Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-12 00:00:00

З позову [PERSON] вбачається, що 13.04.2001 року помер її батько [PERSON], останнім постійним місцем реєстрації та проживання якого було с. Балаклія, вул. Піщана, 9 Великобагачанського району Полтавської області. На час відкриття спадщини він проживав сам. Місцем відкриття спадщини відповідно до ст.1221 ЦК України є останнє місце проживання спадкодавця, тобто с. Балаклія Великобагачанського району Полтавської області. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з права на земельну частку (пай) розміром 3,47 умовних кадастрових гектарів без визначення меж в натурі (на місцевості), яка перебувала у колективній власності ВАТ «Балакліївське» Балакліївської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області та належало померлому на підставі сертифікату на земельну частку (пай) серія ПЛ №019082. Вартість земельної частки (паю) складає 118714,83 грн. Державний акт на підставі сертифікату на земельну частку (пай) серія ПЛ №019082 не виготовлявся. Позивачка, як дочка померлого [PERSON]. являється спадкоємцем першої черги за законом. Вказує, що вона, [PERSON], в установлений законом строк (6 місяців з часу відкриття спадщини), фактично прийняла спадщину померлого 13.04.2001 року її батька [PERSON] за правилами ст.549 ЦК УРСР шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном: забрала речі особистого вжитку спадкодавця (телевізор, посуд, меблі, інвентар), що підтверджується відповідною довідкою Балакліївської сільської ради. Також позивачка вказує, що вона здійснює догляд за могилою її батька. Факт прийняття нею спадщини зазначено також і в постанові про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 01.08.2016 року. Інші спадкоємці відсутні. 01.08.2016 року нотаріус письмово відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай) розміром 3,47 умовних кадастрових гектарів, яка перебувала у колективній власності ВАТ «Балакліївське» Балакліївської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області, після померлого 13.04.2001 року її батька [PERSON] у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно. В звязку з цим позивачка зазначає, що змушена звернутись до суду. Оригінал сертифікату на земельну частку (пай) серія ПЛ №019082 на імя [PERSON] втрачено. Згідно запису №149 в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) ВАТ «Балакліївське» Великобагачанського району Полтавської області, сертифікат на земельну частку (пай) серія ПЛ №019082 розміром 3,47 умовних кадастрових гектарів виданий гр. [PERSON] Усунути зазначені недоліки в позасудовому порядку в даний час не можливо, так як відповідно до ч.4 ст.25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється з моменту її смерті. Посилаючись на вищевикладені обставини, позивач [PERSON] в особі її представника за довіреністю [PERSON] звернулась з позовом до суду, в якому просила суд в порядку спадкування за законом після померлого 13.04.2001 року [PERSON], визнати за нею, [PERSON], [INFO], як спадкоємцем за законом, право на земельну частку (пай) розміром 3,47 умовних кадастрових гектарів без визначення меж в натурі (на місцевості), яка перебувала у колективній власності ВАТ «Балакліївське» Балакліївської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області та належало померлому [PERSON] на підставі сертифікату на земельну частку (пай) серія ПЛ №019082. В судове засідання [PERSON] та її представник [PERSON] подали заяви про розгляд справи в порядку ст.158 ЦПК України, про підтримання позовних вимог та просили задовольнити позов про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом (а.с.а.с.34,35). Представник відповідача [PERSON] районної державної адміністрації в судове засідання не зявився, від голови [PERSON] районної державної адміністрації надійшла заява про визнання позовних вимог [PERSON] за обставин, що вказані в позові та про розгляд справи у відсутність представника [PERSON] районної державної адміністрації (а.с.33). В судове засідання представник третьої особи відділу Держгеокадастру у [PERSON] районі не зявився, даний відділ належним чином сповіщений про день і час розгляду справи (а.с.29), неявка представника третьої особи не перешкоджає розгляду справи по суті. Суд вирішив за можливе розглянути справу в судовому засіданні у відсутність сторін, на підставі наявних у справі доказів, з урахуванням норм ст.197 ЦПК України та Рішення Конституційного Суду України №16-рп/2011 від 08.12.2011 року (справа про фіксування судового процесу технічними засобами). Суд, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] районної державної адміністрації, третя особа Відділ Держгеокадастру у [PERSON] районі Полтавської області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.1 ст.179 ЦПК України). Судом встановлено, що 13.04.2001 року помер батько позивачки [PERSON] (до укладення шлюбу «Миколаєнко») [PERSON] - [PERSON] (а.с.а.с.5,6), про що 07.04.2015 року Октябрським відділом ДРАЦС РС Полтавського міськрайонного управління юстиції видано свідоцтво про смерть серія І-КЕ №294158 (а.с.4). З довідки №446/02-18 від 27.07.2015 року, виданої виконавчим комітетом Балакліївської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області вбачається, що [PERSON], [INFO], дійсно на день смерті 13.04.2001 року проживав сам і був зареєстрований за адресою: [INFO] (а.с.7). З довідки №553/02-18 від 15.10.2015 року, виданої виконавчим комітетом Балакліївської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області вбачається, що [PERSON], [INFO], на день смерті 13.04.2001 року був зареєстрований та проживав за адресою: [INFO]. Спадщину прийняла: дочка [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER]) шляхом заволодіння особистими речами померлого [PERSON] (а.с.8). Отже, з вищевказаних документів вбачається, що [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом після смерті батька [PERSON], яка в порядку ст.549 ЦК України (в редакції 1963 р.) прийняла спадщину, що підтверджується відповідною довідкою виконкому Балакліївської сільської ради Великобагачанського району. З листа №01-04-02/260 від 09.08.2016 року виданого відділом Держгеокадастру у [PERSON] районі Полтавської області вбачається, що сертифікат на земельну частку (пай) серія ПЛ №019082 розміром 3,47 умовних кадастрових гектарів виданий гр. [PERSON] (запис №149 в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) ВАТ «Балакліївське» Великобагачанського району Полтавської області (а.с.9). З інформації про грошову оцінку земельної ділянки № 01-04-02/259 від 09 серпня 2016 року виданої відділом Держгеокадастру у [PERSON] районі Полтавської області вбачається, що вартість земельної частки (паю) розміром 3,47 умовних кадастрових гектарів, яка перебувала у колективній власності ВАТ «Балакліївське» Балакліївської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області з урахуванням коефіцієнту індексації станом на 09 серпня 2016 року складає 118714 грн. 83 коп. (а.с.10). Приватний нотаріус [PERSON] районного нотаріального округу [PERSON] постановою від 01.08.2016 року відмовила позивачу [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну частку (пай) розміром розміром 3,47 умовних кадастрових гектарів, яка перебувала у колективній власності ВАТ «Балакліївське» Балакліївської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області після померлого 13.04.2001 року [PERSON], оскільки у [PERSON] відсутній правовстановлюючий документ на вищевказану земельну частку (пай) (а.с.11). З повідомлення приватного нотаріуса [PERSON] районного округу [PERSON] №1428/01-16 від 01.09.2016 року, Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) та Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) вбачається, що після померлого [PERSON], який помер 13.04.2001 року, останнім місцем проживання якого було с. Балаклія Великобагачанського району Полтавської області, заяв про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини до нотаріальної контори не надходило, та відсутні претензії кредиторів. Свідоцтва про право на спадщину не видавалися (а.с.а.с.30-32). Отже, позивач у справі [PERSON] є єдиною спадкоємицею за законом після смерті її батька [PERSON], який за життя не встиг зареєструвати за собою право власності на відповідну земельну частку (пай) і помер 13.04.2001 року. При цьому, відповідно до ч.4 ст.25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється з моменту її смерті. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися на момент його смерті. У відповідності до вимог ч.1 ст.1261 ЦК України (враховуючи також п.4 «Прикінцеві та Перехідні положення» ЦК України), у першу чергу право на спадкування за законом мають, зокрема, діти спадкодавця. Отже, з досліджених матеріалів справи вбачається, що спадкоємець першої черги за законом після померлого [PERSON] [PERSON], яка у встановленому порядку прийняла спадщину після смерті батька [PERSON], але у звязку з тим, що право на земельну частку (пай) розміром 3,47 умовних кадастрових гектарів не зареєстровано за померлим [PERSON], не може в даний час отримати свідоцтво про право на спадщину (земельну частку (пай) розміром 3,47 умовних кадастрових гектарів), яка розташована на території Балакліївської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області. Відповідно до підпункту 9 п.21 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1141 від 26.10.2011 року (із змінами та доповненнями), у разі проведення державної реєстрації виникнення права власності на нерухоме майно державний реєстратор вносить до запису про право власності та субєктів цього права такі відомості, зокрема, розмір частки у праві спільної часткової власності (у разі, коли майно належить на праві спільної часткової власності). Тому, у разі подання особою заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності) з документом, що підтверджує виникнення права власності на підставі рішення суду, в якому зазначено лише розмір (площу) земельних ділянок у праві спільної часткової власності без визначення розміру частки у праві спільної власності, особі буде відмовлено у проведенні державної реєстрації права власності на земельні ділянки. Також, в контексті звернення позивача [PERSON] до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування, суд зазначає наступне. Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі». Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою розяснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у звязку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні. Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свої власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. З огляду на вищевикладене вбачається, що положення ч.1 ст.1268 ЦК України стосовно захисту права власності повністю відповідає захисту права власності, яке гарантується ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що у відповідності до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства. Крім цього, зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «[PERSON] Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обовязків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Отже, в своїй сукупності проаналізувавши відповідне законодавство, що регулює сферу суспільних відносин в частині виниклих спірних правовідносин, з урахуванням наявних доказів по справі та подальшого належного виконання судового рішення, враховуючи також визнання відповідачем заявлених позовних вимог, з урахуванням принципу юридичної визначеності та підстав, з яких нотаріус відмовив позивачу у справі у видачі свідоцтва про право на спадкове майно, тобто в даний час вона не може реалізувати свої спадкові права на майно, що залишилось після смерті батька, суд приходить до висновку, що є передбачені законом підстави для задоволення позову [PERSON] в межах заявлених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved