оспорювані рішення сільської ради є законними. Визнає, що право позивача на приватизацію земельної ділянки для обслуговування своєї частини порушено, але вона не скористалася правом захисту свого порушеного права у трирічний строк. Разом з тим, на уточнююче запитання головуючого по справі визнав, що позов обґрунтований та просив у його задоволенні відмовити лише у звязку із пропуском позивачем строку звернення до суду із позовною заявою. Заслухавши представника позивача та відповідача [PERSON], дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено наступне. 14 березня 1992 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який був розірваний судом 05 квітня 2013 року. В період перебування у шлюбі [PERSON] отримав у дар житловий будинок по [ADDRESS], який знаходився на земельній ділянці розміром 0.07 га, яка перебувала у користуванні у попереднього власника і право користування на яку перейшло у вказаному розмірі до [PERSON]. 21 жовтня 2000 року [PERSON] подарував частину вказаного житлового будинку позивачу і таким чином останній став бути у їх спільній частковій власності. На час такого відчуження [PERSON] частини житлового будинку земельна ділянка, яка перебувала у його користуванні для обслуговування останнього, залишалася бути у тому самому розмірі 0.07 га. 28 жовтня 2003 року за заявою [PERSON] виконавчий комітет Синявської сільської ради Рокитнянського району Київської області виніс рішення № 153 Про передачу земельних ділянок у приватну власність та затвердження матеріалів технічної документації по складанню державних актів на право приватної власності на землю, за яким передав [PERSON] у приватну власність земельну ділянку розміром 0.40 га для ведення особистого підсобного господарства та обслуговування житлового будинку та господарських споруд. На разі, адреса такої земельної ділянки виконком у рішенні визначена не була. Рішенням 21 сесії 4 скликання Синявської сільської ради Рокитнянського району Київської області №69 від 25.10.2005 року Про затвердження технічної документації з видачі громадянам України державних актів на право власності на землю в межах с.Синява Синявської сільської ради Рокитнянського району Київської області було передано безкоштовно у власність [PERSON] 0.25 га земельної ділянки для обслуговування житлового будинку [ADDRESS]. На підставі вказаного рішення [PERSON] був виданий оспорюваний державний акт на право власності на земельну ділянку ЯГ № 205019. Після розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] останній став чинити перешкоди позивачу у користуванні житловим будинком шляхом заборони їй проходу по земельній ділянці без його дозволу. Така поведінка відповідача перешкоджає позивачу належним чином користуватися своєю частиною будинку, зважаючи, що відповідно до визнаною ухвалою Рокитнянського районного суду Київської області від 09.07.2013 року вказані сторони спору дійшли згоди щодо розподілу будинку в натурі відповідно до їх часток в останньому. Викладене підтверджується поясненнями у судовому засіданні представника позивача, відповідача [PERSON] та письмовими доказами по справі, якими є: ·Договір дарування [PERSON] житлового будинку [ADDRESS] від 19.05.2000 року, посвідчений державним нотаріусом Рокитнянського районного нотаріального округу Калітенко Л.Б., реєстровий запис № 3167 (а.с.13); ·Договір дарування [PERSON] частини житлового будинку [ADDRESS] від 21.10.2000 року, посвідчений приватним нотаріусом Рокитнянського районного нотаріального округу Скоробагатько, реєстровий запис № 4882 (а.с.14); ·Технічний паспорт на житловий будинок [ADDRESS] (а.с.22-24); ·Довідка Синявської сільської ради Рокитнянського району Київської області № 32-02-25 від 18.02.2014 року (а.с.50); ·рішення виконавчого комітету Синявської сільської ради Рокитнянського району Київської області № 153 від 28.10.2003 року Про передачу земельних ділянок у приватну власність та затвердження матеріалів технічної документації по складанню державних актів на право приватної власності на землю (а.с.16) ; ·рішення 21 сесії 4 скликання Синявської сільської ради Рокитнянського району Київської області №69 (72) від 25.10.2005 року Про затвердження технічної документації з видачі громадянам України державних актів на право власності на землю в межах с.Синява Синявської сільської ради Рокитнянського району Київської області з додатком (а.с.18-21); ·Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 205019, зареєстрований 15.06.2006 року за № 010634700241, відповідно до якого посвідчено право власності [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим № 3223786001:01:006:0006, площею 0,25 га, з цільовим призначенням - для обслуговування житлового будинку та господарських споруд по [ADDRESS] (а.с.15); ·Рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 05.04.2013 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу (а.с.12); ·Ухвала Рокитнянського районного суду Київської області про визнання мирової угоди у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про виділ частки майна, що є у спільній частковій власності (а.с.25). Вказані встановлені судом обставини визнані відповідачами по справі і в тому числі у судовому засіданні відповідачем [PERSON], а тому доказуванню відповідно до положень ст.61 ЦПК України не підлягають. При цьому судом також враховується обставина визнання у судовому засіданні відповідачем [PERSON] обґрунтованості позову, тобто визнання по суті вимог позову, що у сукупності з обставиною визнання позову іншим відповідачем по справі Синявською сільською радою Рокитнянського району Київської області, дає суду підстави для застосування при вирішенні даного спору положень ст..174 ЦПК України в тім, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того достатніх законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Статтею 152 Земельного кодексу України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Відповідно до положень ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом останнього і одним із способів його захисту є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Перехід права власності на будівлю чи споруду за вимогами ст.30 Земельного Кодексу України, що був чинним на момент відчуження [PERSON] на користь позивача частини житлового будинку по [ADDRESS], передбачав що разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. При цьому за положеннями частини другою вказаної норми при переході права власності громадян на жилий будинок і господарські будівлі та споруди до кількох власників, а також при переході права власності на частину будинку в разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її раціонального використання земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об'єктів. Тобто, з моменту переходу права власності на житловий будинок в рівних частинах до сторін спору земельна ділянка розміром 0.07 га, яка за свідченням [PERSON] перебувала у його користуванні з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, і що не заперечується іншими сторонами спору та підтверджується довідкою Синявської сільської ради Рокитнянського району № 32-02-25 від 18.02.2014 року, з 21.10.2000 року (момент укладання [PERSON] договору дарування частини житлового будинку по [ADDRESS]) перейшла у спільне користування цих осіб. Звідси, у відповідності до положень частини четвертої ст.30 ЗК України в редакції 1990 року (право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів відповідно до вимог статті 23 цього Кодексу) Синявська сільська рада мала посвідчити таке право [PERSON] користування земельною ділянкою у пропорційному до її частки у будинку розмірі. На разі, Синявська сільська рада, знаючи достовірно про викладені обставини і що було відомо останній з обставини реєстрації нею 01.11.2001 року договору дарування частини вказаного житлового будинку від 21.10.2000 року, порушила вказані вимоги закону та в послідуючому винесла 28.10.2003 року та 25.10.2005 року оспорювані рішення про передачу земельної ділянки, на якому знаходиться весь будинок, лише одному його співвласнику, тобто [PERSON], проігнорувавши ту обставину, що законне право на отримання у власність останньої мала і позивач. Викладене дає суду підстави стверджувати про порушення Синявською сільською радою також вимог ч.6 та 7 ст.118 ЗК України і що полягає у передачі у приватну власність [PERSON] земельної ділянки для обслуговування частини житлового будинку о [ADDRESS], яка йому не належить і тим самим завідомо позбавила позивача можливості скористатися таким своїм правом. Відповідно до пункту ч.2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. У даному випадку, як уже зазначалося судом, з моменту переходу права власності на житловий будинок по [ADDRESS] до позивача та відповідача [PERSON], до останніх перейшла у спільне користування і земельна ділянка розміром 0.07 га на якій знаходився цей будинок і яка перебувала до того у користуванні [PERSON]. Доказів відмови позивача від такого свого права на час винесення органом місцевого самоврядування оспорюваних рішень та видачі [PERSON] оспорюваного державного акту на право власності на земельну ділянку судом не отримано. Обраний позивачем спосіб захисту свого порушеного права узгоджується із положеннями закону і в тому числі із положеннями ст.16 ЦК України та п.г ч.3 ст.152 ЗК України в тім, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. За вимогами ч.2 ст.155 ЗК Україниу разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Звідси, мають бути визнані недійсними в частині передачі [PERSON] у приватну власність земельної ділянки розміром 0.1250 га для обслуговування житлового будинку по [ADDRESS] оспорювані рішення Синявської сільської ради та не може рахуватися законним та має бути визнаний недійсним із скасуванням державної реєстрації оспорюваний державний акт на право власності на земельну ділянку. За викладеного судом приймається визнання позову відповідачами, оскільки таке визнання за переконанням суду не порушує жодним чином прав та інтересів інших осіб, і в тому числі третіх осіб по справі, а тому наявні підстави для задоволення позову. Разом з тим, як вбачається із заперечень відповідача [PERSON] та матеріалів справи, позивачем пропущено визначений законодавством трирічний строк позовної давності звернення до суду із позовом і що визнає сама позивач, яка просить поновити останній. З огляду на зміст причини пропуску позивачем зазначеного процесуального строку, які зазначені у її клопотанні до суду про його поновлення та названі у судовому засіданні її представником, суд вважає останні поважними і з метою відновлення справедливості та захисту порушених прав позивача приходить до висновку про його поновлення та що узгоджується із положеннями ч.5 ст.267 ЦК України. Позов таким чином підлягає задоволенню. Доводи відповідача [PERSON] в тім, що позивачу було достовірно відомо по причині її роботи на той час у Синявській сільській раді про те, що технічна документація, а в послідуючому і державний акт на право власності на земельну ділянку по [ADDRESS] виготовляється із врахуванням земельної ділянки, на якій розташований частина житлового будинку позивача, не знайшли свого належного підтвердження у судовому засіданні із наданих сторонами доказів і на увагу суду таким чином не заслуговують. На підставі викладеного,

Outcome: approved