Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-22 00:00:00

Згідно з поданим позовом в останньому заявлено наступні вимоги, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 11.03.2021 р.: -відібрати малолітню [PERSON] , [INFO] , від матері [PERSON] , [INFO] , без позбавлення її батьківських прав; -передати малолітню [PERSON] , [INFO] , органу опіки та піклування адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради для проведення заходів соціально-правового захисту прав та інтересів дитини. Позов обґрунтований тим, що на обліку управління-служби у справах дітей адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради перебуває дитина [PERSON] , [INFO] , як така, що опинилася в складних життєвих обставинах. Матір`ю дитини є відповідачка [PERSON] , а батько дитини [PERSON] помер [INFO] . Вперше інформація щодо родини малолітньої [PERSON] до управління-служби у справах дітей Амур-Нижньодніпровського району надійшла в липні 2020 року. В ході проведеної управлінням-службою роботи з матір`ю, остання підтвердила факт перебування в стані алкогольного сп`яніння на час вилучення дитини, та запевнила, що спиртними напоями не зловживає, а подібний випадок був вперше та більше не повториться. На час перебування доньки в КНП «Міська клінічна лікарня №9» Дніпровської міської ради, відповідач [PERSON] постійно відвідувала її, піклувалася про її здоров`я та забезпечувала дівчинку всім необхідним (відповідно до повідомлення КНП «Міська клінічна лікарня №9» Дніпровської міської ради №1305 від 05.08.2020 року). Питання щодо доцільності повернення дитини матері виносилося на розгляд комісії з питань захисту прав дитини 04.08.2020 року та 08.09.2020 року. Як зазначається у позовній заяві, оскільки мати виявила бажання займатися вихованням своєї доньки, зайнявши активну позицію та, довівши своїм діями бажання виправити ситуацію і повернути дитину, комісією було рекомендовано управлінню-службі у справах дітей підготувати висновок про доцільність повернення малолітньої дитини до родини матері (висновок №04/3256 від 09.09.2020 року). У зв`язку з виниклою ситуацією, після повернення дитини матері родина отримувала соціальні послуги в центрі соціальних служб Амур-Нижньодніпровського району з метою поліпшення умов життя та відповідального виховання доньки, які, на жаль, позитивного результату не дали, оскільки зі спливом короткого проміжку часу [PERSON] знову ж таки потрапила в поле зору органів поліції. Так, за повідомленням відділення поліції №2 Дніпровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області №43.2/649 від 28.01.2021 року гр. [PERSON] в районі будинку [ADDRESS] лежала на асфальті в стані алкогольного сп`яніння, а разом з нею перебувала малолітня донька, без належного нагляду відповідно, що в своєму розумінні несло безпосередню та реальну загрозу життю та здоров`ю дитини. З місця події матір доставлено до КНП «МКЛ №6» ДМР, а дівчинку до КНП «МКЛ №9» ДМР для повного медичного обстеження, так як дитина була дуже налякана та змерзла. Отже дана ситуація в цілому говорить про те, що мати [PERSON] належних висновків для себе не зробила. На переконання позивача, факт ухилення матері [PERSON] від виконання батьківських обов`язків підтверджується постановами Амур- Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська №199/4402/20 від 04.08.2020 року та №199/1008/21 від 11.02.2021 року, відповідно до яких її визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.184 КУпАП. За час перебування на обліку дитини, спеціалістами управління-служби спільно з спеціалістами центру соціальних служб з матір`ю проводилася профілактична робота щодо підвищення її виховного потенціалу з метою формування відповідального ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, мати попереджалася про настання відповідальності за порушення та недотримання прав дітей. Однак, станом на сьогоднішній день ситуація в родині не покращилася, мати продовжує зловживати спиртними напоями, вести аморальний спосіб життя, на фоні чого її поведінка агресивна та неконтрольована, що є неприйнятним і небезпечним, в своєму розумінні, для належного виховання дитини та її розвитку, права якої захищаються системою державного контролю (ч. 1 ст. 152 СК України). В рамках останньої події, що відбулася в родині малолітньої [PERSON] , спеціалістами управління-служби у справах дітей відбулося спілкування із сусідами родини, які також підтверджують факт надмірного вживання алкоголю відповідачкою останнім часом, ведення нею аморального способу життя, безвідповідального ставлення до виховання доньки, її здатності до агресивної поведінки, в тому числі і по відношенню до дитини. Факт безвідповідального ставлення до виховання доньки також підтверджується наданою характеристикою комунального закладу освіти «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №348 Дніпровської міської ради №13/10 від 05.02.2021 року, згідно якої мати протягом грудня 2020 року та січня 2021 року дитину до дитячого садочку практично не водить. В січні в садочку [PERSON] була лише п`ять днів. Посилаючись у позові на те, що [PERSON] , не зважаючи на застосовані до неї профілактичні заходи впливу, її обіцяння щодо налагодження свого життя, належних висновків не робить, на шлях виправлення не стає, поставлені умови та рекомендації не виконує, є актуальним питання про відібрання дитини без позбавлення матері батьківських прав, що відповідатиме найкращому забезпеченню інтересів дитини, а також є обґрунтованим, достатнім та виправданим з огляду на ситуацію, яка склалася на сьогоднішній день, заходом впливу на матір, оскільки менш суворіші міри впливу на матір позитивного результату не дають, у позові й заявлено відповідні вимоги. Представник позивача в окремо поданій заяві просила здійснювати розгляд справи без її участі та задовольнити позовні вимоги. Відповідача в окремо поданій заяві просила здійснювати розгляд справи без її участі та не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Третя особа [PERSON] в окремо поданій заяві просила здійснювати розгляд справи без її участі та задовольнити позовні вимоги. Процесуальні дії справі наступні: - ухвалою суду від 17.03.2021 р. залучено [PERSON] у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмет спору. Як встановлено судом на підставі доказів, наданих суду у порядку ст.ст. 76-80, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, відповідач є матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження, копія якого наявна матеріалах справи (а.с.20). Батько [PERSON] - [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть, копія якого наявна матеріалах справи (а.с.18). Відповідно до постанови судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27.07.2020 (справа №199/4402/20, провадження 3/199/2490/20) [PERSON] було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 850 грн. Відповідно до вказаної постанови [PERSON] , 01.07.2020 року ухилилась від виконання батьківських обов`язків за дитиною та належних умов місця мешкання малолітньої доньки [PERSON] [INFO] , а саме знаходилась у стані сп`яніння та не створила умови мешкання. Своїми діями [PERSON] вчинила правопорушення відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 184 КУпАП. Згідно висновку №04/3256 від 09.09.2020 року про доцільність повернення малолітньої [PERSON] , [INFO] , до родини матері [PERSON] , мати виявила бажання займатися вихованням своєї доньки, зайнявши активну позицію та, довівши своїм діями бажання виправити ситуацію і повернути дитину, комісією було рекомендовано управлінню-службі у справах дітей підготувати висновок про доцільність повернення малолітньої дитини до родини. При складані такого висновку було взято до уваги повідомлення КНП «Міська клінічна лікарня №9» Дніпровської міської ради №1305 від 05.08.2020 року, відповідно до якого на час перебування доньки в КНП «Міська клінічна лікарня №9» Дніпровської міської ради, [PERSON] постійно відвідувала її, піклувалася про її здоров`я та забезпечувала дівчинку всім необхідним (а.с. 9). Згідно характеристики на вихованку КЗО «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №348» Дніпровської міської ради [PERSON] , [INFO] , дівчина відвідує заклад з 18.07.2017 р. За час перебування в закладі освіти вихованка проявила себе як доброзичлива, спокійна, дружелюбна дівчинка. В межах програми засвоює знання і уявлення про оточуючий світ, емоційно сприймає мистецтво,з бажанням бере участь в різних видах діяльності. Особливо любить малювати, загальна та дрібна моторика розвинена на достатньому рівні. Дитячий садок Ліза відвідувала систематично і з задоволенням, мама приводила її охайною, доглянутою, з дошкільного закладу забирала своєчасно. Не ухилялася від виконання батьківських обов`язків, брала активну участь у вихованні та утриманні доньки. Зазначено, що за період відвідування групи дошкільного віку, маму [PERSON] в нетверезому стані не бачили. Але, коли дитина відвідувала групу раннього віку (ясла) мама приходила декілька разів напідпитку (2-3 рази). Вихователями була проведена профілактична бесіда щодо відповідального ставлення до виконання батьківських обов`язків і стягнені письмові пояснення. Родина проживає за адресою: [ADDRESS] , де створені належні житлово-побутові умови. Постійного місця роботи мама не мала. У родині була сприятлива сімейна ситуація, поки не сталося трагедії з батьком (влітку потонув). [PERSON] трималась, але у грудні перестала водити доньку в садочок. Впродовж вересня, жовтня, листопада 2020 р. дівчинка також стабільно відвідувала садочок, але у грудні 2020 р. було багато пропусків. В січні 2021 р. відвідувала тільки 5 днів (05.01; з 19.01. по 22.01.2021). З метою виявлення причини невідвідування була проведена така робота: - відвідування вихователями помешкання дитини, але двері ніхто не відчинив,на телефонні дзвінки мама не відповідала. Було залишено повідомлення з`явитися до управління - служби у справах дітей (а.с.13). Судом також береться до уваги виписка з медичної картки стаціонарного хворого №2550 від 08.09.2020 (яка не була взята до уваги органами опіки при складанні висновку про доцільність повернення малолітньої [PERSON] , [INFO] , до родини матері [PERSON] , відповідно до якої фізичний розвиток [PERSON] нижче середнього: низькорослість, білково-енергетична недостатність 2 ст. Діагноз: затримка розвитку внаслідок білково-харчової недостатності (а.с. 22). У вказаній виписці рекомендовано спостереження лікаря ендокринолога, невролога та педіатра за місцем проживання; консультація лікаря гастроентеролога з повторним дообстеженням. Втім, відповідач самоухилилася від належного виконання своїх батьківських обов`язків: дитина перестала відвідувати дитячий садочок, відповідач має схильність до алкоголю, не дбає про дитину, про її здоров`я та саме не заперечує вказаних фактів, визнаючи при цьому позов повністю та не заперечує проти відібрання від неї доньки [PERSON] . Наказом управління-служби у справах дітей адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради № 3 від 12.02.2021 р. тимчасово влаштовано малолітню [PERSON] , [INFO] , до родини [PERSON] , [INFO] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] , до вирішення питання щодо оформлення опіки над малолітньою дитиною. Згідно повідомлення відділення поліції №2 Дніпровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області №43.2/649 від 28.01.2021 року гр. [PERSON] в районі будинку [ADDRESS] лежала на асфальті в стані алкогольного сп`яніння, а разом з нею перебувала малолітня донька, без належного нагляду відповідно, що в своєму розумінні несло безпосередню та реальну загрозу життю та здоров`ю дитини. З місця події матір доставлено до КНП «МКЛ №6» ДМР, а дівчинку до КНП «МКЛ №9» ДМР для повного медичного обстеження (а.с.8). Постановою судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11.02.2021 (справа 199/1008/21, провадження 3/199/728/21) провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ч. 2 ст. 184 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення. Правовідносини між сторонами в даній справі виникли із вчинення відповідачем, дій передбачених пунктами 2 і 4 частини першої статті 164 СК України, що є підставою для відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав. Суд, дослідив докази, надані у порядку ст.ст. 76 - 80, ч. 1 ст. 81 ЦПК України в межах заявлених суду вимог, дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю, виходячи з наступного. Під час оцінки доводів позовної заяви, суд керується положеннями Конвенції про права дитини, Сімейного кодексу України, Законом України «Про охорону дитинства», а також іншими нормами права. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою, десятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з пунктом 3 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР. Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання. Так, рішенням у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року(заява № 2091/13) ЄСПЛ, установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін. Також у справі «М. С. проти України» у рішенні від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13, та у рішенні «Мамчур проти України», № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним (§ 76). На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків. У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага й, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Отже, положення про право батьків і дітей бути поряд один з одним не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, при розгляді справи суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини. Відповідно до частини першої статті 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. За правилом частини першої статті 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Батьки, від яких відібрана дитина, не втрачають щодо неї прав та обов`язків, обумовлених походженням. Вони надалі залишаються носіями обов`язку щодо виховання дитини, мають право на особисте її виховання та спілкування з ними. Проте та обставина, що дитина передана іншій особі або навчальному закладу, означає, що саме їх напрямок та умови виховання одержали перевагу над тим, що здатні створити батьки, й з цим напрямком батьки повинні будуть узгоджувати свою поведінку. Основними підставами для відібрання дитини є ухилення батьків від виконання своїх обов`язків з виховання дитини; жорстоке поводження з дитиною; захворювання батьків на хронічний алкоголізм або їх наркотична залежність; будь-які види експлуатації дитини, примус її до жебракування та бродяжництва тощо. Інші випадки охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише із поведінки батьків, а й із їх особистих негативних звичок. Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток. З урахуванням викладеного, а також беручи до уваги, що зібраними доказами підтверджено, що відповідач умисно ухиляється від виконання своїх обов`язків з виховання дитини, зловживає алкоголем та її поведінка створює безпосередню загрозу життю та здоров`ю доньки, тому позовні вимоги позивача про відібрання дитини від матері без позбавлення батьківських прав є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Разом з тим, суд не бере до уваги посилання позивача, як на підставу своїх вимог, на постанову судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11.02.2021 (справа 199/1008/21, провадження 3/199/728/21), оскільки відповідно до вказаної постанови справу про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ч. 2 ст. 184 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення. Відповідно до вказаної постанови, [PERSON] до суду з`явилась, пояснила, що вона є вдовою та виховує доньку самостійно, зі свекрухою склались неприязні стосунки та остання постійно втручається у її життя. Вона займається вихованням дитини, водить доньку до дитсадка. Зараз в неї виявлено онкологічне захворювання та вона потребує лікування. Зараз вона проживає у батька за адресою: [ADDRESS] . 25.01.2021 їй стало погано та вона впала, її та її доньку забрали до лікарні. Після її одразу відпустили, а її донька досі знаходиться у лікарні, чому вона її не забирає звідти, не знає. Її близькі родичі оформлюють опікунство над її донькою, але хто конкретно буде опікувати її дитину, пояснити не змогла. Не розуміє, чому відносно неї склали адміністративний протокол. Також у постанові судді зазначається, що у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено суть адміністративного правопорушення, конкретних обставин, які б вказували на невиконання [PERSON] батьківських обов`язків по відношенню до своєї дитини та не вказано, від яких саме передбачених законодавством обов`язків, з посиланням на норму закону, щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітньої дитини, ухиляється остання. Тобто, які саме дії [PERSON] свідчать про невиконання батьківських обов`язків особою, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, не було вказано. Одночасно суд відзначає, що якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини (ч. 3 ст. 170 СК України). Разом з тим, суд враховує положення ч. 4 ст. 170 СК України, відповідно до якої, при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину, та зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини (ч. 2 ст. 179 СК). За ст. 242 ЦК України батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. Опікун є законним представником малолітньої особи та фізичної особи, визнаної недієздатною. Згідно ч. 1 ст. 243 СК України опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (ч. 2 ст. 243 СК України). За ч. 1 ст. 247 СК України дитина, над якою встановлено опіку або піклування, має право: 1) на проживання в сім`ї опікуна або піклувальника, на піклування з його боку; 2) на забезпечення їй умов для всебічного розвитку, освіти, виховання і на повагу до її людської гідності; 3) на збереження права користування житлом, у якому вона проживала до встановлення опіки або піклування. У разі відсутності житла така дитина має право на його отримання відповідно до закону; 4) на захист від зловживань з боку опікуна або піклувальника. Оскільки питання щодо встановлення опіки над малолітньою дитиною не вирішено, не визначена на даний час особа, на ім`я якої сплачуватимуться аліменти на утримання дитини що не позбавляє права звернення до суду після встановлення опіки над дитиною. Судові витрати (судовий збір) компенсувати за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: approved