Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-21 00:00:00

Звернувшись до суду з позовом, [PERSON] просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS], посилаючись на те, що на підставі Договору купівлі-продажу від 29 січня 2015 року, йому на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS]. На момент придбання квартири та по теперішній час у спірному жилому приміщенні зареєстрований колишній співвласник квартири [PERSON] Проте, з серпня 2015 року [PERSON] у спірному жилому приміщенні не мешкає, його особистих речей у квартирі не має, комунальні послуги він не сплачує. Не зважаючи на зміну місця проживання та припинення права власності на спірне жиле приміщення, відповідач з реєстраційного обліку за адресою місцезнаходження квартири не знявся, чим вчиняє дії, що перешкоджають користуванню його власністю, змушують нести додаткові витрати по утриманню житла та заважають оформити субсидію на житлово-комунальні послуги. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з'явився, надавши суду заяву про повне підтримання позовних вимог [PERSON] та про розгляд справи у його відсутність. В наданій суду заяві представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи в порядку, передбаченому ЦПК України в редакції 2004 року, у судове засідання не з'явився, причини своєї неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, тому суд на підставі ч.1 ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у ній доказів (ухвалює заочне рішення). Дослідивши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають повному задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 29 січня 2015 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] укладено Договір купівлі-продажу, у відповідності до якого [PERSON], [PERSON] передали, а [PERSON] прийняв у власність квартиру номер шість в будинку номер сорок один по [ADDRESS] (а.с.9,10). Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майн № 108692757 від 22.12.2017 року право приватної власності [PERSON] на квартиру номер шість в будинку номер сорок один по [ADDRESS] зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 06.07.2015 року за № 10287095. Пунктом 10 Договору купівлі-продажу від 29 січня 2015 року передбачено, що продавця зобов'язані звільнити квартиру від належних їм речей, вилучити ключі від квартири в осіб, які їх мали і передати квартиру покупцю до 30.01.2015 року, знятися з реєстрації до 29.04.2015 року. Відповідач [PERSON] станом на 26 жовтня 2017 року є зареєстрованим у спірному жилому приміщенні за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою КП «СЕЗ» від 26.10.2017 року № 2016 (а.с.12). Згідно із Актом з перевірки паспортного режиму від 26.10.2017 року, відповідач [PERSON] відсутній у спірному жилому приміщенні з серпня 2015 року (а.с.13). Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для свого власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Отже, з моменту переходу права власності на спірне житлове приміщення до нового власника, відповідач [PERSON], як колишній співвласник квартири [ADDRESS], втратила право користування спірним жилим приміщенням, а тому має бути визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS]. Тож, позов слід задовольнити у повному обсязі.

Outcome: approved