Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-09 00:00:00

Звернувшись до суду, позивач посилається на те, що відповідач отримав від нього в позику грошові кошти. А саме, за договором позики від 05.12.2013 року 21190.00 грн. терміном до 05.01.2014 року та за договором позики від 31.01.2014 року 4970.00 грн. терміном до 01.03.2014 року. Зазначає, що станом на 30.12.2015 року грошові кошти відповідачем йому не повернуті, а тому з боку останнього виникла прострочена грошова заборгованість та факт порушення зобовязання. Просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договорами позики на загальну суму 26160.00 грн., 20258.82 грн. інфляційних витрат та три відсотки річних від простроченої суми боргу в розмірі 1534.23 грн.. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав за викладених у ньому обставин та підстав і просив задовольнити. Відповідач позов не визнав та просив у його задоволенні відмовити. В обґрунтування такої своєї позиції суду показав, що коштів у позивача він не позичав, а мало місце пошкодження з його вини транспортного засобу позивача, на якому він працював. На разі, підтвердив наявність у обох договорах позики своїх підписів, які він ставив добровільно. Також суду показав, що доказів наведених ним обставин, окрім своїх слів, він не має. У задоволенні позову просив відмовити. Заслухавши сторін спору та дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи із наступного. Судом встановлено, що за договором позики від 05.12.2013 року, укладеного між сторонами спору, відповідач отримав в борг 21190.00 грн. терміном до 05.01.2014 року та за договором позики від 31.01.2014 року 4970.00 грн. терміном до 01.03.2014 року. На разі, у встановлений строк відповідач боргу не повернув та ухиляється від взятих на себе за договором позики зобовязань, що спричинило станом на 30.12.2015 року прострочену грошову заборгованість з боку відповідача на загальну суму 26160.00 грн.. За вимогами ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень статті 11 вказаного Кодексу суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказів. Відповідно до статті 60 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов»язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині подання ними доказів та заяви клопотань. Відносно надання суду будь-яких доказів на заперечення викладених у позові обставин, відповідач суду показав, що такі докази у нього відсутні і з приводу цього у нього відсутні заяви та клопотання. З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу на підставі тих доказів, які є у матеріалах справи і вважає, що їх достатньо для розгляду цієї справи по суті. Судом встановлено, що правовідносини, які виникли між сторонами регулюються ст.ст. 526, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України. Відповідно до положень ст..1046 за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. При цьому відповідно до ч.2 ст.1047 цього Кодексу на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно положень ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином. Відповідно до положень ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, суд вважає, що у цій справі були встановлені всі підстави, які передбачають право позивача вимагати стягнення з відповідача боргу, а також встановлені всі правові підстави для застосування правил цивільної відповідальності [PERSON]. Щодо посилання відповідача в ході судового розгляду справи на те, що він не позичав у позивача зазначену суму коштів,то суд останні не приймає до уваги, оскільки такі твердження голослівні, у порушення ст.60 ЦПК України не доведені стороною відповідача документально і про що він особисто заявив у судовому засіданні, а саме про відсутність у нього доказів таких обставин. За викладеного суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики ґрунтується на законі та на отриманих у справі доказах. Разом з тим, суд частково не погоджується з проведеними позивачем розрахунками інфляційних нарахувань та трьох відсотків річних, які відповідно до проведених судом розрахунків становлять: інфляційні нарахування - 20256.73 грн., три відсотки річних 1533.04 грн.. Позов таким чином підлягає частковому задоволенню. Понесені позивачем у справі судові витрати відповідно до ст..88 ЦПК України підлягають стягненню на його користь з відповідача у справі.

Outcome: partial