Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-23 00:00:00

Згідно з поданим позовом в останньому заявлено вимогу про збільшення розміру аліментів, присуджених до стягнення рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10.06.2014 р. в розмірі 500,00 грн., та стягувати з [PERSON] аліменти на утримання сина в розмірі 1 944,00 грн., оскільки новою редакцією статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На переконання позивача також до виниклих правовідносин має бути застосована ст. 192 СК України, оскільки матеріальний стан її сім`ї погіршився. Відповідач не скористався правом брати участь в судових засіданнях, та в силу ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів. Як встановлено судом на підставі рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14.06.2020 р. у цивільній справі за позовом за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, позов задоволений частково: стягнуті з [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , в розмірі 500 гривень щомісячно, які підлягають індексації, починаючи стягнення з 09 квітня 2014 року та до досягнення дитиною повноліття (а.с. 14). Дитина на даний час мешкає разом із матір`ю (а.с. 10), що підтверджується довідкою №2061 про склад сім`ї. Спірні правовідносини між учасниками справи виникли зі зміни розміру аліментів. Дослідив докази, надані у порядку ст.ст. 76 - 80, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову повністю, виходячи з наступного. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини першої статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Таким чином, виходячи з вищенаведеного, суд може збільшити їх розмір лише за наявності зміни матеріального чи сімейного стану платника чи одержувача аліментів, погіршення його здоров`я та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Даний перелік обставин, за наявності яких закон пов`язує можливість, а не обов`язок суду, зменшення розміру аліментів, є вичерпним. Обов`язок доказування наявності наведених вище обставин в даній справі покладається на позивача. Відповідно до ст. 76 ЦПК України показами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. За ст. 81 (ч.ч. 1, 5, 6 ЦПК України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним, та у разі зміни матеріального або сімейного стану платника аліментів або одержувача аліментів, погіршення його здоров`я та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, він має право подати до суду позов про зменшення розміру аліментів. На підтвердження обставин, якими позивач обґрунтовує позов, позивач надала суду свідоцтво про народження дитини, рішення суду про стягнення аліментів та виданий виконавчий лист, довідку №2061 про склад сім`ї, свідоцтво про народження дитини та свідоцтво про укладення шлюбу, довідку з Лівобережного УСЗН про допомогу тощо. Втім, стосовно посилання позивача на погіршення матеріального стану її сім`ї, то будь-які докази на підтвердження даної обставини не надані. Одне лише посилання позивача у позові на погіршення матеріального стану одержувача аліментів не є підставою для зменшення розміру аліментів. Доказів про зміну сімейного стану одержувача аліментів, про наявність інших обставин, що мають істотне значення, які б могли бути підставою для визначення аліментів у більшому розмірі, ніж визначив суд першої інстанції, матеріали справи не містять, тому в задоволенні позову має бути відмовлено. З приводу посилання позивача на приписи статті 182 СК України, абзац другий частини другої статті якої викладений станом на час розгляду справи судом зі змінами, внесеними згідно із Законом № 2475-VIII від 03.07.2018, то дані посилання не є слушними, виходячи з наступного. Аналіз змісту статті 192 СК України свідчить, що зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України. Проте зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України, але є підставою для зміни мінімального розміру аліментів, зазначених у виконавчому листі у процедурі виконання та стягнення аліментів, та враховується під час визначення суми аліментів або заборгованості. Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення. Як встановлено судом, на користь позивача стягнуті аліменти на утримання неповнолітнього сина в твердій грошовій сумі (500,00 грн.), відтак, виходячи з приписів ч. 2 ст. 184 СК України (згідно з даною правовою нормою розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період), присуджені рішенням суду від 10.06.2014 р. аліменти підлягають індексації: відповідно до ч. 1 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» індексація розміру аліментів, визначеного у твердій грошовій сумі, проводиться, якщо інше не передбачено у виконавчому документі чи у договорі між батьками про сплату аліментів на дитину, виконавцем у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку. Індексація розміру аліментів проводиться щороку, починаючи з другого року після визначення розміру аліментів.

Outcome: dismissed