Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-07 00:00:00

Зміст позовних вимог. 09.06.2021 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що в грудні 2020 року він надав у борг [PERSON] кошти в розмірі 20\~000 грн. для її власних потреб. Відповідачка обіцяла повернути кошти до лютого 2020 року, однак кошти не повернула. 12.02.2021 року позивачем засобами поштового зв`язку була направлена у письмовій формі пропозиція укладення договору про повернення коштів на адресу місця проживання та реєстрації [PERSON] 17.02.2021 року відповідачка отримала пропозицію, однак жодної відповіді не надала. 20.04.2021 року позивач отримав від відповідачки 100 грн., залишок боргу становить 19\~900 грн. Посилаючись на викладене позивач просив стягнути з [PERSON] на свою користь кошти в сумі 19\~900 грн. Процесуальні дії у справі. 08.07.2021 ухвалою судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження. 03.08.2021 року від відповідачки надійшов відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог, оскільки жодних грошових коштів від позивача не отримувала, грошовий переказ на адресу позивача відповідно до якого він обґрунтовує прийняття нею пропозиції та укладення договору про повернення коштів, відповідачка не відправляла. Строк для прийняття пропозиції, яку відповідачка отримала від позивача 17.02.2021 року є до 15.03.2021 року, тобто квитанція від 20.04.2021 року, надана позивачем, не має жодного відношення до надісланої їй пропозиції. Враховуючи вищевикладене просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Позивач в установлений законом строк відповіді на відзив суду не надав. Ухвалою Охтирського міськрайсуду від 08.09.2021 року справу призначено до розгляду без повідомлення сторін. Враховуючи, що від сторін у справі клопотань не надійшло, заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження сторонами не надано, сторони не ініціювали перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження після отримання ухвали суду про відкриття провадження в справі, характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, вказана справа відноситься відповідно до положень ст.19, ст.274 ЦПК України до малозначних справ, її розгляд визначено судом в ухвалі про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, позивачем відповідно до положень ЦПК України надано в повному обсязі необхідні докази в обґрунтування позову, інших клопотань щодо надання чи витребування доказів сторонами не заявлялося, суд не знаходить підстав для переходу до розгляду справи в порядку загального провадження та вважає можливим розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у відповідності до положень ст.ст.277-279 ЦПК України. Згідно із частиною першою статті 7 ЦПК України розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Такий випадок передбачено у частині тринадцятій статті 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Оскільки, Охтирським міськрайонним судом Сумської області не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні), а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому частиною п`ятою статті 272 ЦПК України. З огляду на те, що згідно із частиною першою статті 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, така інформація оприлюднюється на офіційному веб-порталі судової влади України. Наведене положення відповідає практиці Європейського суду з прав людини і не може автоматично вважатися порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. В розумінні ч. 6 ст. 279 ЦПК України характер спірних правовідносин та предмет доказування у даній справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи. Оскільки, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, проаналізувавши матеріали справи, дослідивши письмові докази, вислухавши сторони, прийшов до наступного висновку. Фактичні обставини справи, встановлені судом та мотиви суду. Частиною 1\~ст.2 ЦПК України\~передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини\~та основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий та публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановлений законом, який вирішить спір щодо його права та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Відповідно до ст. ст.\~12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як зазначає [PERSON] в позовній заяві, нібито в грудні 2020 року він передав [PERSON] грошові кошти в розмірі 20\~000 грн., однак у підтвердження вказаних обставин розписки, що підтверджує боргове зобов`язання відповідачки перед позивачем та фактичну передачу грошей суду не надано. При цьому позивач зазначає, що 12.02.2021 року він засобами поштового зв`язку направив у письмовій формі пропозицію укладення договору про повернення коштів на адресу місця проживання та реєстрації [PERSON] (а.с.9-12). Як вказує позивач у позові, 20.04.2021 року він отримав від [PERSON] грошові кошти в розмірі 100 грн., як він вважає в рахунок погашення заборгованості, однак відповідачка у відзиві заперечує вказаний факт, який позивачем не спростовано ( а.с.13). Розглядаючи вказану справу на підставі наведених і встановлених у судовому засіданні фактів суд констатує, що вони випливають з договірних відносин і регулюються правовідносинами, визначеними нормами\~Цивільного кодексу України. Відповідно до\~статті 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно положень ст.1047 ЦК України\~на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного суду України від 24.02.2016 р. по справі № 6-50цс16. Статтею 202 ЦК України\~визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним судом України 18.01.2017 р. у справі № 6-2789цс16 . Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23.10.2019 року №723/304/16-ц зазначає, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. У постанові від 08.07.2019 у справі № 524/4946/16-ц Верховний Суд зазначив, що розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, повинна містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням його повернення і дати отримання коштів. Тому у справах про стягнення боргу за договором позики позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання, а суд повинен встановити наявність між позивачем та відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту і достовірності документа, на підставі якого доводиться факт укладення договору позики та його умов. Позивачем не було надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження укладення з відповідачкою договору позики. Зокрема, позивачем не було надано доказів на підтвердження суми коштів, яку він передав відповідачці у борг і що відповідачка прийняла такі кошти та на яких умовах. Додана до справи письмова пропозиція [PERSON] , адресована [PERSON] про укладення договору про повернення коштів судом не може бути прийнята як належний доказ, оскільки не підтверджує належним чином наявність боргових зобов`язань між цими сторонами та фактичну передачу грошових коштів у борг відповідачці (а.с.9-10). Додана позивачем копія службового чеку АТ «Укрпошта» ВЗП Ромни-4 про видачу [PERSON] 100,00 грн., відправник [PERSON] 20.04.2021 року онлайн (а.с.13), судом не може бути прийнята до уваги, оскільки вона не підтверджує наявність боргових зобов`язань між даними сторонами. Висновок суду. Таким чином, аналізуючи приведені докази, даючи їм оцінку в їх сукупності, з урахуванням вищевказаних обставин, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінюючи зібрані у справі докази в цілому, так і кожний доказ окремо, який міститься у справі, з урахуванням принципів розумності, пропорційності, виваженості, справедливості, вирішуючи справу в межах заявлених вимог, з урахуванням наданих доказів суд дійшов висновку, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів укладення з відповідачкою договору позики. Аналізуючи наведені докази та даючи їм оцінку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed