Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-21 00:00:00

Зміст позовних вимог. 22.06.2020 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що від спільного шлюбу з відповідачем народилась спільна дочка [PERSON] . На даний час вона навчається на першому курсі денної форми навчання факультету підприємництва та права Київського національного університету технологій та дизайну, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги, оскільки самостійного заробітку не має, позивачка одноособово забезпечити її також не має змоги, а відповідач офіційно працевлаштований і тому, на її переконання, не позбавлений такої можливості. Посилаючись на викладене, позивачка просить стягувати з відповідача аліменти на утримання повнолітньої доньки в розмірі 1/3 частини від усіх видів доходів, щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до закінчення навчання або до досягнення дочкою двадцяти трьох років. Процесуальні дії у справі та аргументи учасників справи. 22.06.2020 року ухвалою судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області відкрито провадження по справі, визнано справу малозначною та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження на 22.07.2020 року без виклику сторін. Крім цього, відповідачу встановлено строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 30.06.2020 року відповідачу [PERSON] вручено копію ухвали про відкриття провадження в справі з копією позову та доданих до нього документів, про що в справі мається письмове повідомлення (а.с.12). 10.07.2020 року від [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому він проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі, пославшись на те, що його дочка [PERSON] на момент звернення позивачки [PERSON] до суду із вказаним позовом досягла повноліття, а тому мала право самостійно звернутися з позовом про стягнення аліментів на своє утримання. Враховуючи те, що з таким позовом до суду повнолітня [PERSON] не звернулася, доручення на представництво своїх інтересів матері [PERSON] не надала, відповідач вважає, що дана позовна заява підлягає поверненню позивачці. Також [PERSON] зазначає, що позивачкою не подано до суду довідку з місця їх спільного з дочкою проживання, що підтверджувала б факт перебування [PERSON] на її утриманні. Щодо можливості надавати повнолітній доньці матеріальну допомогу, якої вона потребує на час навчання, відповідач зазначає, що він сам має тяжкий матеріальний стан, оскільки є інвалідом другої групи, у зв`язку з чим потребує тривалого та дороговартісного лікування. [PERSON] отримує пенсію по інвалідності, якої не вистачає на лікування та задоволення мінімальних побутових потреб, тому він вимушений працювати, таким чином його сукупній дохід складає 6030,41 грн., з яких 5340,00 грн. щомісяця відповідач витрачає лише на лікування та оплату комунальних послуг. Крім того, [PERSON] вказує, що має кредитні зобов`язання перед АТ КБ «ПриватБанк», які змушений щомісяця виконувати. Третя особа [PERSON] надала суду заяву, в якій позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити. Враховуючи, що від сторін у справі клопотань не надійшло, заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження сторонами не надано, сторони не ініціювали перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження після отримання ухвали суду про відкриття провадження в справі, характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, вказана справа відноситься відповідно до положень ст.19, ст.274 ЦПК України до малозначних справ, її розгляд визначено судом в ухвалі про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, позивачкою відповідно до положень ЦПК України надано в повному обсязі необхідні докази в обґрунтування позову, інших клопотань щодо надання чи витребування доказів сторонами не заявлялося, суд не знаходить підстав для переходу до розгляду справи в порядку загального провадження та вважає можливим розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у відповідності до положень ст.ст.277-279 ЦПК України. Згідно із частиною першою статті 7 ЦПК України розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Такий випадок передбачено у частині тринадцятій статті 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Оскільки, Охтирським міськрайонним судом Сумської області не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні), а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому частиною п`ятою статті 272 ЦПК України. З огляду на те, що згідно із частиною першою статті 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, така інформація оприлюднюється на офіційному веб-порталі судової влади України. Наведене положення відповідає практиці Європейського суду з прав людини і не може автоматично вважатися порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. В розумінні ч.6 ст.279 ЦПК України характер спірних правовідносин та предмет доказування у даній справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи. Оскільки, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Фактичні обставини справи, встановлені судом та мотиви суду. Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є: [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 05.07.2002 року, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Охтирського міського управління юстиції Сумської області (а.с. 7). Згідно довідки № 1/1537 від 10.06.2020 року [PERSON] є студенткою першого курсу денної форми навчання Київського національного університету технологій та дизайну групи БП-2-19, факультету підприємництва та права, на контрактній основі. Термін навчання з 01.09.2019 року по 30.06.2023 року (а.с. 3). З пенсійного посвідчення № [NUMBER] вбачається, що [PERSON] з 10.101.2019 року є пенсіонером по інвалідності другої групи, загального захворювання, термін дії посвідчення до 31.07.2020 року (а. с. 22). Відповідно до довідки Приватного акціонерного товариства «Кириківське хлібоприймальне підприємство» [PERSON] працює в даному підприємстві інженером з охорони праці та з січня 2020 року по червень 2020 року отримав заробітну плату в розмірі 22948 грн. 01 коп. (а. с. 30). Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги. При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Згідно ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно ст. 200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 201 Сімейного кодексу України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. З роз`яснень, викладених у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вбачається, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення; та у п. 20 зазначено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ним навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. СК України встановлює принцип рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів, що підлягають стягненню, суд враховує те, що [PERSON] навчається на денній формі навчання на контрактній основі, самостійного заробітку не має, навчальний заклад знаходиться в іншому місті, тому необхідні витрати на проїзд та оплату житла, у зв`язку з чим позивачка одноособово утримувати доньку не має змоги. Суд також враховує, що відповідач є інвалідом другої групи, в зв`язку з чим потребує лікування, працює у ПрАТ «Кириківський ХПП» інженером з охорони праці, про що надав довідку про доходи від 09.07.2020 року №95, згідно якої його дохід з січня 2020 року по червень 2020 року становить 22948, 01 грн. (а. с. 30). Позивачка в позові прохає стягувати аліменти в розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, однак, в цій частині вимоги не ґрунтуються на законі, так як дитина вже повнолітня, а ці положення закону застосовуються для дітей відповідного віку, тобто до повноліття, тому в цій частині слід відмовити. Доводи відповідача про відмову в позові [PERSON] через те, що дочка є повнолітньою та вправі самостійно звернутися до суду з позовом, не заслуговують на увагу суду, так як в розумінні ч. 3 ст. 199 СК України передбачено право на звернення до суду того ж батьків, з ким проживає повнолітня дочка, яка позов підтримала в повному обсязі та просить його задовольнити, що дає суду підстави вважати, що повнолітня дочка проживає разом з позивачкою. Позивачка в позові просить стягувати аліменти на утримання дочки, які сплачувати на її користь, але так як [PERSON] є повнолітньою особою, суд вважає, що відповідно до ст.ст. 199, 200 СК України необхідно аліменти стягувати на користь самої дитини, а не на користь матері дитини. Доводи відповідача про те, що він є інвалідом, для суду є непереконливими, оскільки відповідач не подав суду доказів про те, що він не в змозі надавати повнолітній дитині матеріальну допомогу. Крім того, відповідач не надав суду доказів про наявність у нього інших утриманців. Надані відвідачем виписка стаціонарного хворого від 27.12.2019 року №488, консультативний висновок спеціаліста від 30.06.2020 року, виписка амбулаторного хворого від 19.02.2020 року №105, та виписка із медичної картки стаціонарного хворого №715 від 03.07.2020 року, з яких вбачається, що [PERSON] проходив лікування у 2019 та 2020 роках (а.с. 25-28), не дають суду підстав для звільнення відповідача від сплати аліментів, а в цілому підтверджують той факт, що відповідач періодично проходить лікування. Висновок суду. Таким чином, з урахуванням фактичних обставин справи, виходячи з принципів розумності, справедливості та виваженості, пропорційності, враховуючи стан здоров`я, матеріальний стан сторін, можливості відповідача надавати матеріальну допомогу, оскільки, протилежного відповідачем суду не доведено, а також враховуючи те, що дочка відповідача навчається, форма навчання денна, у зв`язку з чим вона не має можливості самостійно заробляти собі на життя, коштів позивачки на оплату проїзду до місця навчання, проживання, харчування та інші життєві потреби їй не вистачає, у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги батька, враховуючи також рівність обов`язків батьків по утриманню дитини, суд приходить до висновку достатнім і справедливим стягувати аліменти на користь дочки у розмірі 1/4 частини щомісячно від всіх видів заробітку та доходів відповідача, до закінчення навчання дочки, але не більш ніж до досягнення нею 23 років, такий розмір буде необхідним і достатнім для утримання дочки та не порушуватиме балансу інтересів обох сторін. В іншій частині позову відмовити за необґрунтованістю. На підставі ст.141 ЦПК України, так як позивача було звільнено від сплати судового збору по даній категорії справи, судовий збір необхідно стягнути з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial