Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-22 00:00:00

Згідно §6 Закону [PERSON] «Про біженців та вигнанців» людиною німецької національної належності відповідно до цього закону вважається той, хто на своїй батьківщині визнав себе громадянином німецької національності, якщо це визнання буде підтверджений певними ознаками, такими як походження, мова, виховання, культура. [PERSON] народилася 11 квітня 1968 року в м. Краматорськ Донецької області. В свідоцтві про її народження зазначено мати - [PERSON] (на російській мові) та батько - [PERSON] (на російській), що підтверджується свідоцтвом про народження від 27.04.1968р. І-АГ 135259. Дівоче прізвище [PERSON] - [PERSON] (російською мовою), яке вона змінила на [PERSON] після укладання шлюбу з [PERSON]. Мати [PERSON] - [PERSON], народилася 19.02.1943 р. н. у м. Краматорськ, Донецька область, Україна та померла 24.02.1994 року, що підтверджується відповідним свідоцтвом. Дівоче прізвище матері заявниці - «Вуйченко», що підтверджено копію свідоцтва про одруження матері, складеного російською мовою. Згідно зазначеного свідоцтва про одруження її мати після укладання шлюбу з її батьком змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON]. Бабка [PERSON] по материнській лінії - [PERSON] ([PERSON]) 27.07.1920 р. н. до реєстрації шлюбу 06.07.1941 року мала прізвище «Резанова», що підтверджено свідоцтвом про одруження бабусі. [PERSON] народилась та проживала у [PERSON], була громадянкою [PERSON], однак до початку Великої Вітчизняної Війни, вона виїхала з [PERSON] до Радянського Союзу та безпосередньо стала проживати у [INFO]. 21.11.2002 року [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 03.04.2018 року по справі № 234/2419/18, яке набуло чинності 04.05.2018 року, встановлено факт того, що [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] є однією і тою ж особою. Також даним рішенням суду встановленого, [PERSON], є онукою [PERSON], 27.07.1920 р. н., яка померла 21.11.2002 року в м. Краматорськ Донецької області. [PERSON] є рідним сином [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження. Згідно з частино 1статті 22\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію актів\~цивільного стану» внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку. Порядок внесення змін до актових записів цивільного стану регулюється Правилами внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року № 96/5, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 14.01.2011 року за № 55/18793 (далі - Правила). Пунктом 1.1. Правил визначено, що внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться відділами державної реєстрації актів цивільного стану районних, районних у містах, міських, міськрайонних управлінь юстиції у випадках, передбачених чинним законодавством. За приписами пунктів 1.7 та 1.16 Правил зміни до актового запису цивільного стану вносяться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання відповідного актового запису. Відмова органів державної реєстрації актів цивільного стану у внесенні змін до актових записів цивільного стану, їх поновленні та анулюванні може бути оскаржена в судовому порядку. Згідно з підпунктом 2.16.7 пункту 2.16 вищезазначених Правил- на підставі рішення суду про внесення змін, доповнень або виправлень в актові записи цивільного стану вносяться відповідні зміни, які зазначені в рішенні суду. Згідно п. 2.6. цих же Правил, разом із заявою про внесення змін до актового запису цивільного стану заявником подаються: свідоцтва про державну реєстрацію актів цивільного стану, у яких зазначені неправильні, неповні відомості або відомості, які підлягають зміні; інші документи, необхідні для розгляду заяви та вирішення питання по суті. Згідно п. 2.7. цих же Правил, на підтвердження достовірності представлених заявником документів про державну реєстрацію актів цивільного стану відділом державної реєстрації актів цивільного стану, дипломатичним представництвом чи консульською установою України додаються до матеріалів справи повні витяги з Державного реєстру актів цивільного стану громадян, копії відповідних актових записів цивільного стану, на підставі яких вирішується питання щодо необхідності внесення змін або відмови в цьому. Згідно п. 2.15. цих же Правил, висновок відділу державної реєстрації актів цивільного стану складається: якщо актовим записом про народження передбачені, але в ньому відсутні прізвище, власне імя, по батькові або громадянство батьків; якщо прізвище, власне імя та по батькові зазначено без урахування національних традицій; якщо при державній реєстрації народження дитині присвоєне прізвище або власне імя без урахування побажань батьків або одного з них; якщо дитина має власне імя, відмінне від того, яке зазначено в актовому записі про народження, і цього вимагають інтереси дитини; при необхідності зміни прізвища, власного імені, по батькові у звязку із зміною статі; при впізнанні особи, смерть якої була зареєстрована як невідомої (за наявності протоколу впізнання трупа); при зміні громадянства; при зміні батьком або матірю прізвища відповідно до статті 53\~СК України та необхідності внесення змін до актового запису про народження їх дитини (висновок складається з урахуванням вимог, зазначених у статті 148 СК України); якщо під час державної реєстрації акту цивільного стану були допущені помилки (перекручення, пропуск відомостей, окремих слів або граматичні помилки чи вказані неправильні відомості); в інших окремих випадках, що не суперечать вимогам чинного законодавства. Відповідно до ст.\~35\~Конституції України кожен має право на свободу світогляду і віросповідання. Статтею 269\~ЦК України встановлено, що особисті немайнові права належать кожній особі від народження або за законом. Згідно зі ст.\~271\~ЦК України зміст особистого немайнового права становить можливість фізичної особи вільно, на власний розсуд визначати свою поведінку у сфері приватного життя. Частиною 2статті 300\~Цивільного кодексу\~України визначено, що фізична особа має право на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно з положеннями статей1,3\~Закону України\~«Про національні\~меншини в\~Україні» Україна гарантує громадянам республіки незалежно від їх національного походження рівні політичні, соціальні, економічні та культурні права і свободи, підтримує розвиток національної самосвідомості й самовиявлення. Усі громадяни України користуються захистом держави на рівних підставах. При забезпеченні прав осіб, які належать до національних меншин, держава виходить з того, що вони є невідємною частиною загальновизнаних прав людини. До національних меншин належать групи громадян України, які не є українцями за національністю, виявляють почуття національного самоусвідомлення та спільності між собою. Відповідно до статті 4 даного Закону відносини, які виникають з приводу реалізації громадянами України прав і свобод, повязаних з їх належністю до національних меншин, регулюються Конституцією України, цим Законом, прийнятими на їх підставі іншими законодавчими актами, а також міжнародними договорами України. Статтею 11\~Закону України\~«Про національні\~меншини в\~Україні» передбачено, що громадяни України мають право вільно обирати і відновлювати національність. Примус громадян хоч би в якій формі до відмови від своєї національності не допускається. Відповідно до частини 1статті 6\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію актів\~цивільного стану» відділи державної реєстрації актів цивільного стану проводять державну реєстрацію народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті, вносять зміни до актових записів цивільного стану, поновлюють та анулюють їх, формують Державний реєстр актів цивільного стану громадян, ведуть його, зберігають архівний фонд, здійснюють відповідно до законодавства інші повноваження. Відповідно до статті 9 даного Закону державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Статтею 3 Рамкової конвенції про захист національних меншин, яка ратифікована Законом України\~№ 703/97-ВР\~від 09.12.1997\~року «Про\~ратифікацію Рамкової\~конвенції Ради\~Європи про\~захист національних\~меншин» визначено, що кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй, чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у звязку з ним не повинно зашкоджувати такій особі. Особи, які належать до національних меншин, можуть здійснювати права і свободи, що випливають з принципів, проголошених в зазначеній Рамковій конвенції, одноосібно та разом з іншими. Частиною 1 статті 11 вказаної Конвенції визначено, що сторони зобовязуються визнавати за кожною особою, яка належить до національної меншини, право використовувати своє прізвище (по батькові) та імя мовою меншини, а також право на їх офіційне визнання, відповідно до умов, передбачених у їх правових системах. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved