Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-17 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Звернувшись до суду з заявою, [PERSON] просить встановить факт народження нею 29 липня 2016 року у м. Донецьк, Донецької області дитину жіночої статі [PERSON], посилаючись на те, що вона 29 липня 2016 року у медичному закладі м. Донецьку народила дитину жіночої статті - [PERSON], про що їй було видане медичне свідоцтво про народження №535/718 від 29 липня 2016 року. Проте, зазначене медичне свідоцтво про народження дитини є недійсними, оскільки видане установою на тимчасово непідконтрольній території, та факт народження дитини не є зареєстрованим у порядку, встановленим діючим законодавством України. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Народження дитини на тимчасово непідконтрольній території унеможливлює здійснення в законодавчо визначеному порядку реєстрації народження дитини, як на те зобовязує ст. 144 СК України. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Заявник [PERSON] та її представник [PERSON] у судове засідання не зявились, надавши суду заяви про повне підтримання заявлених вимог та про розгляд справи у їх відсутність. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Представник заінтересованої особи\~Костянтинівського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління\~ юстиції у Донецької області, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявився. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Дослідивши всі обставини у справі та перевіривши їх доказами, суд вважає, що вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з таких підстав. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до ч.1 ст. 144 СК України батьки зобовязані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» - державна реєстрація народження дитини проводиться не пізніше одного місяця з дня її народження (ч.3). Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоровя документи, що підтверджують факт народження (абз.1 ч.4) та за відсутності документа закладу охорони здоровя або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження (абз.5 ч.4). \~\~У відповідності до ст. 257-1 ЦПК України, заява про встановлення факту народження на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника (ч.1). Справи про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Судом встановлено, що заявником у даній справі є громадянка України [PERSON], [INFO], уродженка м. Комсомольськна-Амурі, Росія, яка зареєстрована за адресою: [INFO], що підтверджується копією паспорту серії ВЕ966397, виданим 26 грудня 2003 року Кіровським МВ Макіївського МУ УМВС України в Донецькій області (а.с.7-8). За твердженням заявника, вона 29 липня 2016 року у медичному закладі м. Донецька Донецької області народила дитину жіночої статі . На підтвердження факту народження дитини заявником надані: - свідоцтво про народження [PERSON] №447 від 03.08.2016року, видане Макіївським міським відділом ЗАЦС (а.с.5); - дублікат медичного свідоцтва про народження №535/718 від 29 липня 2016 року (а.с.6); - картка вагітності [PERSON] (а.с.10); - обмінна карта пологового будинку відомості жіночої консультації про вагітну [PERSON] (а.с.11-15); - фототаблица із зображенням заявника в стані вагітності та заявника із немовлям (а.с.16). Даючи оцінку допустимості таких доказів, як дублікат медичного свідоцтва про народження та свідоцтва про народження, як документів, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, суд керується ч.2 ст. 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Крім того, суд враховує норму статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» якою встановлено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Разом з тим, вирішуючи питання щодо оцінки вищезазначених доказів, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, зокрема «Loizidou v.Turkev», «Cyprus v.Turkev», а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v.the Republik of Moldova and\~ Russia»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПО наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди маж бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження дитини для реалізації особистих немайнових прав заявника [PERSON] суд, як виняток, приймає до уваги надані свідоцтво про народження дитини та дублікат медичного свідоцтва про народження та оцінює їх в сукупності з фототаблицею із зображення заявника в стані вагітності та заявника з дитиною, копіями медичних документів заявника під час вагітності, та вважає, що заявлені вимоги слід задовольнити, встановивши факт народження 29 липня 2016 року у м. Донецьку\~ Донецької області Україна громадянкою України [PERSON], [INFO], уродженкою м. Комсомольськна-Амурі, Росія, яка зареєстрована за адресою: [INFO], дитини жіночої статі [PERSON]. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: approved