Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-29 00:00:00

З матеріалів справи суд вбачає, що [INFO] у м. Краматорську Донецької області народився [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER] від 11.06.2014 матір`ю дитини є [PERSON] , а батьком [PERSON] . Заочним рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 24.10.2011 по справі №2-4289/2011 шлюб між подружжям [PERSON] розірвано. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» №2402-ІІІ від 26.04.2001р. встановлено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з принципом шостим Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959р., дитина повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і у всякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. У справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) від 07 грудня 2006 року Європейський суд з прав людини наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. За положенням пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. З пояснень позивача, свідків [PERSON] , [PERSON] , а також дитини [PERSON] , який також допитаний судом у якості свідка, судом встановлено, що [PERSON] взагалі не приймає участі у житті дитини, яку лише інколи бачить у своїх батьків, тобто у бабуся та дідуся [PERSON] . Суд критично ставиться до пояснень [PERSON] , які викладені у відзиві на позов в частині того, що позивачка перешкоджає йому у побаченнях із сином, переконує сина, щоб він говорив що він начебто захворів або робить домашнє завдання, так як після ухвалення 26.06.2013 Краматорським міським судом Донецької області рішення за позовом [PERSON] , яким визначено спосіб участі Відповідача у вихованні сина: щотижнево в середу з 17.00 до 19.00 години, в суботу з 10.00. до 13.00 та спільних відпочинок (оздоровлення сина) до двох тижнів на рік, коли дитина не оздоровлюється з матір`ю, [PERSON] не вчиняв жодних дій щодо виконання цього рішення. Зазначений висновок суду підтверджується також тим, що [PERSON] не звертався до виконавчої служби з метою виконання рішення, не звертався до органу опіки та піклування з приводу перешкоджання йому [PERSON] у спілкуванні із сином. Крім того, з характеристики учня [PERSON] , яка надана директором ЗОШ №2 м. Краматорська та класним керівником, суд вбачає, що за час навчання у школі батько дитини участі у його вихованні не приймає (до школи не приходив, до вчителів не звертався, участі у батьківських зборах не приймав). З розрахунку заборгованості по аліментам, який складений державним виконавцем Демитренко А.П. судом встановлено, що за період з 03.02.2014 по 28.02.2019 [PERSON] має заборгованість по виконавчому листу Краматорського міського суду №2-1352/2011 від 06.04.2011 на користь [PERSON] у сумі 56\~980 грн. 25 коп. Свої зобов`язання по сплаті аліментів [PERSON] виконує неналежно та нерегулярно, що окрім іншого, також свідчить про його байдуже ставлення до дитини, яка потребує належного матеріального рівня життя за для гармонійного розвитку. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Однак, відповідачем не надано суду жодних належних доказів, на підтвердження того, що за період з 2011 по 2018 рік він намагався працевлаштуватися або ж стати на облік у центрі зайнятості, хоча він людиною працездатного віку. При цьому суд зазначає, що наявність заборгованості по аліментам не є вирішальним фактором під час вирішення питання про позбавлення [PERSON] батьківських прав, так як ухилення від виконання батьківських обов`язків передбачає систематичне невиконання обов`язку турбуватися про дитину та наявність вини батьків, що належить до обов`язкових умов позбавлення батьківських прав. Частиною четвертою статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Відповідно до частини п`ятої статті 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. З висновку органу опіки та піклування Краматорської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] №01-49/6362 від 31.10.2018 суд вбачає, що складанню висновку передували повне та всебічне встановлення обставин по фактичні відносини між відповідачем та дитиною. Так, співробітниками органу опіки та піклування були обстежені умови проживання відповідача, врахована характеристика зі школи, наявність рішення суду про стягнення аліментів з відповідача та сума заборгованості за аліментами. Відтак, у даній справі суд погоджується з висновком органу опіки та піклування, так як він є обґрунтованим та відповідає найкращим інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України). Також суд зазначає, що у даній справі факт невизнання позову відповідачем не є свідченням того, що він має інтерес до дитини, так як до моменту звернення із зазначеним позовом [PERSON] відповідач не виявляв жодного інтересу до життя свого сина. Доводи відповідача про те, що його батьки піклуються про онука суд до уваги не приймає, так як вони не стосуються відносин між ним та сином, а лише свідчать про належне ставлення до своїх обов`язків по участі у житті онука з боку бабусі та дідуся. Крім того, суд не приймає до уваги доводи позивача про те, що [PERSON] страждає на алкогольну та наркотичну залежність, так як вони не знайшли свого підтвердження у відповідних медичних документах і є припущеннями. Відтак, вирішуючи питання про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] суд повно, всебічно, об`єктивно з`ясувавши обставини справи, зокрема ставлення відповідача до дитини, приходить до висновку, що зазначені вище фактори поведінки, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як свідоме та систематичне ухилення відповідача від виховання доньки і нехтування ним своїми батьківськими обов`язками, що свідчить про його винну поведінку щодо дитини. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність обґрунтованих підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо його неповнолітнього сина. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. (ч.6 ст.141 ЦПК України) Оскільки, позивач звільнений від сплати судового збору, то судовий збір підлягає стягнення на користь Держави з [PERSON] у сумі 768,40 грн.

Outcome: approved