Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-30 00:00:00

Звернувшись до суду з даним позовом, позивач посилається на те, що перебувають з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 2 грудня 2005 року. Мають двох дітей: дочку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Через різні погляди на шлюб та сім'ю, постійні сварки на протязі останніх двох років сімейне життя з відповідачем поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до припинення шлюбних відносин у липні 2015 року. Вважає, що подальше збереження шлюбу є неможливим. Бажає, щоб після розірвання шлюбу діти залишилися проживати разом із нею. У зв'язку з цим позивач просить розірвати шлюб між нею та відповідачем та визначити місце проживання дітей разом з нею. Крім того, оскільки відповідач, як батько дітей, повинен приймати участь в їх матеріальному забезпеченні, просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення повноліття. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримала. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради [PERSON] у судовому засіданні вважала за доцільне визначити місце проживання малолітніх дітей з матір'ю. Суд, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав: Судом встановлено, що 2 грудня 2005 року в Індустріальному відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції був зареєстрований шлюб між сторонами, актовий запис № 1022. Мають двох малолітніх дітей: дочку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. В липні 2015 року сторони припинили шлюбні відносини, проживають окремо, діти проживають разом з позивачем та знаходяться на її утриманні. Статтею 24 СК України, що відповідає положенням статті 51 Конституції України, закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності зі статтю 110 СК України. Відповідно до статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають суттєве значення. Виходячи з фактичних взаємовідносин між сторонами, дійсних причин позову про розірвання шлюбу та приймаючи до уваги наявність малолітніх дітей, всі обставини життя сторін, суд вважає, що їх подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, тому шлюб між сторонами слід розірвати. Крім того, у зв'язку з розірванням шлюбу позивач ставить питання щодо визначення місця проживання малолітніх дітей разом із нею. Згідно зі ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові\~\~дитини. Враховуючи вік дітей, ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, думку представника органу опіки та піклування, яка вважала доцільним визначити місце проживання дітей разом із матір'ю, а також визнання відповідачем позову в цій частині, суд вважає необхідним визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], разом із матір'ю, що буде відповідати їх інтересам. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України кошти на утримання дитини /аліменти/ присуджуються за рішення суду у частці від доходу її батька /матері/ або у твердій грошовій сумі. Приймаючи до уваги, що відповідач офіційно працевлаштований, інших утриманців не має, суд з урахуванням його майнового стану, приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача належить стягнути аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку /доходу/, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня звернення до суду, тобто з 23 жовтня 2015 року, до досягнення дитиною повноліття, допустивши на підставі ст. 367 ЦПК України негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць. Питання про розподіл судових витрат необхідно вирішити відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved