Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-16 00:00:00

Звернувшись до суду з позовом, [PERSON] просить стягнути з відповідача ДП «Макіїввугілля» на його користь 65000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоровя, стійкою втратою професійної працездатності, посилаючись на те, що багато років він працював на підприємствах вугільної промисловості України, у томі числі тривалий час працював на шахті « імені [PERSON]» ДП «Макіїввугілля» робочим підземної шахтної професії з повним робочим днем під землею. Під час його роботи під землею у шкідливих умовах праці він отримав професійні захворювання: «вібраційна хвороба», «хронічне обструктивне захворювання легенів», за якими у 2011 році роботодавцем було проведено розслідування професійного захворювання, був складений, затверджений та виданий акт за формою П-4 розслідування хронічного професійного захворювання. Після проходження ним стаціонарного й амбулаторного лікування та обстеження в медичних установах у 2011 році він був направлений для огляду на МСЕК. Вперше висновком МСЕК серії 10 ААА № 368739 від 04.04.2011 року йому була встановлена стійка втрата професійної працездатності у розмірі 65% у зв'язку з професійними захворюваннями та інвалідність третьої групи. Після переогляду його на МСЕК у 2012 році стійка втрата працездатності була підтверджена. Зазначений відсоток втрати професійної працездатності зберігається дотепер. Вважає, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відповідач, при роботі на шахті якого він отримав хронічне професійне захворювання, зобовязаний нарахувати і виплатити йому відшкодування морального збитку, тому що внаслідок отримання інвалідності, настання у нього стійкої втрати працездатності, він переніс і продовжує переносити особливі моральні страждання, оскільки не має можливості працювати на посадах, які дозволяють одержувати великий особистий заробіток, реалізовувати своє право на працю, відчувати себе повноцінною людиною, загублено важливу частину нормальних життєвих функцій його організму, тривалий час він змушений проходити лікування від наслідків захворювання в умовах медичного стаціонару, витримуючи при цьому страждання, переживання, повязані з необоротною втратою здоровя. МСЕК йому встановлені обмеження. Він не може більше працювати за гірничою спеціальністю. Взагалі, він не може виконувати працю, повязану з пилом. Заподіяну йому моральну шкоду він оцінює в 65000 грн. і вважає, що ці гроші у відшкодування моральної шкоди повинні бути стягнуті судом на його користь з відповідача. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутності. У наданій заяві позивач підтримав вимоги, викладені в позові, не заперечував проти заочного розгляду справи, просив позовну заяву задовольнити. Представник відповідача ДП «Макіїввугілля», будучи згідно із ч.6 ст. 74 ЦПК України належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявився, причини неявки не повідомив, тому суд на підставі ч.1 ст. 224 ЦПК України вирішує справу на підставі наявних у ній доказів (ухвалює заочне рішення). Дослідивши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд дійшов таких висновків. Відповідно до ч. 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоровя працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Судом встановлено, що [PERSON] з 30.09.1996 року по 08.12.2010 року перебував у трудових правовідносинах з Відокремленим підрозділом «Шахтоуправління імені [PERSON]» ДП «Макіїввугілля», яке реорганізовано в 03.07.2006 року в Відокремлений підрозділ «Шахта імені [PERSON]» ДП «Макіїввугілля», де працював на різних посадах з повним робочим днем під землею. За даними трудової книжки [PERSON] має стаж в умовах впливу шкідливих факторів 20 років 7 місяців (а.с.27-29). Висновком МСЕК від 04 квітня 2011 року [PERSON] первинно була встановлена стійка втрата професійної працездатності у розмірі 65% за сукупністю професійних захворювань: хронічне обструктивне захворювання легень 25%, вібраційна хвороба -40%, він визнаний інвалідом Ш групи (а.с. 40). Висновком МСЕК від 14.05.2012 року при повторному огляді [PERSON] ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 65% підтверджений та встановлений безстроково (а.с. 14-15). Згідно із Актом розслідування хронічного професійного захворювання від 17 березня 2011 року за формою П-4 причиною професійних захворювань позивача є тривала дія в процесі трудової діяльності на організм пилу фіброгенної дії, локальної вібрації. (а.с.6-7) З позовної заяви [PERSON] вбачається, що внаслідок ушкодження здоровя у звязку з виконанням трудового обовязку, він змушений проходити постійне підтримуюче (амбулаторне і стаціонарне) лікування, приймати медичні препарати, а також, що змінився образ його життя, що потребує від нього додаткових зусиль для організації його життєдіяльності. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» - моральна шкода може складатися, зокрема, у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного способу життя, при настанні інших негативних наслідків. Як зазначив Конституційний Суд України у своєму рішенні від 8.10.2008р. № 20-рп/2008, потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання мають право на підставі ст.237-1 КЗпП України на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Досліджені судом докази свідчать про те, що ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням позивачем трудових обов'язків, заподіює йому моральні та фізичні страждання, обмежує його можливості вести активний спосіб життя, у зв'язку з чим висновком МСЕК встановлені відповідні обмеження, тому суд вважає доведеним факт заподіяння позивачу [PERSON] моральної шкоди. Оскільки «Шахта імені [PERSON]» є відокремленим підрозділом Державного підприємства «Макіїввугулля», тож обовязок по відшкодуванню моральної шкоди слід покласти на Державне підприємство «Макіїввугулля» (код ЄДРПОУ 32442295). Розглядаючи та вирішуючи питання про розмір відшкодування [PERSON] моральної шкоди, суд враховує: ступінь втрати позивачем професійної працездатності 65%, наявність у позивача Ш групи інвалідності, тяжкість вимушених змін у його подальшій трудовій діяльності та життєвих стосунках, неможливість відновити втрачене здоров'я, потребу в постійному підтриманні стану свого здоровя та проходження курсів лікування у медичних закладах, та, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, приходить до висновку про часткове задоволення позову у вигляді одноразового відшкодування в розмірі 31000,00 грн. За таких обставин, позов слід задовольнити частково.

Outcome: partial