Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-05 00:00:00

Згідно з поданим позовом в останньому, з урахуванням уточнень (від 27.01.2020), заявлено вимоги про: -встановлення факту родинних відносин, а саме що [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , є рідною матір`ю [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] ; -встановлення факту прийняття [PERSON] спадщини після смерті її матері [PERSON] , померлої [INFO] ; -встановлення факту прийняття спадщини [PERSON] , [INFO] , спадщини після смерті його матері [PERSON] , померлої [INFO] -встановлення факту, що [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] є чоловіком [PERSON] , шлюб з яким зареєстровано 27 вересня 1975 року, про що зроблено актовий запис № 1498 та Амур-Нижньодніпровським відділом РАЦС м. Дніпропетровська видано свідоцтво про укладення шлюбу серія [NUMBER] . -визнання за [PERSON] , право власності на ѕ частин домоволодіння [ADDRESS] , яке складається з: житлового будинку літ. А- 1, загальною площею 68,1 кв.м, житловою площею 44,6 кв.м, сараю літ.В, вбиральні літ.Г, сараю літ.Д, споруд №№ 1-5, І, II, що розташоване за адресою: вул. Чернігівська в м. Дніпрі , в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка - [PERSON] , який помер [INFO] . Позов обґрунтований тим, що 27 вересня 1975 року позивач уклала шлюб з [PERSON] . Від цього шлюбу народилися двоє дітей - донька [PERSON] (відповідач-2) та син [PERSON] (відповідач-1) Крім того, позивачу нещодавно стало відомо, що у її чоловіка був позашлюбний син [PERSON] (відповідач-3). Свекруха позивача [PERSON] народилась [INFO] , та в свідоцтві про народження її матір`ю зазначена [PERSON] , а батьком [PERSON] . 22.07.1951 року свекруха позивача [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , після чого [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] . Від їх шлюбу [INFO] народився чоловік позивача [PERSON] , в його свідоцтві про народження батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] . В подальшому при перекладі на українську мову прізвище її чоловіка було неправильно записано в паспорті як « [PERSON] » і в подальшому в свідоцтві про смерть його прізвище зазначено « [PERSON] ». За життя свекрухою позивача [PERSON] та її матір`ю [PERSON] було побудовано домоволодіння [ADDRESS] перейменування Дніпро). В подальшому у зв`язку з руйнуванням цього будинку вже свекор позивача та його теща [PERSON] замість старого побудували новий будинок, який було узаконено рішенням Виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська № 159/7 від 27.03.1981 р. та видано їм свідоцтва про право власності на житловий будинок від 15.04.1981 р., згідно з якими Ѕ частина домоволодіння [ADDRESS] належала [PERSON] , а Ѕ частина цього домоволодіння належала свекру позивача [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла та після її смерті відкрилася спадщина у вигляді Ѕ частини домоволодіння [ADDRESS] . Заповіту вона за життя не залишила. Єдиною спадкоємицею після її смерті залишилась її донька - свекруха позивача [PERSON] . Вона, хоча і була зареєстрована на той момент за іншою адресою, але мешкала разом з [PERSON] на день її смерті, фактично прийняла спадщину, вступила в її управління, що відповідало ст.549 ЦК УРСР, (який діяв на момент смерті [PERSON] ). В цьому домоволодінні [PERSON] мешкала разом зі своїм чоловіком [PERSON] та їх сином [PERSON] і його дружиною [PERSON] (позивачем), а також їхніми дітьми. Так вони мешкали разом до смерті [PERSON] . Як зазначається позивачем, факт прийняття спадщини не оспорюється відповідачами. В обґрунтування позовних вимог позивач також вказує, що через деякий час 05 травня 1992 року її свекор [PERSON] зробив розпорядження на випадок своєї смерті, склавши заповіт, в якому заповідав все своє майно своєму синові [PERSON] та його дружині [PERSON] (позивачу) [INFO] свекор позивача [PERSON] помер. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді Ѕ частини домоволодіння [ADDRESS] . Позивач з чоловіком [PERSON] у встановленому діючим законодавством порядку оформили свої спадкові права та зареєстрували своє право власності. Так, їм належало по Ѕ частині вищевказаного домоволодіння. [INFO] померла свекруха позивача [PERSON] . Після її смерті відкрилась фактично спадщина у вигляді Ѕ частини домоволодіння [ADDRESS] , яку вона прийняла, але не встигла оформити свої спадкові права. Єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] залишився її син (чоловік позивача) [PERSON] . На день своєї смерті [PERSON] була зареєстрована за іншою адресою, але мешкала з ними разом за адресою: [ADDRESS] і відповідно до ст.549 ЦК УРСР (що діяв на день смерті [PERSON] ) він прийняв спадщину і фактично вступив в управління спадковим майном, що не спростовують відповідачі. Як зазначається позивачем, всі разом після смерті [PERSON] вони продовжували разом мешкати до 08.07.2007 року, коли їхня донька (відповідач-2) взяла шлюб і виписалась з домоволодіння за іншим місцем мешкання, після чого вони залишилися мешкати в домоволодінні втрьох - позивач, її чоловік [PERSON] та їхній син [PERSON] (відповідач-1). [INFO] її чоловік [PERSON] помер та після його смерті відкрилась спадщина у вигляді ј частини домоволодіння [ADDRESS] , яка була зареєстрована за ним в органах БТІ, та Ѕ частини вищевказаного домоволодіння, яку він фактично прийняв, але не оформив свої спадкові права, що в цілому складає ѕ частини вищевказаного домоволодіння. Крім позивача спадкоємцями першої черги відповідно до ст.1261 ЦІК України є їхні діти [PERSON] (відповідач-1), [PERSON] (відповідач-2) та [PERSON] (відповідач-3). У передбачений законом строк позивач звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті свого чоловіка, а їхній син [PERSON] (відповідач-1) прийняв фактично спадщину, будучи зареєстрованим з ними на день смерті [PERSON] . Позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що нею не надано документів на підтвердження родинних відносин її чоловіка [PERSON] та його бабусі [PERSON] , а також у зв`язку тим, що спадкова справа після смерті [PERSON] не відкривалась і нотаріус не може визначити коло спадкоємців, про що була винесена відповідна постанова від 20.07.2019 р. Там же була звернута її увага на розбіжності в написанні її прізвища та прізвища її чоловіка. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач-1 не скористався правом брати участь у судових засіданнях; в окремо поданій заяві просив розглядати справу у його відсутність, позов визнав та не заперечував проти його задоволення. Відповідач-2 не скористалася правом брати участь у судових засіданнях; в окремо поданій заяві просила розглядати справу у її відсутність, позов визнала та не заперечувала проти його задоволення. Відповідач-3 не скористався правом брати участь у судових засіданнях. Третя особа не скористалася правом брати участь у судових засіданнях. Процесуальні дії у справі наступні: -ухвалою суду від 13.11.2019 було задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів та витребувано від Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори (49000, м. Дніпро, вул. Радистів, буд. 8) спадкові справі (в завірених копіях), заведених після смерті [PERSON] , померлого [INFO] та [PERSON] , померлої [INFO] ; витребувано від Шостої дніпровської державної нотаріальної контори (49000, м. Дніпро, вул. Шевченка, буд. 57) спадкову справу (в завіреній копії), заведену після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Допитаний в судовому засіданні в якості свідка гр. [PERSON] свідчив, що добре знає [PERSON] (позивача) з листопада 1975 року, [PERSON] одружився на ній, та вони мешкали у його батьків - [PERSON] та [PERSON] , там ще проживала бабуся [PERSON] . В 1976 році народилася [PERSON] , будинок будували для [PERSON] та [PERSON], він допомагав. Йому точно відомо, що [PERSON] і Таня були одружені офіційно, вони щодня зустрічалися, його батьки та батьки [PERSON] мешкали поруч, а бабуся [PERSON] товаришувала з його бабусею. [PERSON] точно відомо, що бабуся [PERSON] мати тітки [PERSON] . Допитаний в судовому засіданні в якості свідка гр. [PERSON] свідчив, що йому відомо, що позивач мати [PERSON] (відповідача-1) та дружина [PERSON] ( [PERSON] ), який в свою чергу є батьком [PERSON]. Йому відомо, що з ними мешкали дід [PERSON] , бабуся [PERSON] та сестра [PERSON] [PERSON] . Із розмов з Юрою йому відомо, що [PERSON] його прабабця; вони мешкали за адресою: [ADDRESS] . Як встановлено судом на підставі доказів, наданих у порядку ст.ст. 76 - 80, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, позивач [PERSON] 27.09.1975 уклала шлюб з громадянином « [PERSON] » (російською мовою), та після реєстрації шлюбу дружині було присвоєно прізвище « [PERSON] » (російською мовою), свідоцтво про укладення шлюбу оформлене російською, про що свідчить його копія, яка наявна в матеріалах справи (а.с.28). В свою чергу, [PERSON] (російською мовою) народився [INFO] від батьків « [PERSON] » та « [PERSON] », свідоцтво про народження оформлене російською мовою, про що свідчить його копія, яка наявна в матеріалах справи (а.с.32), шлюб між якими було укладено 22.07.1951 року та дошлюбне прізвище « [PERSON] » було « [PERSON] », свідоцтво про одруження оформлене російською, про що свідчить його копія, яка наявна в матеріалах справи (а.с.31) та остання в свою чергу народилася [INFO] від батьків « [PERSON] » та « [PERSON] », свідоцтво про народження оформлене російською мовою, про що свідчить його копія, яка наявна в матеріалах справи (а.с.30). Судом також встановлено, що [INFO] у віці 86 років померла « [PERSON] », свідоцтво про смерть оформлене російською мовою, про що свідчить його копія, яка наявна в матеріалах справи (а.с.33). [INFO] помер батько « [PERSON] », про що свідчить свідоцтво про смерть, копія якого наявна в матеріалах справи (а.с.34), а [PERSON] померла мати останнього [PERSON] (а.с.35). За життя, 15.04.1981 року « [PERSON] » та [PERSON] були отримані свідоцтва про право власності на житловий будинок, видані на підставі рішення виконкому АНД районної Ради народних депутатів за №159/7 від 27.03.1981 року, відповідно до яких останнім на праві особистої приватної власності належало по Ѕ частині житлового будинку з належними до нього прибудовами і спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Право власності зареєстровано в БТІ та записано в реєстрову книгу під №388 по реєстру №78 (а.с.38,39). Після смерті [PERSON]. , [PERSON] та [PERSON] 28.12.2007 р. були отримані свідоцтва про право на спадщину за заповітом на належну [PERSON]. Ѕ частку вказаного домоволодіння в рівних частках (по ј частці кожному) (а.с.8,9). Право власності зареєстровано в КП «ДМБТІ» 07.02.2008 (а.с. 8 звор., 9 звор.) [INFO] [PERSON] помер та після його смерті відкрилась спадщина. Спадкоємцями першої черги є позивач (дружина померлого) та їхні діти: [PERSON] (відповідач-1), [PERSON] (відповідач-2), а також позашлюбний син [PERSON] (відповідач-3). Заявою до Четвертої Дніпровської державної нотаріальної контори від 30.07.2008 позивач прийняла спадщину, про що свідчить заява у матеріалах спадкової справи №1012/2008. 20.07.2019 р. постановою державного нотаріуса Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Писарєвою Н.С. було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки в зв`язку з тим, що за спадкодавцем гр. [PERSON] право власності на зазначену 1/2 частину домоволодіння не зареєстровано. Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень на зазначену частину домоволодіння зареєстровано право власності за гр. [PERSON] (реєстраційний номер майна 20322923), але гр. [PERSON] не подано документи, що підтверджують ступень споріднення між спадкодавцями гр. [PERSON] та його бабусею - гр. [PERSON] . Крім того, у нотаріуса відсутні можливості визначити коло спадкоємців, які належним чином прийняли спадщину після гр. [PERSON] , померлої [INFO] , у зв`язку з тим, що згідно довідки відділу обліку проживання фізичних осіб управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг т адозвільних процедур Дніпропетровської міської ради № 14/5-5543 від 30.05.2019 року на момент смерті гр. [PERSON] , померлої [INFO] разом з нею зареєстрованих осіб не виявлено, та із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори ніхто не звертався, спадкова справа не відкривалась. Зазначений факт також унеможливлює встановити факт прийняття спадщини гр. [PERSON] після гр. [PERSON] (а.с.22-23). Правовідносини виникли із захисту спадкових прав позивача, як спадкоємця за законом, після смерті чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] . Суд, дослідив докази, надані у порядку ст.ст. 76 - 80, ч.1 ст. 81 ЦПК України, дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову частково, виходячи з наступного. До виниклих правовідносин суд застосовує Цивільний кодекс Української РСР в редакції 1963 року та Цивільний кодекс України в редакції 2004 року. Паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу власника та підтверджує громадянство України. Паспорт є дійсним для укладання цивільно-правових угод, здійснення банківських операцій, оформлення доручень іншим особам для представництва перед третьою особою лише на території України, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України (п. 1 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року N 2503-XII). За судового розгляду встановлено, що відповідно до паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого 06.10.1999 Амур-Нижньодніпровським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області, копія якого наявна в матеріалах справи, прізвище спадкодавця є « [PERSON] », хоча відповідно до свідоцтва про народження останнього (копія наявна в матеріалах справи) та у свідоцтві про укладення шлюбу з позивачем (27.09.1795), оформлених російською мовою, прізвище зазначено « [PERSON] », тобто, суд приходить до висновку, що вказані розбіжності у написанні прізвища спадкодавця викликані різним перекладом прізвища особи з російської мови на українську службової особи відповідного органу при отриманні спадкодавцем паспорта громадянина України (06.10.1999), тоді як при отриманні позивачем паспорту громадянина України (06.10.1999) прізвище останньої було перекладено на українську мову, як « [PERSON] », та відповідно, в подальшому позивач отримувала всі документі на « [PERSON] », а спадкодавець на ім`я « [PERSON] ». Відтак, суд приходить до висновку, що факт того, що [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , є чоловіком [PERSON] , шлюб з яким зареєстровано 27 вересня 1975 року, про що зроблено актовий запис № 1498 та Амур-Нижньодніпровським відділом РАЦС м. Дніпропетровська видано свідоцтво про укладення шлюбу серія [NUMBER] , знайшов своє підтвердження за судового розгляду. Розв`язуючи вимоги позову щодо встановлення факту родинних відносин, а саме що [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , є рідною матір`ю [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] ; встановлення факту прийняття [PERSON] спадщини після смерті її матері [PERSON] , померлої [INFO] та встановлення факту прийняття спадщини [PERSON] , [INFO] , спадщини після смерті його матері [PERSON] , померлої [INFO] , суд виходить з наступного. Як встановлено за судового розгляду, [PERSON] (російською мовою) (спадкодавець [PERSON] ) народився [INFO] від батьків « [PERSON] » та « [PERSON] », свідоцтво про народження оформлене російською, про що свідчить його копія, яка наявна в матеріалах справи (а.с.32), шлюб між якими було укладено 22.07.1951 року та дошлюбне прізвище « [PERSON] » ( [PERSON] ) було « [PERSON] », свідоцтво про одруження оформлене російською мовою, про що свідчить його копія, яка наявна в матеріалах справи (а.с.31) та остання в свою чергу народилася [INFO] від батьків « [PERSON] » та « [PERSON] », свідоцтво про народження видане на російській мові, про що свідчить його копія, яка наявна в матеріалах справи (а.с.30). Відповідно до листа-відповіді від 25.10.2007 за №3763/10-27 Відділу реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області (а.с.104), актового запису про шлюб на гр. [PERSON] та [PERSON] з 01.01.1935 по 31.12.1945 року в архівах відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції в Дніпропетровській області не виявлено. Актові книги про шлюб з 1935-1945 роки по зазначеному населеному пункту збереглися частково. Разом з тим, як встановлено судом, [PERSON] постійно проживала з позивачем, її чоловіком [PERSON] (спадкодавцем) та його батьками [PERSON] та [PERSON] , а також приймала безпосередню участь у будівництві домоволодіння [ADDRESS] ) та як наслідок 15.04.1981 року [PERSON] та [PERSON] (батьком спадкодавця [PERSON] ) були отримані свідоцтва про право власності на житловий будинок, видані на підставі рішення виконкому АНД районної Ради народних депутатів за №159/7 від 27.03.1981 року, відповідно до яких останнім на праві особистої приватної власності належало по Ѕ частині житлового будинку з належними до нього прибудовами і спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Право власності зареєстровано в БТІ та записано в реєстрову книгу під №388 по реєстру №78 (а.с.38,39). Факт того, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] (матері спадкодавця [PERSON] ) та факт їх постійного проживання усіх разом також підтвердили допитані в судовому засіданні свідки. Викладене дозволяє дійти висновку, що [PERSON] та [PERSON] є однією і тією ж особою, тобто матір`ю [PERSON] . [INFO] у віці 86 років померла « [PERSON] », свідоцтво про смерть видане на російській мові, про що свідчить його копія, яка наявна в матеріалах справи (а.с.33). Після її смерті відкрилася спадщина на Ѕ частину домоволодіння [ADDRESS] . Єдиним спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] була її донька [PERSON] (мати спадкодавця [PERSON] ), яка на момент смерті постійно проживала в належному [PERSON] домоволодінні разом з нею та вела там господарство, що знайшло своє підтвердження за судового розгляду. Разом з тим, за життя [PERSON] не оформила своїх спадкових прав після смерті [PERSON] та [INFO] померла (а.с.35). Єдиним спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] був її син [PERSON] , який разом з нею проживав по [ADDRESS] та після її смерті вступив у фактичне управління спадковим майном. За ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Відповідно до ст. 527 ЦК УРСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. За ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщ ини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Так, статтею 33 Конституції України гарантується кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України. Згідно ч. 1 ст. 17 ЦК УРСР місцем проживання визнається те місце, де громадянин постійно або переважно проживає. Відтак, суд приходить до висновку, що факт родинних відносин, а саме що [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , є рідною матір`ю [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] ; встановлення факту прийняття [PERSON] спадщини після смерті її матері [PERSON] , померлої [INFO] та встановлення факту прийняття спадщини [PERSON] , [INFO] , спадщини після смерті його матері [PERSON] , померлої [INFO] , знайшли своє підтвердження за судового розгляду та визнають судом встановленими. Розв`язуючи позовну вимогу щодо визнання за [PERSON] , право власності на ѕ частин домоволодіння [ADDRESS] , яке складається з: житлового будинку літ. А- 1, загальною площею 68,1 кв.м, житловою площею 44,6 кв.м, сараю літ.В, вбиральні літ.Г, сараю літ.Д, споруд №№ 1-5, І, II, що розташоване за адресою: вул. Чернігівська в м. Дніпрі , в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , суд виходить з наступного. Після смерті [INFO] [PERSON]. (батька спадкодавця [PERSON] ), [PERSON] та [PERSON] 28.12.2007 роки були отримані свідоцтва про право на спадщину за заповітом на належну [PERSON]. Ѕ частку вказаного домоволодіння в рівних частках (по ј частці кожному) (а.с.8,9). Право власності зареєстровано в КП «ДМБТІ» 07.02.2008 (а.с. 8 звор., 9 звор.). [INFO] [PERSON] помер (а.с.36) та після його смерті відкрилась спадщина. Спадкоємцями першої черги є позивач (дружина померлого) та їхні діти: [PERSON] (відповідач-1), [PERSON] (відповідач-2), а також позашлюбний син [PERSON] (відповідач-3). Час відкриття спадщини визначається ч. 2 ст. 1220 ЦК України як день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ст.ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); спадкування здійснюється за заповітом або за законом, та до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ч. 1 ст. 1261 ЦК України). Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК). Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, визначені у частинах 3, 4 статті 1268, статті 1269 ЦК України. Як вбачається з матеріалів справи, заявою до Четвертої Дніпровської державної нотаріальної контори від 30.07.2008 позивач прийняла спадщину, про що свідчить заява у матеріалах спадкової справи №1012/2008. Іншу спадкоємці не зверталися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини чи про відмову від прийняття спадщини. Разом з тим, як встановлено на підставі наданих суду доказів (домова книга на а.с.19-21, відповідь з адресно-довідкового сектору на запиту суду на а.с.55, лист з Департаменту адміністративних послуг та довільних процедур Дніпровської міської ради на а.с.106) станом на 06.06.2008 (день смерті спадкодавця [PERSON] ) разом зі спадкодавцем за адресом: [ADDRESS] , окрім позивача, був також зареєстрований [PERSON] (відповідач-2). Крім того, за судового розгляду було встановлено та визнано сторонами, відповідач-2 постійно проживав зі своїми батьками за вказаною адресою. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Судом не встановлено наявності заяв [PERSON] про відмову від прийняття спадщини, поданих в межах строку, передбаченого ст. 1270 ЦК України. Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними (ч. 1 ст. 1267 ЦК України). Відтак, що стосується вимог позивача щодо визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] на ѕ частини домоволодіння [ADDRESS] , то суд не знаходить їх слушними, оскільки, як було встановлено судом, окрім позивача, спадщину прийняв і відповідач-2 [PERSON] , який має право на рівну з позивачем частку у спадщині, тому позивач має право в порядку спадкування за законом на 3/8 частини домоволодіння (3/4:2), у зв`язку з чим позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial