Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-21 00:00:00

Згідно позову, що надійшов до суду 17.08.2015 р., позивач зазначив, що рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 17 квітня 2014 року, було задоволено його позов, заявлений до відповідача, а саме визнано незаконним та скасовано наказ розпорядження генерального директора філії «Вільногірський ГМК» ПрАТ «Кримський ТИТАН» за № 405 від 27 листопада 2013 року про припинення трудового договору (контракту) по п. 1 ст. 40 КЗпП України (скорочення штату працівників), стягнуто з відповідача на його користь у відшкодування завданої йому моральної шкоди кошти в розмірі 1000 грн. та судові витрати в сумі 1750 грн. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 вересня 2014 року, постановлену за результатами розгляду апеляційної скарги відповідача на зазначене вище рішення суду 1-ї інстанції, рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 17.04.2014 р. залишено без змін, а апеляційну скаргу відповідача відхилено, тобто рішення суду 1-ї інстанції набрало чинності. З дати набрання чинності зазначеного вище рішення суду 1-ї інстанції, він залишився працівником філії «Вільногірський ГМК» ПрАТ «Кримський ТИТАН» на посаді апаратника-гідрометалурга відділення № 1 металургійного виробництва підприємства філія «Вільногірський ГМК» ПрАТ «Кримський ТИТАН». На цей час, підприємство відповідача змінило назву на приватне акціонерне товариство (далі в тексті ([PERSON]) «Юкрейніан Кемікал Продактс», яке є правонаступником прав та обов'язків [PERSON] «Кримський ТИТАН». Наказом керівника підприємства відповідача від 25.05.2015 р., його було виведено на простій з 26 травня 2015 року та було визначене робоче місце - «червоний куточок» на другому поверсі адміністративної будівлі рудоуправління підприємства відповідача за адресою: м. Вільногірськ, вул. Промислова, 2, на якому він знаходився до дня свого звільнення з підприємства відповідача. 27 травня 2015 року, йому було вручено на підприємстві відповідача персональне попередження про звільнення від 26.05.2015 р., в якому зазначалось, що на підставі наказу по філії від 04.07.2013 р. № 236 «про зміни схеми організаційної структури філії, скорочення штату працівників МП», займана мною посада - апаратника-гідрометалурга відділення № 1 металургійного виробництва скорочена, в зв'язку з чим, він попереджався про його звільнення з підприємства відповідача. 15 липня 2015 р. йому надійшла пропозиція від відповідача, в якій йому пропонувались посади охоронця та прибиральника виробничих приміщень ГТВ, від яких він відмовився з підстав того, що на підприємстві були й інші вакансії, на які його можливо б було працевлаштувати, але з невідомих йому причин - ці посади йому не пропонувались. Крім зазначеної вище пропозиції, інших, про його працевлаштування, від відповідача до нього не надходило по дату його звільнення. Оскільки він є членом профкому первинної профспілкової організації Незалежної профспілки Гірників України філії «Вільногірський ГМК» ПрАТ «Кримський ТИТАН», то його звільнення можливе було б лише після узгодження його з профспілковою організацією, в якій він є членом профкому та з вищестоящою профспілковою організацією. 03 липня 2015 року, до профспілкового комітету первинної профспілкової організації Незалежної профспілки Гірників України філії «Вільногірський ГМК» ПрАТ «Кримський ТИТАН» було направлено подання від відповідача, в якому відповідач просив надати згоду на його звільнення. Аналогічне подання було направлено до НПГУ, м. Київ. Обидва подання відповідача були розглянуті та відповідями за підписом голови ППО НПГУ «Вільногірський ГМК» ПрАТ «Кримський ТИТАН» [PERSON] від 25.07.2015 р. та за підписом Голови НПГУ [PERSON] від 09.07.2015 р., в надання згоди відповідачу на його звільнення було відмовлено в зв'язку з недотриманням відповідачем норм чинного законодавства України про працю. Однак, не зважаючи на те, що відповідач своєчасно отримав відповіді від профспілкових організацій про їх відмову в наданні згоди на його звільнення, керівником підприємства відповідача було винесено наказ від 03 серпня 2015 р. за № 288 п про його звільнення з підприємства відповідача на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України (скорочення чисельності або штату працівників). Він вважає, що наказ відповідача, про його звільнення з підприємства відповідача, є незаконним та підлягає скасуванню виходячи з наступних обгрунтувань. Так, ст. 49-2 КЗПП України передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджують не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням, про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. У випадках змін в організації виробництва і праці має враховуватись переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Згідно з рішенням Конституційного суду України у справі № 1-31\\98, питання про надання згоди на розірвання трудового договору з працівником у передбачених законом випадках і порядку вирішує професійна спілка, яка діє на підприємстві, членом якої є працівник. Відповідно до роз'яснень, які викладені у п. 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» з наступними змінами та доповненнями, слідує, що розірвання трудового договору з ініціативи власника допускається лише за попередньою згодою профспілкової організації, крім випадків, передбачених ст. 43 та 43-1 КЗпП України. Звільнення погоджується з органом профспілки, яка діє на підприємстві, членом якої є працівник. Відмова профспілкового органу в згоді на звільнення є підставою для поновлення працівника на роботі. У відповідності до положень ст. 38 Закону України.«Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», профспілка приймає його самостійно, на власний розсуд і не зобов'язана надавати згоди на розірвання трудового договору навіть при обґрунтованому поданні про звільнення. Єдиною законодавчо встановленою вимогою до рішення профспілкового органу є наявність його обгрунтування про ненадання згоди на розірвання трудового договору з працівником за ініціативи роботодавця. В його випадку, обидві профспілкові організації, своєчасно та обґрунтовано надали відповідачу відповідь, в якій відмовили відповідачу в наданні згоди на його звільнення, зокрема, мотивуючи своє рішення про незгоду тим, що відповідачем, питання про скорочення штату вирішувалось кілька років тому, без врахування суттєвих обставин, що відбулись на підприємстві - передання цілісного майнового комплексу після закінчення оренди державі та переведення великої кількості працівників, майже 90 % усіх працюючих, з підприємства відповідача - до ДП «ОГХК», яке було утворене на базі майна, що орендувалось та використовувалось відповідачем. За таких підстав, є очевидним той факт, що відповідач здійснив його звільнення незаконно, всупереч вимогам чинного КЗпП України, чим було грубо порушено його права та трудові інтереси. Крім того, згідно з положеннями ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Більше того, зазначеними незаконними діями, що полягають у його незаконному звільненні, відповідачем йому було завдано також моральної шкоди, що полягає в наступному: незаконним звільненням було грубо порушено гарантовані йому Конституцією України та чинним законодавством України його права як працівника; з вини відповідача він втратив свій єдиний заробіток та єдине джерело для свого існування, що порушило звичний йому перебіг життя, з урахуванням його матеріального та сімейного положення; його незаконне звільнення відповідачем значно ускладнило його існування; внаслідок значного обмеження його фінансового забезпечення після його звільнення відповідачем, в нього значно скоротилась можливість для лікування та підтримання стану його здоров'я на безпечному для його життя рівні; за захистом своїх прав та інтересів він змушений звертатися до адвокатів та до суду, що є не звичним для нього проведенням свого часу; з вини відповідача він змушений витрачати свій вільний час не на організацію відпочинку та свого дозвілля, а на судовий спір з відповідачем, що також додає йому значних, тривалих моральних страждань та переживань. Все перелічене вище, значно погіршило його звичний життєвий ритм, погіршило його загальне самопочуття та знизило загальний життєвий тонус, що завдало та продовжує завдавати йому додаткових моральних страждань. Для відшкодування завданої йому відповідачем моральної шкоди, йому знадобляться значні додаткові витрати фізичних та духовних сил а також додаткові майнові витрати, пов'язані із судовим процесом розгляду його позову. Таким чином, виходячи з обґрунтувань, наведених вище, завдану йому відповідачем моральну шкоду він оцінює на загальну суму 5000 (п'ять тисяч) гривень. Докази, якими можуть бути підтвердженні обставини та факти, викладені в позовній заяві, підтверджуються документами, доданими до його позову, в тому числі рішенням суду, що набрало законної сили, яким встановлено, в тому числі, порушення відповідачем його трудових прав та завдання йому моральної шкоди На підставі викладеного вище та відповідно до вимог ст. 221, 223, 235, 237-1 КЗпП України, позивач прохає: 1. Визнати незаконним та скасувати наказ розпорядження відповідача № 288 п від 03.08.2015 р. про припинення трудового договору (контракту) з ним по п. 1 ст. 40 КЗпП України (скорочення штату працівників) з підстав незаконності його звільнення з підприємства відповідача. 2. Поновити його на посаді, яку він займав до звільнення з підприємства відповідача. 3. Зобов'язати відповідача здійснити розрахунок та виплату йому заробітної плати за вимушений прогул з моменту його звільнення - по дату поновлення його на роботі у випадку задоволення його позову судом 4. Стягнути з відповідача на його користь компенсацію за завдану йому моральну шкоду, пов'язану з невиплатою йому заробітної плати за час вимушеного прогулу, в розмірі 5000 (п'ять тисяч) гривень, виходячи з обгрунтувань, викладених вище. 5. Стягнути з відповідача на його користь всі судові витрати, понесені ним в зв'язку з розглядом цієї справи судом. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги та їх обґрунтування, що викладені в позовній заяві, підтримали в повному обсязі. Із їх додаткових пояснень витікає, що після поновлення позивача на роботі за рішеннями суду, його знову було звільнено за таких же самих підстав та обгрунтувань та з тієї ж самої посади. Позивач є членом керівного органу первісної профспілкової організації підприємства відповідача. На подання про згоду на його звільнення, які були надіслані відповідачем до первісної профспілкової організації незалежної профспілки гірників України та до вищестоящої профспілкової організації, профспілковими організаціями були надані обґрунтовані відповіді про незгоду з звільненням [PERSON] з роботи. В зв'язку з тим, що відбулися зміни в організації підприємства відповідача, змінилася його назва, більша частина працівників перейшла до іншого підприємства ДП ОГХК, а посади залишилися, відповідачу слід було провести консультації з профспілками, відповідно до порядку, передбаченого ч.2 ст.49-4 КЗпП України, що не було зроблено. Відповідач, окрім посад охоронця та прибиральника приміщень, не запропонував позивачу ряд інших вакантних посад, близько 30, які міг би позивач займати за своєю освітою та спеціальністю. На ці посади були прийняті інші громадяни. Внаслідок порушення трудових прав позивача, йому було завдано суттєвої моральної шкоди, для компенсації якої з відповідача слід стягнути відшкодування у розмірі 5000.00 грн. Представник третьої особи на боці позивача позовні вимоги та їх обгрунтування також підтримав в повному обсязі. З його пояснень витікає, що на звернення відповідача до незалежної профспілки та до вищестоящої профспілкової організації, стосовно надання згоди на звільнення з роботи [PERSON], профспілками були надані обгрунтовані відмови у наданні такої згоди на звільнення [PERSON] Окрім того, відповідач повинен був запропонувати позивачу інші вакантні посади не тільки по філії Вільногірського ГМК, а взагалі, по підприємству відповідача. Відповідач до цього часу офіційно не повідомив профспілку ні про зміну своєї назви, ні про зміну своєї юридичної адреси. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, керівник відповідача надав заяву про перенесення судового засідання на іншу дату, в зв'язку з захворюванням представника відповідача, [PERSON] З врахуванням думки позивача, його представника та представника третьої особи, які наполягали на проведенні судового засідання, суд,

Outcome: partial