Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-10 00:00:00

З позову Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна», що надійшов до суду 11.10.2018 року вбачається, що 27 жовтня 2015 року близько 20 год. 25 хв. у м. Києві по просп. Героїв Сталінграду, 10А мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів «Ауді», д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «Фольксваген», д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] (Відповідач), який з місця пригоди зник, залишивши автомобіль. В результаті даної ДТП автомобіль [NUMBER] отримав механічні ушкодження, чим власнику цього автомобіля завдано матеріальної шкоди. Позивач вказує, що між ДП ДК «Укрспецекспорт» ДГЗІФ «Укрінмаш» (страхувальник і власник автомобіля [NUMBER]) та ПАТ «Страхова компанія «Країна» був укладений Договір добровільного страхування наземного транспорту №УА/104413 від 16.01.2015 року, предметом страхування за яким є майнові інтереси ДП ДК «Укрспецекспорт», повязані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом, а саме автомобілем [NUMBER]. Страхувальник звернувся до ПАТ «Страхова компанія «Країна» з заявою про виплату страхового відшкодування. Розмір матеріального збитку було визначено згідно п.7.1., 18.1. Договору добровільного страхування наземного транспорту від 16.01.2015 року на підставі яких розмір збитку та страхового відшкодування визначається на підставі рахунку СТО. Згідно Рахунку-фактури №0000027815 від 2 листопада 2015 р. вартість відновлювального ремонту автомобіля [NUMBER] складає 191 693,69 гривень. Як вказує позивач, враховуючи викладене, та зважаючи на зібрані документи, ПАТ «Страхова компанія «Країна» було прийнято рішення про визнання даної події страховим випадком та виплати Страхувальнику, на підставі страхового акту №36/37532/2.1.5.1. страхового відшкодування у розмірі 191 693,69 гривень. Згідно платіжних доручень №13917 від 04.12.2015 року та №13978 від 08.12.2015 року страхове відшкодування було виплачено згідно заяви страхувальника на ДП «Ауді центр Віпос» на підставі рахунку-фактури №0000027815 від 2 листопада 2015 р. Схемою місця ДТП, яка сталася 27.10.2015 р. підтверджено те, що водій автомобіля «Фольксваген», д.н.з. [NUMBER] покинув авто та зник у невідомому напрямку. На зворотному боці схеми місця ДТП зафіксовано перелік видимих (зовнішніх) пошкоджень двох транспортних засобів - учасників ДТП. Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 21 листопада 2017 року у справі №756/13682/17 провадження щодо [PERSON] було закрито у зв'язку з закінченням строків передбачених ст.38 КпАП України. В той же час, суд при дослідженні доказів, долучених до протоколу про адміністративне правопорушення та ухваленні цієї постанови прийшов до висновку про винуватість [PERSON] у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124 КУпАП, як порушення водіями правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів та ст.122-4 КУпАП, як залишення місця дорожньо-транспортної пригоди. Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Фольксваген» ДНЗ АА2315КР станом на 27.10.2015 року (момент ДТП) не була застрахована. Зміст позовних вимог (спосіб захисту) - стягнення з [PERSON] збитків у розмірі 191 693,69 гривень. Як зазначає позивач, відповідач на момент ДТП - 27.10.2015 року, на підставі довіреності, а отже на законній підставі володів транспортним засобом «Фольксваген», д.н.з. [NUMBER] і останній не вибув з його володіння поза межами його волі (шляхом крадіжки, розбою, тощо). Отже, [PERSON] є особою, відповідальною за завдані збитки, які зобовязаний відшкодувати. Посилаючись на вищевказані обставини та на те, що [PERSON] як особа, яка винна в ДТП, що мала місце 27.10.2015 року та призвела до пошкодження застрахованого автомобіля [NUMBER], його цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну третім особам застрахована не була, в добровільному порядку не здійснив відшкодування заподіяної шкоди, а також посилаючись на положення ст.ст.993,1166,1191 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування», позивач ПАТ «Страхова компанія «Країна» звернулося до суду з позовом до [PERSON], в якому просило стягнути з нього на користь Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» (юридична адреса: 04176, вул. Електриків, 29А, м. Київ, код ЄДРПОУ 20842474; р/р 26504799999867 в ПАТ КБ «Правекс-Банк» в м. Києві, МФО: 380838) матеріальну шкоду в розмірі 191 693,69 гривень, а також стягнути судові витрати по справі (а.с.а.с.2-5). \~ \~ \~ \~[PERSON] надходження позовної заяви, суд витребував інформацію про зареєстроване місце проживання відповідача у справі [PERSON], [INFO]; як вбачається з листа Великобагачанської селищної ради №2175 від 12.11.2018 року, [PERSON] зареєстрований у встановленому порядку за адресою вулиця Каштанова, 129 в селищі Велика Багачка Полтавської області (а.с.43). Ухвалою суду від 19.11.2018 року було відкрито загальне позовне провадження у справі і підготовче засідання по справі призначено на 18.12.2018 року (а.с.46). відповідачу за зареєстрованим місцем його проживання було направлено копію позовної заяви з додатками, однак, як вбачається з поштової кореспонденції, відповідача [PERSON] за зареєстрованим місцем проживання не проживає (а.с.а.с.52). 18.12.2018 року у справі проведено підготовче засідання, на якому в третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору залучено [PERSON] (а.с.54) і по справі призначено судовий розгляд на 22.01.2019 року. Також цією ухвалою суду вирішено відповідача [PERSON] повідомляти про день і час розгляду справи по суті в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, оскільки він за зареєстрованим місцем проживання не проживає. 27.12.2018 року третя особа у справі [PERSON] отримав копію позовної заяви (а.с.63), письмових пояснень до суду не направляв. В судове засідання представник позивача адвокат [PERSON] не зявився, подав письмове клопотання про розгляд справи у його відсутність та про підтримання заявлених позовних вимог у повному обсязі. В судове засідання 22.01.2019 року відповідач [PERSON] не зявився, він сповіщався про день і час розгляду справи в порядку ст.128 ЦПК України шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем його проживання, однак, з поштової кореспонденції вбачається, що він не проживає в [INFO] (а.с.а.с.64-65). В судове засідання 11.04.2019 року відповідач [PERSON] повторно не зявився, він сповіщався про день і час розгляду справи в порядку ст.128 ЦПК України шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем його проживання, однак, з поштової кореспонденції вбачається, що він не проживає в [INFO] (а.с.а.с.89-90), крім цього, про день і час розгляду справи 11.04.2019 року він сповіщався в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с.а.с.87-88), тобто, в силу положень ст.128 ЦПК України вважається, що даний відповідач сповіщений про день і час розгляду справи. Третя особа у справі, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] не отримав судової повістки, однак неявка третьої особи не є обовязковою. У звязку з викладеним, суд вирішив за можливе розглянути справу в судовому засіданні у відсутність учасників справи, на підставі наявних у справі доказів, з урахуванням норм ст.247 ЦПК України та Рішення Конституційного Суду України №16-рп/2011 від 08.12.2011 року (справа про фіксування судового процесу технічними засобами). Суд, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по даній справі, приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ «Страхова компанія «Країна» до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. \~ \~ \~ \~Згідно ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Стаття 15\~ЦК України\~(норма матеріального права) передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також\~\~має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Зазначена норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.\~Порушення\~права пов'язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.\~При\~оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.\~Таким\~чином, порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Про це вказується у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.05.2018 року. \~ \~ \~ \~В цьому контексті необхідно зазначити, що за\~статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право предявити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обовязків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України). Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~ \~ \~ \~Згідно ст.13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У розумінні цивільно-процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача, стосовно якої він просить ухвалити рішення, у матеріальному розумінні це певна річ (обєкт), щодо якої виник спір. \~ \~ \~ \~Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи (ст.76 ЦПК України). \~ \~ \~ \~Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК України). \~ \~ \~ \~Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~ \~ \~ \~Відповідно до частин 5,6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 27 жовтня 2015 року о 19 год. 45 хв. по проспекту Г.Сталінграду, 11 в м. Києві [PERSON], керуючи транспортним засобом «Фольксваген», д.н.з. [NUMBER], виїжджаючи з дворової території, не надав дорогу та здійснив зіткнення з автомобілем [NUMBER], внаслідок чого обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив п.10.1, 10.2 та 10.4 Правил дорожнього руху. При цьому, будучи причетним до даного ДТП, залишив місце пригоди, чим порушив п.2.10 Правил дорожнього руху (а.с.18). Вказані обставини вбачаються з постанови судді Оболонського районного суду м. Києва від 21.11.2017 року, яка набрала законної сили 02.12.2017 року (а.с.18). Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже, постановою Оболонського районного суду м. Києва від 21 листопада 2017 року встановлено вину [PERSON] у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124 та ст.122-4 КУпАП, в результаті вчинення правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП завдано майнової шкоди, оскільки було пошкоджено вищевказані транспортні засоби. Схемою місця ДТП, яка сталася 27.10.2015 р., підтверджено те, що водій автомобіля «Фольксваген» ДНЗ АА2315КР покинув авто та зник у невідомому напрямку. На зворотному боці схеми місця ДТП зафіксовано перелік видимих (зовнішніх) пошкоджень двох транспортних засобів - учасників ДТП (а.с.17). Між ДП ДК «Укрспецекспорт» ДГЗІФ «Укрінмаш» (страхувальник і власник автомобіля [NUMBER]) та ПАТ «Страхова компанія «Країна» був укладений Договір добровільного страхування наземного транспорту №УА/104413 від 16.01.2015 року, предметом страхування за яким є майнові інтереси ДП ДК «Укрспецекспорт», повязані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом, а саме автомобілем [NUMBER] (а.с.а.с.6-8). Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Фольксваген», д.н.з. [NUMBER] [PERSON] станом на 27.10.2015 року (момент ДТП) не була застрахована (даних про зворотне в матеріаліх справи не має). З матеріалів справи вбачається, що володільцем джерела підвищеної небезпеки транспортного засобу автомобіля «Фольксваген» ДНЗ АА2315КР, який брав участь в результаті ДТП 27.10.2015 року є відповідач у справі [PERSON] (а.с.а.с.14-16). Страхувальник звернувся до ПАТ «Страхова компанія «Країна» з заявою про виплату страхового відшкодування. Розмір матеріального збитку було визначено згідно п.7.1., 18.1. Договору добровільного страхування наземного транспорту від 16.01.2015 року на підставі яких розмір збитку та страхового відшкодування визначається на підставі рахунку СТО. Згідно Рахунку-фактури №0000027815 від 2 листопада 2015 р. вартість відновлювального ремонту автомобіля [NUMBER] складає 191 693,69 гривень (а.с.а.с.19-24). ПАТ «Страхова компанія «Країна» було прийнято рішення про визнання даної події страховим випадком, та виплати Страхувальнику, на підставі страхового акту №36/37532/2.1.5.1. страхового відшкодування у розмірі 191 693,69 гривень. Згідно платіжних доручень №13917 від 04.12.2015 року та №13978 від 08.12.2015 року страхове відшкодування було виплачено згідно заяви страхувальника на ДП «Ауді центр Віпос» на підставі рахунку-фактури №0000027815 від 2 листопада 2015 р. (а.с.а.с.25-28). Згідно ст.8 Закону України «Про страхування» страховий випадок це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулась і з настанням якої виникає обовязок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій особі. У відповідності до ст.6 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Згідно ст.21 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, що діяла на час заподіяння шкоди, на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без чинного поліса обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності. У відповідності до ст.27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України, до страховика (ПАТ «Страхова компанія «Країна»), який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. В добровільному порядку [PERSON] не здійснив відшкодування заподіяної шкоди, оскільки позивач звернувся до суду з даним позовом. Перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика називається суброгацією. При суброгації нового зобовязання із відшкодування збитків не виникає відбувається лише заміна кредитора: потерпілий (а ним є страхувальник або вигодонабувач) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Внаслідок цього страховик виступає замість потерпілого. За суброгації (яка є відмінною від регресу) відбувається лише зміна осіб у вже наявному зобовязанні (зміна активного субєкта) зі збереженням самого зобовязання. Це означає, що одна особа набуває прав і обовязків іншої особи у конкретних правовідносинах. У процесуальному відношенні страхувальник передає свої права страховику на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. При цьому, в порядку суброгації страховик може стягнути із заподіювача шкоди лише ту суму, яку він сам виплатить страхувальнику. З матеріалів справи вбачається, що ПАТ «Страхова компанія «Компанія» було прийнято рішення про визнання даної події страховим випадком, та виплати Страхувальнику, на підставі страхового акту №36/37532/2.1.5.1. страхового відшкодування у розмірі 191693,69 гривень та згідно платіжних доручень №13917 від 04.12.2015 року та №13978 від 08.12.2015 року страхове відшкодування було виплачено згідно заяви страхувальника на ДП «Ауді центр Віпос» на підставі рахунку-фактури №0000027815 від 2 листопада 2015 р., отже, виходячи з положень ст.27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України (суброгація), до страховика перейшло право вимоги до винної в заподіянні майнової шкоди особи ([PERSON]М.), який не застрахував у встановленому законом порядку свою цивільно-правову відповідальність полісом обовязкового страхування на момент заподіяння шкоди. Таким чином, кошти в сумі 191693 грн. 69 коп. (які були виплачені як страхове відшкодування) підлягають стягненню з заподіювача майнової шкоди [PERSON] в порядку суброгації. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Поряд з цим, згідно частини 3 цієї статті, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи повязані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог щодо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. \~ \~ \~ \~З платіжного доручення №557 від 10.08.2018 року вбачається, що позивачем при зверненні до суду з даним цивільним позовом було сплачено судовий збір в сумі 2875 грн.41 коп. (а.с.1). Враховуючи вищевикладене, положення ч.1 ст.131, ч.1 ст.141 ЦПК України та те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача в сумі 2875 грн.41 коп. на користь позивача ПАТ «СК «Країна». На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved