Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-16 00:00:00

З матеріалів справи суд вбачає, що 06.06.2014 у м. Краматорську Донецької області народився [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про народження 1-НО №595512 від 20.06.2014 матірю дитини є [PERSON], а батьком [PERSON]. Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 04.07.2016 по справі №234/7183/16-ц розірвано шлюб між подружжям [PERSON]. 28.08.2018 позивач [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та взяли прізвище «Зворигіна», що підтверджується копією свідоцтва про шлюб І-НО №499843 від 28.08.2018. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» №2402-ІІІ від 26.04.2001р. встановлено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з принципом шостим Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959р., дитина повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і у всякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матірю. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України батько може бути позбавлений батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обовязків по вихованню дитини. З пояснень позивача та свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] судом встановлено, що [PERSON] після розірвання шлюбу з [PERSON], а саме з квітня 2016 року ухиляється від виконання своїх батьківських обовязків щодо сина [PERSON], 2014 р. н., що полягає у тому, що весь цей час він жодного разу дитину не бачив, не опікувався її станом здоровя, не доглядав за нею, аліменти за рішенням суду сплачує лише останнім часом і те тільки через те, що офіційно працевлаштувався. [PERSON] мешкає разом із матірю [PERSON] Ухилення від виконання батьківських обовязків передбачає систематичне невиконання обовязку турбуватися про дитину та наявність вини батьків, що належить до обовязкових умов позбавлення батьківських прав. Вирішуючи питання про позбавлення батьківських прав [PERSON] суд повно, всебічно, обєктивно зясувавши обставини справи, зокрема ставлення відповідача до дитини, приходить до висновку, що зазначені вище фактори поведінки, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як свідоме та систематичне ухилення відповідача від виховання сина і нехтування ним своїми батьківськими обовязками, що свідчить про його винну поведінку щодо дитини. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт ігнорування судових засідань з розгляду справи про позбавлення батьківських прав також може свідчити про відсутність інтересу до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Відповідно до висновку органу опіки та піклування від 24.09.2018 позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо його неповнолітнього сина [PERSON] є доцільним. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність обґрунтованих підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо його неповнолітнього сина. Крім того, виходячи з приписів ч.1 ст.141\~ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 704,80 грн., які були понесені позивачем при звернені до суду.

Outcome: approved