Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-25 00:00:00

І. Виклад позиції позивача та відповідача. 06 липня 2021 року представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення з відповідача заборгованості за Договором позики №1993787 від 25.02.2018 року у розмірі 136 644, 43 грн. та понесених судових витрат по оплаті судового збору. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 25.02.2018 року між сторонами укладено договір позики №1993787, за умовами якого позикодавець надає позичальникові грошові кошти в сумі 3 000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою 0, 01 відсоток річних від суми позики. Позику надано строком до 25.03.2018 року на 29 днів. Відповідно до п. 1.4. дата перерахування суми позики на банківський рахунок вказаний позичальником, за домовленістю сторін вважається датою укладення Договору позики між позичальником і позикодавцем. Термін повернення позики закінчився, проте відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконав, а тому, станом на 01.05.2021 року у відповідача перед ТОВ «Фінансово-Кредитний Супермаркет» виникла заборгованість у розмірі 136 644, 43 грн., яка складається з: 3 000, 00 грн. - заборгованість за позикою; 118 495, 40 грн. - заборгованість за комісією; 10 740, 76 грн. - інфляційні втрати; 4 408, 27 грн. - 3 % річних. Оскільки відповідач продовжує ухилятися від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість, позивач змушений звернутись до суду з даним позовом. Відповідач відзиву на позов не подав, був належним чином повідомлений про судовий розгляд справи. ІІ. Процесуальні дії суду у справі. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 26.07.2021 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 03.09.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання призначено на 28.09.2021 року. У зв`язку з неявкою відповідача розгляд справи відкладено на 26.07.2021 року. Представник позивача в судове засідання не з`явився, до позову долучив клопотання про розгляд справи за його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечував. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі. У судове засідання у час призначений для розгляду справи за суттю, відповідач повторно не з`явився. Про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, зокрема шляхом направлення судових повісток про виклик за відомим суду зареєстрованим у встановленому законом порядком місцем його проживання, відомий суду номер телефонного зв`язку, опублікування оголошень на офіційному веб-сайті судової влади України: https://court.gov.ua/unknown/sud2125. ЄСПЛ у рішенні у справі «В`ячеслав Корчагін проти Росії» (№12307/16) визначив, що якщо повістку було направлено за однією з відомих адрес, а особа ухиляється від її отримання, то особа може стежити за ходом справи з офіційних джерел, таких як веб - сторінка суду, а тому право такої особи на справедливий суд, гарантоване ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод порушено не було. Як передбачено п.2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідач будучи повідомленим належним чином про розгляд справи відносно нього, відзиву на позов не подав про причини неможливості вчинення процесуальних дій суду не повідомлено. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, враховуючи згоду представника позивача про розгляд справи у його відсутності у заочному порядку із ухвалення рішення при заочному розгляді справи на підставі поданих позивачем документів та повторної неявки у судове засідання належним чином повідомленого про день, час та місце судового розгляду справи відповідача і відсутності будь-яких заяв від нього, суд вважає за можливе постановити розглянути справу за відсутності учасників справи із ухваленням заочного рішення, крім того, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч. 8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. ІІІ. Фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст правовідносин. 25 лютого 2018 року між ТОВ «Фінансово-Кредитний Супермаркет» та [PERSON] укладено договір позики №1993787 (продукт «он-лайн кредитування»). За умовами договору позика надається на умовах повернення, строковості, платності у сумі 3 000, 00 грн. Строк позики за цим договором складає 29 днів до 25.03.2018 року, але в будь-якому разі Договір діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань. Процентна ставка (проценти) за користування Позикою складають 0, 01 відсотків річних від суми позики починаючи з дня надання позики, з погашенням в кінці строку дії договору, або при повному погашенні позики достроково. (п. 2.2.4 Договору) Обчислення строку користування позикою та нарахування процентів за цим Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування позикою. При цьому проценти за користування позикою нараховуються у відсотках від суми позики з дня надання позики Позичальнику (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний Позичальником) до дня повного погашення Заборгованості за позикою (зарахування грошових коштів на поточний рахунок Позикодавця) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за позикою. (п. 3.2 Договору) За п. 4.2.2 Договору на позивача покладено обов`язок сплатити комісію: 50% від суми позики - щомісячно, яка розраховується щоденно, виходячи з загального періоду нарахування, який становить кожні 30 календарних днів з дати укладання цього Договору та сплачується Позичальником при погашенні позики; 100% від суми позики щомісячно, яка розраховується щоденно, виходячи з загального періоду нарахування, який становить кожні 30 календарних днів з дати невиконання або неналежного виконання Позичальником своїх зобов`язань за цим Договором повністю або частково та сплачується Позичальником до моменту погашення власної заборгованості за цим Договором в повному обсязі. В розділі 8 договору позики «Інші умови договору» зазначено, що сторони укладають цей Договір дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Позивач взяті на себе зобов`язання виконав в повному обсязі, що підтверджено довідкою від 03.03.2021 року за вих. №4533-ВП. Згідно з наданою позивачем довідкою щодо заборгованості за договором №1993787 від 25.02.2018 року станом на 01.05.2021 року становить 136 644, 43 грн., з яких: -3 000, 00 грн. - заборгованість за позикою; -118 495, 40 грн. - заборгованість за комісією; -10 740, 76 грн. - інфляційні втрати; -4 408, 27 грн. - 3 % річних. ІV. Оцінка Суду. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При вирішенні цивільного спору суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Положенням ч. 1 ст. 634 ЦК України встановлено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У відповідності з ч. 2. ст. 639 ЦК України - якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною 2. ст. 638 ЦК України передбачено, що договір укладається шляхом пропозиції (оферти) однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною, тому акцептуючи пропозицію Банку Відповідач підписом у Заяві про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) підтвердив, що між ним та Банком досягнуто згоди щодо всіх істотних умов Договору, які передбачені чинним законодавством України для такого роду договорів, в тому числі договору банківського рахунку та кредитного договору. Отже, між сторонами виникли зобов`язальні правовідносини, в тому числі і ті, що витікають з кредитного договору. Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, а в статті 530 ЦК України вказується, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно полягає виконанню у цей строк (термін). Стаття 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов`язання або односторонню зміну його умов. В порушення вимог цивільного законодавства, відповідач в односторонньому порядку відмовився від виконання договірних зобов`язань, в установлені строки заборговані суми не повернув, з огляду на що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача грошових коштів взятих у борг(позики) у розмірі 3000,00 грн. підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки відповідач прострочив свої зобов`язання по поверненню коштів, отриманих на підставі договору позики №1993787 від 25.02.2018 року, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат та 3% річних за період з 25.03.2018 до 01.05.2021 року, які нараховуються на тіло кредиту у розмірі 3 000, 00 грн. За перевіреними та проведеними судом розрахунками за період з 25.03.2018 до 01.05.2021 року інфляційні збитки складають 619, 20 грн., а 3% річних - 2 432, 21 грн., які і підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості по комісії в розмірі 118 495, 40 грн. суд зазначає наступне. П. 4.2.2.1 укладеного між сторонами договору передбачено, що за обслуговування кредитної заборгованості позичальник щомісячно сплачує комісію у розмірі 50 % від суми позики щомісячно, яка розраховується щоденно, виходячи із загального періоду нарахування, який становить кожні 30 календарних днів з дати укладення цього договору та сплачується позичальником при погашенні позики, або 100 % від суми позики щомісячно, яка розраховується щоденно, виходячи із загального періоду нарахування, який становить кожні 30 днів з дати невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань повністю або частково та сплачується до моменту погашення заборгованості в повному обсязі. Однак, відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі №6-1746цс16 вказано, що сплата коштів за обслуговування кредиту, тобто коштів, які супроводжують кредит, - комісії, є несправедливою умовою кредитного договору, а тому не підлягає стягненню з позичальника. За постановою КЦС у складі ВС від 18 березня 2020 року у справі №183/2122/15 відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Згідно ЗУ «Про захист прав споживачів» послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1). Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року у справі N 6-2071цс16. Із врахуванням наведеного, та того, що у договорі не вказано, які саме послуги за вказану комісію надаються відповідачу, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по комісії в сумі 118 495, 40 грн. Таким чином, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, а саме до стягнення із відповідача на користь позивача підлягають підлягають 6 051, 41 грн., з яких: 3 000, 00 грн. - заборгованість за позикою; 619, 20 грн. - інфляційні втрати; 2 432, 21 грн. - 3 % річних. В іншій частині розміру позовних вимог суд відмовляє, оскільки заявлені позивачем вимоги не ґрунтуються на положеннях закону. V. Заходи забезпечення позову (заяви). Заходи забезпечення позову (заяви) судом не застосовувалися. VI. Розподіл судових витрат між сторонами. Частиною першою ст.133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, які в даному випадку складають (6 051, 41/136 644, 43*100)=4, 42%. Зокрема, згідно платіжного доручення №938 від 28 липня 2021 року позивачем сплачено 2270, 00 грн. судового збору, з урахуванням задоволеної частини позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення в рахунок відшкодування судового збору 100, 33 грн. На підставі На підставі викладеного та

Outcome: partial