Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-31 00:00:00

Звернувшись до суду, [PERSON] просить стягнути з [PERSON] на свою користь 277\~965.00 грн. майнової шкоди. В обґрунтування заявленої вимоги посилається на те, що відповідно до ухвали Рокитнянського районного суду Київської області від 09.12.2014 року було визнано мирову угоду про поділ спільного майна подружжя, укладену між нею та [PERSON], за умовами якої за нею було визнано право власності на легковий автомобіль марки «SUZUKI», модель «GRAND VITARA», 2007 року випуску, синього кольору, номер шасі VIN JSAJTD54V00221088, державний номер AI 6491 ВВ. Вона не змогла реалізувати своє право власності на вказане майно та здійснити його державну реєстрацію на своє імя, оскільки відповідач не передав його (майно) у її законне володіння та користування. Разом з тим, зазначає, що як їй стало бути відомим, до ухвалення зазначеного судового рішення, а до саме 15.03.2013 року, [PERSON] була видана довіреність на управління та розпорядження вказаним автомобілем на імя [PERSON] та [PERSON]. Станом на 29.05.2015 року спірний автомобіль було перереєстровано на нового власника за довідкою-рахунком, а саме [PERSON]. Вказані обставини позбавляють її можливості забезпечити передачу їй спірного автомобіля, що порушує її законні права і що таким чином їй заподіяно збитків, що становить ринкову вартість автомобіля, яка складає 277\~965.00 грн.. Як на правову підставу своїх вимог посилається на положення ч.1 ст.55 Конституції України, ст.ст. 18, 60, 61, 65, 69 СК України та ст.ст. 15, 22, 316, 319, 321, 386 ЦК України. Будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, сторони у судове засідання не зявилися та подали заяви, якими позивач позов підтримала, а відповідач не визнав та просили розглянути спір за їх відсутності. За викладеного та у відповідності до положень ст.169 ЦПК України суд ухвалює провести розгляд спору за відсутності сторін спору та у відповідності до положень частини другої статті 197 вказаного Кодексу фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального\~технічного засобу не здійснює. Дослідивши отримані у справі письмові докази, судом встановлено наступне. Ухвалою Рокитнянського районного суд Київської області від 09.12.2014 року, яка набула законної сили 26.03.2015 року, затверджено мирову угоду [PERSON] та [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, за умовами якої за [PERSON] визнано право власності на легковий автомобіль «SUZUKI», модель «GRAND VITARA», 2007 року випуску, номер шасі VIN JSAJTD54V00221088, державний номерний знак [NUMBER], зареєстрований на той час імя [PERSON]. Середня ринкова вартість даного автомобіля станом на 12.10.2015 року становила 277965.00 грн.. До винесення судом даної ухвали, а саме 15.03.2013 року [PERSON] надав [PERSON] та [PERSON] довіреність з правом вказаних осіб самостійно керувати вказаним спірним легковим автомобілем, здавати останній в оренду, обмінювати, заставляти та продавати його за ціну і на умовах на свій розсуд. Довіреність була посвідчена 15.03.2013 року приватним нотаріусом Рокитнянського районного нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 437. На час визнання судом 09.12.2014 року мирової угоди про поділ спільного майна подружжя вказана довіреність була чинною та була скасовувана особою, що її видала, а саме [PERSON], лише 20.08.2015 року. Діючи в межах наданих довіреністю повноважень та не будучи освідомленим про обставину поділу подружжям [PERSON] спільного майна подружжя, обєктом якого також був спірний легковий автомобіль, [PERSON] здійснив 29.05.2015 року перереєстрацію вказаного легкового автомобіля на [PERSON] у звязку із його продажею вказаній особі. В послідуючому, а саме 08.07.2015 року, спірний автомобіль був проданий [PERSON] [PERSON] та цього ж дня зареєстрований на її імя. Викладене підтверджується отриманими у справі та дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами, якими є: ●Копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу АІС 081091 на імя [PERSON] щодо легкового автомобіля «SUZUKI», модель «GRAND VITARA», 2007 року випуску, номер шасі VIN JSAJTD54V00221088, державний номерний знак [NUMBER]; ●Копія ухвали Рокитнянського районного суду Київської області від 09.12.2014 року про визнання мирової угоди, укладеної між [PERSON] та [PERSON] про поділ спільного майна подружжя; ●Копія довіреності [PERSON] від 15.03.2013 року, посвідчена 15.03.2013 року приватним нотаріусом Рокитнянського районного нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 437, відповідно до якої [PERSON] уповноважив [PERSON] та [PERSON] самостійно керувати легковим автомобілем «SUZUKI», модель «GRAND VITARA», 2007 року випуску, номер шасі VIN JSAJTD54V00221088, державний номерний знак [NUMBER], здавати останній в оренду, обмінювати, заставити та продати за ціну і на умовах на свій розсуд; ●Копія Звіту № 151009 про ринкову вартість колісного транспортного засобу від 12.10.2015 року, відповідно до висновку якого середня ринкова вартість спірного автомобіля - «SUZUKI», модель «GRAND VITARA», 2007 року випуску, номер шасі VIN JSAJTD54V00221088, державний номерний знак [NUMBER], станом на 12.10.2015 року становить 277965.00 грн.; ●Копія рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 28.03.2016 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа на стороні відповідача [PERSON] про стягнення майнової шкоди та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу автомобіля укладеним; ●Копія ухвали апеляційного суду Київської області від 01.06.2016 року у цивільній справі № 375/1446/15ц за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа на стороні відповідача [PERSON] про стягнення майнової шкоди та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу автомобіля укладеним. Зважаючи, що вказані обставини спору були встановлені під час розгляду іншої цивільної справи за участю цих сторін, рішення в якій на даний час набуло законної сили, останні, як такі, не підлягають доказуванню у відповідності до положень ч. 3 ст.61 ЦПК України в тім, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Аналогічні положення містяться у 15 та 16 статтях ЦК України, за якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За вимогами ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень статті 11 вказаного Кодексу суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказів. Відповідно до статті 60 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов»язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині подання ними доказів та заяви клопотань. З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу на підставі наданих сторонами спору доказів. Вирішуючи заявлений [PERSON] позов, суд виходить із наступного. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставі, що незаборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як вбачається зі змісту встановлених рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 28.03.2016 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа на стороні відповідача [PERSON] про стягнення майнової шкоди та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу автомобіля укладеним обставин, які мають пряме відношення до даного спору і які суд бере до уваги, між [PERSON] та [PERSON] була укладена мирова угода(правочин) щодо поділу майна подружжя. За змістом останньої спільна сумісна власність подружжя на автомобіль припинилась і автомобіль став належати на праві особистої приватної власності [PERSON] Мирова угода була визнана судом і набрала чинності 26 березня 2015 року. За ст. 334 ЦК України, положення якої регулюють момент набуття права власності за договором, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві. Як вбачається із встановлених обставин спору справи, на час укладання мирової угоди автомобіль знаходився у користуванні і володінні [PERSON]. Також йому відповідачем без згоди позивача було дано право на розпорядження цим автомобілем відповідно до довіреності. Тобто автомобіль не знаходився у володінні співвласників [PERSON] та [PERSON], а отже після укладання мирової угоди він також не був переданий у одноосібне володіння [PERSON]. За таких обставин право особистої приватної власності у [PERSON] на автомобіль не виникло в силу невиконання [PERSON] умов мирової угоди, а тому слід констатувати, що [PERSON] не стала власником автомобіля з 26 березня 2015 року, мирова угода в цій частині не була виконана і правовий статус автомобіля залишився як спільна сумісна власність подружжя до моменту його відчуження [PERSON] на користь третіх осіб. Разом з тим, оскільки мирова угода не була виконана саме [PERSON] і ним автомобіль не був переданий [PERSON], саме до останнього позивач має право вимоги про спонукання до виконання мирової угоди або стягнення вартості автомобіля і висновки щодо чого зробив апеляційний суд Київської області у своїй ухвалі від 01.06.2016 року. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України та ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, згідно із частиною першою статті 61 Сімейного кодексу України, може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. За ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України викладених в п. 22, 24 Постанови №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ \~про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 Цивільного кодексу України. За встановлених обставин спору та названих правових підстав вимоги позову є обґрунтованими, а тому позивач має право на відшкодування за рахунок відповідача вартості спільного майна подружжя, яке вибуло із спільної сумісної власності подружжя з вини відповідача, а саме легкового автомобіля «SUZUKI», модель «GRAND VITARA», 2007 року випуску, номер шасі VIN JSAJTD54V00221088. Вартість останнього, яку власне просить стягнути з відповідача на свою користь позивач, виходячи з умов їх (сторін спору) домовленості про поділ останнього, визначена актом Звіту №151009 про ринкову вартість колісного транспортного засобу від 12.10.2015 року в сумі 277965.00 грн. сторонами не оспорюється. Позов таким чином підлягає задоволенню. Понесені позивачем у справі судові витрати у відповідності до положень ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню на її користь з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved