Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-05 00:00:00

Звернувшись до суду з заявою, [PERSON] просить встановить факт народження 15 серпня 2017 року у м. Горлівка Донецької області [PERSON], матірю якої є [PERSON], батьком - [PERSON], посилаючись на те, що її онука [PERSON], яка перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON],\~ 15 серпня 2017\~ року у медичному закладі м. Горлівки Донецької області народила дитину жіночої статі [PERSON], про що їй було видане медичне свідоцтво про народження. Отримати свідоцтво про народження у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки факт народження відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ, що може бути прийнято відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації народження відповідно до статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Заявник [PERSON] у судове засідання не зявилась, надавши суду заяву про повне підтримання заявлених вимог та про розгляд справи у\~ її відсутність. Представник заінтересованої особи\~Костянтинівського міського\~ відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління\~ юстиції у Донецької області, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявився. Дослідивши всі обставини у справі та перевіривши їх доказами, суд вважає, що вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з таких підстав. Відповідно до Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою ВРУ № 789-ХП від 27.02.1991 року, дитина має бути зареєстрована одразу після народження і з моменту народження має право на імя і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобовязань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства. Відповідно до ч.1 ст. 144 СК України батьки зобовязані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» - державна реєстрація народження дитини проводиться не пізніше одного місяця з дня її народження (ч.3). Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоровя документи, що підтверджують факт народження (абз.1 ч.4) та за відсутності документа закладу охорони здоровя або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження (абз.5 ч.4). У відповідності до ст. 257-1 ЦПК України, заява про встановлення факту народження на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника (ч.1). Справи про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Судом встановлено, що заявником у справі є громадянин України [PERSON], [INFO], уродженка м. Горлівки Донецької області, що підтверджується копією паспорту громадянки України серії ВВ 338003, виданого 24 лютого 1998 року Калінінським РВ Горлівського МУ УМВС України в Донецькій області (а.с.3-5). Заявник [PERSON] є бабою [PERSON], що підтверджується: свідоцтвом про народження [PERSON] серії І-НО № 485978 від 07 травня 1973 року (а.с.8); свідоцтвом про укладення шлюбу [PERSON] серії VІ-НО № 288156 від 01 вересня 1991 року (а.с.9), свідоцтвом про народження [PERSON] серії ІX-НО № 303841 від 10 серпня 1993 року (а.с.12), свідоцтвом про шлюб [PERSON] серії І-НО № 327908 від 07 вересня 2013 року (а.с.13). [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом серії 1-НО № 327908 від 07 вересня 2013 року (а.с.13). За твердженням заявника, 15 серпня 2017 року у медичному закладі м. Горлівка Донецької області [PERSON] народила дитину жіночої статі. На підтвердження факту народження дитини заявником надані:\~\~ - дублікат медичного свідоцтва про народження № 213 від 29.08.2017 року, виданий ТМО «Сімя та здоровя» м. Горлівки (а.с.20); -копія виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 808/22, згідно із якою [PERSON] в період з 20.03.2017 року по 14.04.2017 року перебувала на стаціонарному лікуванні з діагнозом погроза переривання вагітності (а.с.21); -копія протоколу УЗД на імя [PERSON] від 28.12.2016 року (а.с.22); -копія обмінної карти полового будинку, пологового відділення лакуні на вагітну [PERSON] (а.с.23-28); -копія результатів біохімічного скринінгу 2 триместру вагітної [PERSON] (а.с.29); -копія протоколу УЗД в 2-м триместрі вагітної [PERSON] (а.с.30); -копія УЗД в 1-м триместрі на імя [PERSON] (а.с.31); -копія протоколу УЗД на імя [PERSON] (а.с.32); -фототаблиця із зображенням матері з батьком та дитиною (а.с.33). \~ Даючи оцінку допустимості дублікату медичного свідоцтва про народження №20 від 29 серпня 2017 року, як документу, що виданий установою на тимчасово окупованій території України, суд керується ч.2 ст. 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Крім того, суд враховує норму статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» якою встановлено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Разом з тим, вирішуючи питання щодо оцінки вищезазначеного доказу, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, зокрема «Loizidou v.Turkev», «Cyprus v.Turkev», а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v.the Republik of Moldova and\~ Russia»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПО наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди маж бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження дитини для реалізації особистих немайнових та майнових прав заявника [PERSON], суд, як виняток, приймає до уваги дублікат медичного свідоцтва про народження №213 від 29.08.2017 року\~ та оцінює його в сукупності з фото таблицею та медичною документацією [PERSON] під час вагітності, та вважає, що заявлені вимоги слід задовольнити, встановивши факт народження 15 серпня 2017 року у м. Горлівка Донецької області Україна громадянкою України [PERSON] від громадянина України [PERSON] дитини жіночої статі [PERSON], що надасть можливість отримати видане державним органом України свідоцтво про народження дитини.

Outcome: approved