Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-23 00:00:00

З позову [PERSON] вбачається, що [INFO] в с. Коноплянка Великобагачанського району Полтавської області у віці 79 років померла її тітка [PERSON]. На момент смерті [PERSON] проживала разом з громадянином [PERSON], який помер [INFO]. [PERSON] та [PERSON] власних дітей не мали. Вона ([PERSON]) за життя піклувалася [PERSON] та [PERSON], підтримувала з ними тісні родинні стосунки, поховання [PERSON] та [PERSON] здійснювала за власний рахунок. Після смерті [PERSON] вона доглядала [PERSON], систематично допомагала по господарству, доглядала під час хвороби. Позивач вказує, що на день відкриття спадщини, майно спадкодавеці складалося із: - домогосподарства за адресою [ADDRESS], що складається із житлового будинку (літ.А-1) площею 65,5 кв.м.,літньої кухні (Б,б) площею 43,1 кв.м., літньої кухні (В,в) площею 26,6 кв.м., сараю (Г) площею 37,6 кв.м., навісу (г) площею 7 кв.м., сараю (Е) площею 8,3 кв.м., погріба (е) площею 8,3 кв.м., гаража (Ж), площею 21,2 кв.м., сараю (І) площею 8,8 кв.м., навісу (К) площею 8,7 кв.м., навісу (Л) площею 9,1 кв.м., сараю (М) площею 6 кв.м., погріба (м) площею 3 кв.м., колодязя питного, загальною вартістю 163359 грн., що належало [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 04.05.1976 року, посвідченого Білоцерківською сільською радою за реєстровим номером 32, свідоцтво на право особистої власності на житловий будинок видане 28.06.1989 року; - присадибної земельної ділянки загальною площею 0,47 га, яка [PERSON] була безоплатно передана у власність 18 сесією 21 скликання Білоцерківської сільської ради народних депутатів Великобагачанського району Полтавської області 31.03.1994 року, і складається із земельної ділянки 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, 0,22 га-для ведення особистого селянського господарства, але реєстраційні документи на земельну ділянку оформлено не було; - земельних ділянок (паїв) загальною площею 6,21 га в складі: земельної ділянки (паю) площею 3,21 га, за адресою: [ADDRESS] та земельної ділянки (паю) площею 3,00 га в с. Коноплянка Великобагачанського району Полтавської області, зареєстровані за [PERSON] державними актами [NUMBER] від 24.10.2002 р. та [NUMBER] від 04.06.2002 р.; - автомобіля ВАЗ-21063,1983 р.в. д.н.з. [NUMBER], кузов [NUMBER], двигун [NUMBER], що зареєстрований за [PERSON] згідно свідоцтва про реєстрацію технічного засобу [NUMBER], виданого МРЕВ м. Миргород Полтавської області 24.12.1983 року; - майнового паю члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат серія [NUMBER], що виданий Білоцерківською сільською радою 25.12.2001 року. [PERSON] вказує, що житловий будинок в [ADDRESS] Великобагачанського району Полтавської області належав [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 04.05.1976 року, посвідченого Білоцерківською сільською радою за реєстровим номером 32, свідоцтво на право особистої власності на житловий будинок було видане 28.06.1989 року, при цьому, у договорі купівлі-продажу від 04.05.1976 року та свідоцтві на право власності від 28.06.1989 року допущено невірне написання імені власниці, [PERSON] записано [PERSON]. Аналогічне невірне написання імені допущено і в технічному паспорті вищевказаного домогосподарства. Право власності на домогосподарство та автомобіль [PERSON] набуто до початку спільного життя із [PERSON] Як вбачається з позовної заяви, [PERSON] за життя 08.04.1998 р. заповіла [PERSON] належне їй майно, що складається з:1/2 частини житлового будинку та 1/2 частини господарських приміщень за адресою [ADDRESS], приватизовану земельну ділянку загальною площею 6,21 га, що знаходиться в с. Коноплянка Великобагачанського району Полтавської області, легковий автомобіль ВАЗ-21063, 1983 р.в., та все інше майно, де б воно не знаходилося. Заповіт був посвідчений секретарем Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області Дубиною Т.А. та зареєстрований в реєстрі №58. Заповіт не змінювався. Позивач вказує, що вона є спадкоємцем за заповітом після смерті тітки. У встановлені законодавством строки вона подала заяву про прийняття спадщини, також, заяву про прийняття спадщини подав чоловік [PERSON] - [PERSON], інших спадкоємців у [PERSON] за законом не має. [PERSON] зазначає, що вона також є племінницею [PERSON], тому одночасно являється спадкоємицею за законом. Спадкове майно не розділено, право власності на спадкове майно відповідно до ст.182 ЦК України та ст.125 ЗК України не оформлено, до [INFO] (дати смерті [PERSON].), як вказує позивач, вона опікувалася померлим, доглядала його під час хвороби і допомагала по господарству та спільно з ним вела господарство, в тому числі і спільні витрати з догляду за огородом, будинком, сплати інших платежів, лікарських засобів, користувалася майном спадкодавеці. З посиланням на ст.125 ЗК України та ст.182 ЦК України вважає, що [PERSON] право власності в повному його розумінні не набув і помер [INFO], спадкоємці за [PERSON] відсутні. Коли [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, позивачу було відмовлено вчиненні цієї нотаріальної дії у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на домоволодіння (не вірним вказанням імені власниці будинку), а також у зв'язку з тим, що [PERSON] подав заяву про прийняття спадщини і йому на можливо, як вказав приватний нотаріус, належить одна друга частина всього майна; відповідно, провести згідно ст.182 ЦК України та ст.125 ЗК України реєстрацію права власності не можливо. У зв'язку з вищевикладеним, посилаючись на наведені вище доводи, а також положення статей ЗК України та ряд норм ЦК України, позивач [PERSON] звернулася до суду з відповідним позовом, в якому просила суд в порядку спадкування визнати за нею право власності на все майно, належне спадкодавеці, що залишилося після смерті [INFO] [PERSON], останнім постійним місцем проживання якої було с. Коноплянка Великобагачанського району Полтавської області (а.с.а.с.2-4). В судовому засіданні представник позивач [PERSON] - [PERSON] в повному обсязі підтримав позовні вимоги [PERSON], в своїх поясненнях посилався на обставини та доводи, які викладені в позовній заяві і просив її задовольнити. Представник відповідача у справі Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району Дубина Т.А. в судовому засіданні визнала заявлені позовні вимоги [PERSON], вказувала, що після смерті [PERSON] заяву подала [PERSON] як спадкоємець майна за заповітом, а також заяву про прийняття спадщини подав чоловік [PERSON] - [PERSON] Зазначила, що [PERSON] опікувалася [PERSON] та [PERSON], постійно приїздила до них, допомагала по господарству, лікувала тощо. В судовому засіданні третя особа у справі приватний нотаріус Великобагачанського районного нотаріального округу Полтавської області Сахарова Л.І. вказала про те, що вона підтримує висновки, які викладені у її постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії та листі на ім'я [PERSON]; при прийнятті рішення у даній справі покладається на розгляд суду; зазначила, що після смерті [PERSON] були подані заяви про прийняття спадщини [PERSON] та [PERSON], який являвся чоловіком померлої та був пенсіонером. [PERSON] приходив до неї як до нотаріуса і цікавився питанням про те, яка частина спадкового майна йому належить, а також цікавився процесом оформлення належної йому частини спадкового майна. Вказала, що заяв про прийняття чи про відмову від прийняття спадщини після смерті [PERSON] до органів нотаріату не надходило згідно даних Спадкового реєстру, заповіт [PERSON] за життя не укладався. Суд, заслухавши пояснення представника позивача [PERSON] - [PERSON], представника відповідача Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району Дубини Т.А., третьої особи приватного нотаріуса Великобагачанського районного нотаріального округу Сахарової Л.І., вивчивши та проаналізувавши матеріали справи в їх сукупності, і давши їм належну оцінку приходить до висновку, що позов [PERSON] до Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області, третя особа приватний нотаріус Великобагачанського районного нотаріального округу Полтавської області Сахарова Людмила Іванівна про визнання права власності в порядку спадкування підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких підстав. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 3 ст.10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.11 ЦПК України (принцип диспозитивності цивільного судочинства), суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст.57 ЦПК). Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.1 ст.179 ЦПК України). Судом встановлено, що громадянка [PERSON], [INFO], останнім місцем проживання та реєстрації якої було с. Коноплянка, Великобагачанського району Полтавської області, померла [INFO] в с. Коноплянка Великобагачанського району Полтавської області, про що виконавчим комітетом Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області видано свідоцтво про смерть (а.с.8). Позивачем у справі та її представником суду не подавалися докази про те, що [PERSON] є племінницею померлої [PERSON] Громадянин [PERSON], [INFO], останнім місцем проживання та реєстрації якого було с. Коноплянка, Великобагачанського району Полтавської області, помер [INFO] в с. Коноплянка Великобагачанського району Полтавської області, про що виконавчим комітетом Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області видано свідоцтво про смерть (а.с.9). Як вбачається з копії свідоцтва про укладення шлюбу серія [NUMBER] від 20.01.1990 року, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] зареєстрували шлюб 20.01.1990 року в Білоцерківській сільській раді Великобагачанського району Полтавської області, про що зроблений актовий запис №3, після укладення даного шлюбу прізвище чоловіка - [PERSON], дружини - [PERSON] (а.с.62). З довідки, виданої виконавчим комітетом Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області №198 від 20.01.2017 року вбачається, що померла [PERSON], [INFO] на день смерті, тобто на [INFO] була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] Разом з нею в даному домогосподарстві був зареєстрований і проживав чоловік [PERSON], [INFO] (а.с.11). З довідки, виданої виконавчим комітетом Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області №199 від 20.01.2017 року вбачається, що померлий [PERSON], [INFO] на день смерті, тобто на [INFO], був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] Разом з ним в даному домогосподарстві ніхто не був зареєстрований та ніхто не проживав (а.с.10). Як слідує з довідки, виданої виконавчим комітетом Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області №197 від 20.01.2017 року, за домогосподарством 0427-1 за адресою [ADDRESS] значаться земельні ділянки площею 0,25 га - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та площею 0,22 га - для ведення особистого селянського господарства в користуванні (а.с.10). Відповідно до рішення 19 сесії 5 скликання Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області від 13.08.2009 року, було проведено впорядкування адресного домогосподарства по Білоцерківській сільській раді, в [ADDRESS] перейменовано на [ADDRESS] (а.с.10 зворот). З довідки, виданої виконавчим комітетом Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області від 06.09.2016 року №2866 року вбачається, що згідно запису в погосподарській книзі №8, номер об'єкта по господарського обліку 0427-1, в [ADDRESS] значиться житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, власник - [PERSON] (а.с.11 зворот). З копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER] слідує, що транспортний засіб - легковий автомобіль марки ВАЗ-21063, 1983 року випуску, двигун [NUMBER], кузов [NUMBER], колір бежевий, державний номерний знак [NUMBER] належить [PERSON], яка проживає в с. Білоцерківка Великобагачанського району (а.с.18). Як вбачається з Державного акта на право приватної власності на землю серія [NUMBER] від 04.10.2002 року, виданого Білоцерківською сільською радою народних депутатів, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 3,21 га, що розташована на території Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, даний акт зареєстровано в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за [NUMBER] (а.с.20). Як вбачається з Державного акта на право приватної власності на землю серія [NUMBER] від 04.06.2002 року, виданого Білоцерківською сільською радою народних депутатів, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 3,00 га, що розташована на території Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, даний акт зареєстровано в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №408 (а.с.21). З договору купівлі-продажу будинку від 04.05.1976 року, що зареєстрований в Білоцерківській сільській раді Великобагачанського району, реєстровий номер 32 вбачається, що [PERSON], житель с. Коноплянка Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області та [PERSON], жителька с. Коноплянка Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області уклали договір про продаж [PERSON] [PERSON] [PERSON] житлового будинку з надвірними будівлями в с. Коноплянка Великобагачанського району Полтавської області (а.с.22). У даному договорі купівлі-продажу допущено невірне написання імені [PERSON], замість правильного (згідно даних паспорту) [PERSON], записано помилково [PERSON]. Також, з свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок, виданого виконавчим комітетом Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району 28.06.1989 року на підставі рішення виконкому Великобагачанської районної ради народних депутатів №21 від 25.01.1989 року вбачається, що житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON] (а.с.23). У даному свідоцтві про право особистої власності на жилий будинок також допущено невірне написання імені [PERSON], замість правильного [PERSON], записано помилково [PERSON]. Отже, з урахуванням викладеного вбачається, що житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований по [ADDRESS] належав [PERSON] (а не [PERSON], як помилково вказано у відповідних документах на дане домоволодіння). Як слідує з свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства серія [NUMBER], виданого Білоцерківською сільською радою Великобагачанського району Полтавської області, [PERSON] має право на пайовий фонд майна колективного сільськогосподарського підприємства ім. Шевченка ДСП «Красногорівське» СГП «Левади» с. Красногорівка відповідно до списку осіб, які мають право на майновий пай, затвердженого зборами співвласників 03 березня 2000 року; частка [PERSON] визначена в розмірі 2528 гривень, або 008 відсотків (а.с.25). З заповіту, посвідченого секретарем виконавчого комітету Білоцерківської сільської ради Дубиною Т.А. від 08.04.1998 року, реєстровий номер 58 вбачається, що [PERSON], яка мешкає в с. Коноплянка Великобагачанського району Полтавської області заповіла належну її на праві особистої власності одну другу частину житлового будинку з однією другою частиною господарських приміщень та приватизованою земельною ділянкою, що знаходиться в селі Коноплянка Великобагачанського району Полтавської області, легковий автомобіль марки ВАЗ-21063, випуску 1983 року, двигун [NUMBER], кузов [NUMBER] та все інше майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, [PERSON] повністю (а.с.59). З архівного витягу, виданого Великобагачанською районною адміністрацією Полтавської області від 27.09.2016 року №01-22/364 вбачається, що 18 сесією 21 скликання Білоцерківської сільської ради народних депутатів Великобагачанського району Полтавської області від 31.03.1994 року було вирішено передати безоплатно земельні ділянки у власність громадянці [PERSON], жительці с. Коноплянка Великобагачанського району для обслуговування житлового будинку і господарських приміщень 0,25 га та для ведення особистого господарства 0,22 га (а.с.34). З технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 19.09.2016 року, що розташований в [ADDRESS] вбачається, що дане домоволодіння складається в цілому з: житлового будинку (літ.А-1), літньої кухні (літ.Б,б), літньої кухні (літ.В,в), сараю (літ.Г), навісу (літ.г), сараю (літ.Е), погріба (літ.е), гаража (літ.Ж), сараю (літ.І), навісу (літ.К), навісу (літ.Л), сараю (літ.М), погріба (літ.м) та колодязя питного №1 (а.с.а.с.28-32). У даному технічному паспорті також помилково вказано власника - голову колгоспного двору як [PERSON], оскільки з сукупності досліджених матеріалів справи вбачається, що головою даного колгоспного двору була [PERSON] (а не [PERSON]) [PERSON]. Приватний нотаріус Великобагачанського районного нотаріального округу Сахарова Л.І. постановою від 08.08.2016 року відмовила позивачу [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований за адресою:село [ADDRESS] після померлої [INFO] [PERSON] у зв'язку з тим, що у [PERSON] відсутній правовстановлюючий документ на вищевказаний житловий будинок (а.с.12). З листа приватного нотаріуса Великобагачанського районного нотаріального округу Сахарової Л.І. від 31.01.2017 року №157 на ім'я [PERSON] (згідно її письмової заяви від 16.01.2017 року про видачу свідоцтв про право на спадщину після померлої [PERSON] (а.с.а.с.85,86) вбачається, що приватний нотаріус вказала про те, що після померлої [INFO] [PERSON] надійшло дві заяви про прийняття спадщини, а саме: заява про прийняття спадщини від імені [PERSON], як спадкоємця за заповітом та заява про прийняття спадщини від імені чоловіка померлої - [PERSON], як спадкоємця за законом. Оскільки спадкодавцем [PERSON], було складено заповіт на ім'я [PERSON], а саме на одну другу частку житлового будинку з господарськими будівлями та земельною ділянкою біля нього, що знаходиться в селі Коноплянка Великобагачанського району Полтавської області, легковий автомобіль та все інше майно, то чоловік померлої [PERSON] мав право на виділення однієї другої частки від того, щоб йому належало за законом. Відповідно до закону [PERSON] був єдиним спадкоємцем і мав право на все належне померлій майно у разі відсутності заповіту. Тобто, як вказує у листі приватний нотаріус, [PERSON], у даному випадку, мав право на одну другу частку усього заповіданого майна [PERSON] (а.с.а.с.13,84). З повідомлення приватного нотаріуса Великобагачанського районного нотаріального округу Сахарової Л.І. від 14.03.2017 року №384/01-16, з Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) та Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) та копій документів зі спадкової справи №332-2015 вбачається, що після смерті [INFO] [PERSON], [INFO], останнє місце проживання якої було с. Коноплянка Великобагачанського району Полтавської області, заяви про прийняття спадщини подали [PERSON] як спадкоємець по заповіту, посвідченого Білоцерківською сільською радою Великобагачанського району Полтавської області 08.04.1998 року, реєстровий номер 58 та [PERSON] як спадкоємець першої черги згідно статті 1261 ЦК України-чоловік померлої. Інших заяв про прийняття/відмову від прийняття спадщини не надходило та відсутні претензії кредиторів, свідоцтва про право на спадщину ще не видавалися. Заповіт [PERSON] від 08.04.1998 року, реєстровий номер 58 є чинним. Спадкова справа після померлого [INFO] [PERSON], [INFO] у приватного нотаріуса не заведена (а.с.а.с.52-71). Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися на момент його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.ч.1,2 ст.1220 ЦК України). Відповідно до ст.1233 ЦК України заповіт - це особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто (ст.1234 ЦК). За нормою ст.1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України непрацездатна вдова (вдівець) спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). В цьому контексті слід зазначити, що Конституційний Суд України у своєму рішенні від 11.02.2014 року у справі №1-1/2014 вказав про те, що суб'єкт права власності, яким є заповідач (спадкодавець), на випадок своєї смерті має право шляхом вчинення заповіту розпоряджатися своєю власністю - спадщиною, до складу якої законом віднесені усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті (статті 318,1218,1233,1235,1236 ЦК України); заповідач має право призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин; заповідач має право на визначення обсягу спадщини, що має спадкуватися за заповітом, на заповідальний відказ, на покладення на спадкоємця інших обов'язків, а також право на скасування заповіту тощо (частина перша статті 1235, статті 1236,1237,1240,1254 Кодексу). Як вказав Конституційний Суд України, за своєю юридичною природою свобода розпорядження власністю шляхом вчинення заповіту (свобода заповіту) є одним із основоположних принципів спадкового права, при цьому, вона є абсолютною. Також, Кодексом визначені певні обмеження волі заповідача щодо права розпорядження власністю (обмеження принципу свободи заповіту) шляхом установлення права окремої категорії осіб на обов'язкову частку у спадщині. Право на обов'язкову частку у спадщині мають, зокрема, непрацездатні вдова (вдівець), які спадкують незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Тобто, як вказав Конституційний Суд України, принцип свободи розпорядження власністю шляхом вчинення заповіту передбачає широкий обсяг правомочностей заповідача, згідно з якими він своїм волевиявленням може вплинути на зміст спадкових правовідносин. Однак застосування цього принципу обмежується законодавчо встановленою для окремої категорії спадкоємців гарантією, за якою, незалежно від змісту заповіту, особи, визначені в частині першій статті 1241 ЦК України, спадкують половину частки, яка належала б їм у разі спадкування за законом. Також, згідно положень ч.1 ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом має, зокрема, той з подружжя, який його пережив. У відповідності до вимог ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 цієї статті). Як вбачається з сукупності досліджених матеріалів справи, [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON]. Спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] є її чоловік [PERSON] як той з подружжя, який її пережив. Крім цього, [PERSON], який народився [INFO], був непрацездатним вдівцем померлої [PERSON], відповідно, на нього поширюються положення ст.1241 ЦК України. Зі змісту заяви чоловіка померлої [PERSON] - [PERSON], [INFO] від 08.12.2015 року, яка посвідчена секретарем виконкому Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району Дубиною Т.А., реєстровий номер 235 та яка надана до приватного нотаріуса Великобагачанського районного нотаріального округу Сахарової Л.І. 17.12.2015 року за вхідним номером 741/02-14 вбачається, що [PERSON] вказав, що після смерті [INFO] своєї дружини [PERSON], останнім місцем проживання якої було с. [ADDRESS], він цією заявою приймає спадщину після смерті дружини як спадкоємець першої черги за законом згідно ст.1261 ЦК України (а.с.60). Згідно роз'яснень, що викладені в п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», перелік осіб, які мають право на обов'язкову частку, що визначений статтею 1241 ЦК України, є вичерпним і розширеного тлумачення не потребує. При визначенні розміру обов'язкової частки в спадщині враховуються всі спадкоємці за законом першої черги, увесь склад спадщини. За згодою особи, яка має право на обов'язкову частку у спадщині, належна їй частка визначається з майна, не охопленого заповітом, у разі незгоди ця частка визначається з усього складу спадщини. Той зі спадкоємців, який має право на обов'язкову частку у спадщині та проживав разом із спадкодавцем на день його смерті, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо у визначеному законом порядку не відмовився від неї. Отже, [PERSON], [INFO], подавши заяву про прийняття спадщини за законом як спадкоємець першої черги, мав право і на обов'язкову частку у спадщині, яка залишилася після смерті дружини [PERSON]. Той факт, що він на час смерті не отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на частину, не охоплену заповітом, і на обов'язкову частку у спадщині [PERSON], у розумінні ч.5 ст.1268 ЦК України не позбавляє його права на цю спадщину, бо незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Також, з цих підстав суд не може прийняти до уваги посилання позивача у справі в обґрунтуванні позову та посилання представника позивача в судовому засіданні на те, що спадкове майно не розділено, право власності на спадкове майно згідно ст.182 ЦК України та ст.125 ЗК України не оформлено і за життя [PERSON] не набув право власності в повному його розумінні та помер [INFO], оскільки ці посилання, виходячи з досліджених та встановлених обставин справи, не змінюють необхідності застосування положень ст.ст.1241,1261 ЦК України та ч.5 ст.1268 цього Кодексу в межах розгляду даної цивільної справи. Суд, з огляду на реалізацію положень ст.ст.10,60 ЦПК України зазначає, що позивачем у справі та її представником в ході судового розгляду суду не надавалися документи про те, що [PERSON] є тіткою [PERSON]. Також, з огляду на вказані положення ЦПК України суд критично оцінює посилання позивача у позовній заяві на те, що вона ([PERSON]) спільно з [PERSON] до дня його смерті [INFO] вели господарство, оскільки за даними виконавчого комітету Білоцерківської сільської ради на час смерті [PERSON] в домогосподарстві по [ADDRESS] ніхто не був зареєстрований і не проживав (а.с.10 зворот), представник Білоцерківської сільської ради - секретар цієї ради Дубина Т.А. також не вказувала про ведення саме спільного господарства [PERSON] з [PERSON] до дня його смерті, зазначала про те, що [PERSON] опікувалася як [PERSON], так і [PERSON] Наявний в матеріалах справи Акт обстеження від 28.12.2016 року та його буквальний зміст об'єктивно свідчить про те, що [PERSON] дійсно постійно спілкувалася та опікувалася [PERSON] та [PERSON] за їх життя і надавала цим особам відповідну допомогу (а.с.33), а в подальшому здійснила поховання [PERSON] за власні кошти (а.с.11); вказані відомості у суду не викликають будь-яких сумнівів і свідчать про вкрай позитивні особисті якості позивача у справі [PERSON], однак, з огляду на сукупність досліджених наявних матеріалів справи, з огляду на положення ЦК України, не можуть створювати, в межах заявлених позовних вимог, переходу належного за законом права на спадщину [PERSON], який прийняв спадщину після смерті дружини [PERSON], до безпосередньо позивача у справі [PERSON] Суд приходить до висновку, що все спадкове майно є особистою власністю [PERSON] Отже, [PERSON] після прийняття ним спадщини мав право в порядку ст.1241 ЦК України на одну другу частину всього спадкового майна, що залишилося після смерті дружини [PERSON], оскільки він є єдиним спадкоємцем першої черги за законом і йому належала одна друга частка всього спадкового майна (обов'язкова частка), незалежно від наявності заповіту. В той же час суд не вбачає підстав для виділення обов'язкової частки з однієї другої частини житлового будинку і господарських будівель, яку [PERSON] заповіла [PERSON], враховуючи, що [PERSON] мав право на одну другу частину цього домоволодіння, яке не охоплене заповітом, як спадкоємець першої черги за законом. Свій висновок про це суд обґрунтовує тим, що представник відповідача у справі не заперечував проти того, щоб обов'язкову частку в спадщині виділити з майна, не охопленого заповітом, тобто з однієї другої частини житлового будинку з господарськими будівлями, який спадкується за законом. Цей висновок повністю відповідає роз'ясненням, які викладені п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування». В той же час суд приходить до висновку, що визнання представником відповідача у справі позову [PERSON] у повному обсязі про визнання права власності в порядку спадкування на все спадкове майно, що належало [PERSON] на час смерті, суперечить закону, а саме положенням ст.1241 ЦК України, тобто в цій частині суд не приймає вказане визнання позовних вимог [PERSON] представником відповідача у повному обсязі. Отже, з урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області, третя особа приватний нотаріус Великобагачанського районного нотаріального округу Сахарова Людмила Іванівна про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: partial