Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-31 00:00:00

Зміст позовних вимог, пояснення сторін. 22 червня 2018 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача, [PERSON], про розірвання шлюбу, в обґрунтування позову посилається на те, що 18 липня 1998 року уклала шлюб з відповідачем. Від шлюбу дітей не мають. Спільне життя з [PERSON] не склалося, тому що відповідач часто влаштовує сварки, зловживає спиртними напоями, п'є запоями. В сім'ї відсутнє взаєморозуміння. Можливості зберегти сім'ю не має. Збереження сім'ї і подальше спільне проживання з відповідачем позивачка вважає неможливим та таким, що суперечить її інтересам. Подружні відносини між нами припинені остаточно близько семи років тому. Позивачка надала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, на позовних вимогах наполягає та просить їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду надав письмову заяву про розгляд справи без його участі, з позовом згоден. Частиною 3 статті 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Оскільки відповідач позовні вимоги визнав в повному обсязі, суд вважає за можливе ухвали рішення в підготовчому судовому засіданні. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Матеріалами справи встановлено, що 18 липня 1998 року міським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Ізюм, Харківської області зареєстровано шлюб між учасниками справи, актовий запис № 163. Сторони припинили подружні відносини близько семи років тому, спільне господарство не ведеться, втрачені фізичні та духовні зв'язки. У відповідності до статті 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги припинення сімейних стосунків та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Позивачка вказує суду, що сумісне подружнє життя не склалося,відповідач часто влаштовує сварки, зловживає спиртними напоями, п'є запоями. У сторін різні погляди на подружнє життя та ведення домашнього господарства. Примирення вважають не можливим, оскільки це суперечитиме їх інтересам. Норми права, що регулюють правовідносини під час розгляду справи. У відповідності до ст. 5 Протоколу 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. У відповідності до статті 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги припинення сімейних стосунків та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки сторони наполягають на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Таким чином, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки, що має істотне значення, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу позивачка бажає залишити своє шлюбне прізвище «[PERSON]». Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином враховуючи, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, з державного бюджету на користь [PERSON] підлягає повернення 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, крім цього у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову.

Outcome: approved