Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-30 00:00:00

Згідно позову, [PERSON] з 18 грудня 2014 року проходила стажування на посаду продавця непродовольчих товарів до магазину «Білизна» ПП «Летіція», що розташований у ТЦ «Наша Правда» за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. імені Газети «Правда» № 31-Д. 02 березня 2015 року на підставі поданої [PERSON] заяви та наказу № 1-к від 02 березня 2015 року про прийняття на роботу, вона була прийнята на посаду продавця непродовольчих товарів до вказаного магазину «Білизна». При прийнятті на роботу з відповідачкою було укладено договір б/н від 02 березня 2015 року про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. 18-19 грудня 2014 року при звільненні продавця [PERSON] була проведена позапланова інвентаризація матеріальних цінностей, розташованих у вказаному магазині «Білизна», в результаті якої нестачі ТМЦ не було виявлено. На підставі акту контрольної перевірки інвентаризації від 19 грудня 2014 року [PERSON] наряду з іншими матеріально-відповідальними особами, прийняла матеріальні цінності, що знаходилися у вказаному магазині, у кількості 6238 одиниць на суму 1165162,83 грн. 18 березня 2015 року [PERSON] разом з іншими двома працівниками торгової точки, подала заяву про звільнення з 01 квітня 2015 року за власним бажанням і того ж дня її було звільнено на підставі наказу № 45-к від 01 квітня 2015 року. Звільненню відповідачки передувало проведення позапланової інвентаризації товарно-матеріальних цінностей, що знаходились у приміщенні магазину «Білизна». Відповідно до акту інвентаризація від 31 березня 2015 року була виявлена сума нестачі, яка підлягає погашенню працівниками у розмірі 2218 грн. Вказаний акт інвентаризації підписано відповідачкою [PERSON], а також продавцем [PERSON] Керуюча магазином [PERSON] зазначений акт не підписала, бо не з'явилася до приміщення офісу ПП «Летіція» для його оформлення, посилаючись на хворобу. Згідно наказу № 32 від 26 грудня 2013 року про розподіл матеріальної відповідальності серед матеріально-відповідальних працівників, які несуть індивідуальну матеріальну відповідальність, керуючий магазином несе матеріальну відповідальність у розмірі 40 % солідарної відповідальності від загального розміру нестачі, яка виявлена в ході інвентаризації та затверджена інвентаризаційним актом, а продавець - 30% солідарної відповідальності від загального розміру нестачі. 30 % від загальної суми нестачі становить 665,40 грн. При звільненні відповідачка надала заяву, в якій просила утримати з її заробітної плати 20% в розмірі 206,73 грн. в рахунок погашення нестачі, що і було зроблено. Таким чином, непогашеною відповідачкою залишається до часу звернення з позовом до суду нестача в розмірі 458,67 грн., яку позивач просить стягнути з відповідачки на його користь. Сторони, належним чином та завчасно сповіщені про час та місце розгляду справи, до суду не прибули. Позивач ПП «Летіція» надав суду письмову заяву, за якою підтримав в повному обсязі заявлені позовні вимоги та доводи позовної заяви на яких вони ґрунтуються. Просить справу розглянути за відсутності свого представника. Відповідачка [PERSON] про причини неявки суду не повідомила, документи, що підтверджують поважність причини неявки та заяву про розгляд справи у її відсутність суду не надала. За ухвалою суду справа розглянута за відсутності сторін в порядку ст. 224 ЦПК України заочно за наявних в справі доказів. На підставі досліджених письмових доказів судом встановлені наступні фактичні обставини: Згідно копії заяви про прийняття на роботу від 02 березня 2015 року та копії наказу по ПП «Летіція» № 1-к від 02 березня 2015 року (а.с. 5), відповідачка [PERSON] була прийнята на посаду продавця непродовольчих товарів до магазину «Білизна» (м. Дніпропетровськ, пр. ім. газети «Правда», 31-Д, ТЦ «Правда»), який належить позивачеві Приватному підприємству «Летіція». З відповідачкою адміністрацією підприємства 02 березня 2015 року був підписаний договір про повну матеріальну відповідальність (а.с. 6). 18 березня 2015 року [PERSON] була подана заява до адміністрації підприємства про звільнення її з займаної посади за власним бажанням (а.с. 9). Позивачем до позову додана копія акту контрольної перевірки інвентаризації в магазині «Білизна», який знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. ім. газети «Правда», 31-Д, ТЦ «Наша Правда» (а.с. 10). Згідно акту, позапланова інвентаризація проводилася у період 30-31 березня 2015 року. Матеріально відповідальними особами є керуюча магазином [PERSON] та продавці непродовольчих товарів [PERSON] і [PERSON] За результатами інвентаризації встановлено нестача на суму 2423,20 грн., надлишки на суму 205,20 грн. Акт інвентаризації [PERSON] підписаний без зауважень. Вирішуючи позовні вимоги, суд виходить з наступного. Згідно ст. 130 Кодексу законів про працю України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку передбачених законодавством і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними, протиправними діями (бездіяльністю) працівника За ч. 1 ст. 132 цього ж Кодексу, за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених законодавством. Як визначено п. 1 ч. 1 ст. 134 цього ж Кодексу, відповідно до законодавства, працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі організації, у випадку, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. За посадовою інструкцією (а.с. 11-12), [PERSON] як продавець непродовольчих товарів магазину «Білизна», здійснює контроль за збереженням товарів, торгівельного устаткування і інших матеріальних цінностей (п. 3.1.8), а також несе відповідальність за втрату, порчу і нестачу товарів і інших матеріальних цінностей відповідно до чинного законодавства. Суд вважає доведеним факт того, що відповідачка [PERSON], з якою укладено договір про повну матеріальну відповідальність, перебуваючи з позивачем ПП «Летіція» в трудових відносинах при виконанні трудових обов'язків винуватими діями завдала матеріальну шкоду роботодавцю у розмірі 2218 грн. (2423,2 - 205,20). ПП «Летіція» 26 грудня 2013 року було видано наказ № 32 (а.с. 10), за яким на підприємстві введено солідарну матеріальну відповідальність у разі спричинення шкоди матеріально-відповідальними працівниками, з якими укладено договори індивідуальної матеріальної відповідальності та підписано документ про прийняття цінностей, які працюють на одній торговій точці, в результаті проведеної планової або позапланової інвентаризації, в наступному розмірі: -керуючий магазином несе матеріальну відповідальність у розмірі 40% солідарної відповідальності від загального розміру нестачі, яка виявлена в ході проведення інвентаризації та підтверджена інвентаризаційним актом; -продавець магазину несе матеріальну відповідальність у розмірі 30% солідарної відповідальності від загального розмір нестачі, яка виявлена в ході проведення інвентаризації та підтверджена інвентаризаційним актом; З урахуванням зазначених часток, позивачем визначено розмір відшкодування нестачі, який припадає на відповідачку, у межах 30 % від загальної суми нестачі, що становить 665,40 грн. (2218 х 0,3). За заявою відповідачки (а.с. 13) із її заробітної плати утримано 206,73 грн. Залишок відшкодування шкоди становить 458,67 грн. (665,40 - 206,73) Суд виходить з того, що розмір грошового відшкодування, про який просить позивач, відповідає розміру прямої дійсної шкоди і відповідачка, яка визнала завдану підприємству шкоду заявою від 01 квітня 2015 року (а.с. 13) на підставі ст. 1166 ЦК України, ст. 130, ч. 1 ст. 132, п. 1 ч. 1 ст. 134 Кодексу законів про працю України зобов'язана відшкодувати позивачу таку шкоду в повному розмірі. З відповідачки на користь позивача, згідно ст. 88 ЦПК України, підлягають стягненню в повному обсязі понесені останньою судові витрати з оплати судового збору у розмірі 243,60 грн. та оплату виклику відповідачки до суду через оголошення у пресі в розмірі 400 грн.

Outcome: approved