Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-16 00:00:00

Звернувшись до суду з позовом, Обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» в інтересах виробничої одиниці «Костянтинівкатепломережа» (експлуатаційно-ремонтний тепловий район м. Часів Яр) просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за надані послуги з теплопостачання в сумі основного боргу за період з 01 листопада 2017 року до 01 травня 2019 року у розмірі 18506,03 грн., а також заборгованість за період з 01 листопада 2017 року по 20 квітня 2021 року у розмірі 6045,06 грн., яка складається з такого: 1390,40 грн. - 3% річних, 4654,66 грн. - витрати від інфляційних процесів. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що оскільки квартира відповідачів знаходиться у багатоквартирному будинку, який приєднаний до системи централізованого теплопостачання, тому вони є споживачами житлово-комунальних послуг та на ці відносини поширюється дія Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Зазначає, що незалежно від того, чи є громадянин власником приватизованої квартири або наймачем неприватизованої квартири, він є споживачем житлово-комунальних послуг, тому його обов`язком є своєчасна оплата спожитих послуг. Так, здійснюючи свою діяльність, позивач протягом тривалого часу в опалювальний період надавав теплову енергію у квартиру відповідача, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а відповідач в опалювальний період використовував надану послугу для задоволення власних потреб. Відповідачка [PERSON] є власником квартири за цією адресою та позивачем на її ім`я відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . Таким чином, між позивачем та відповідачем встановилися фактичні договірні відносини на підставі відкритого особового рахунку та ст. 11 Цивільного кодексу України. У період з 01 листопада 2017 року до 01 липня 2019 року по особовому рахунку № [NUMBER] відповідачу проведено нарахування плати за теплову енергію на підставі актів про підключення/відключення житлового будинку до системи централізованого опалення та затверджених у встановленому порядку тарифів. Відповідачка несвоєчасно і не в повному обсязі сплачувала вартість послуг за використану теплову енергію квартири, внаслідок чого за вказаний період часу утворилася заборгованість у зазначеному розмірі. 13 вересня 2021 року від відповідачки [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона зазначила, що позовні вимоги не визнає, вважає їх необґрунтованими, протиправними та такими, що не підлягають задоволенню. Посилається на те, що вона неодноразово зверталася до органів місцевої влади із проханням надати дозвіл на відключення від системи централізованого теплопостачання, мотивуючи своє звернення доказами: актами про неналежний температурний режим у квартирі, письмовою претензією, а також спираючись на неможливість відключення будинку в цілому. Відповідачка звернула увагу суду, не нею було продано квартиру за адресою: [ADDRESS] у травні 2019 року, тобто з цього моменту вона не є власником квартири. Крім того, рішенням суду у справі № 219/5373/18 від 26 червня 2019 року, з неї стягнуто заборгованість за період з 01 травня 2015 року до 25 травня 2018 року, тобто вимоги позивача про стягнення з неї заборгованості за період з 01 листопада 2017 року до 01 травня 2019 року є неправомірними, оскільки до позовних вимог знову входить сума боргу, який вже визнано рішенням суду у справі № 219/5373/18. Вважає, що позивач вводить суд в оману та намагається повторно стягнути суму заборгованості, дублюючи період, який вже зафіксовано рішенням суду. Це стосується і намагання стягнення інфляційних збитків та 3% річних за вже визнаний період (а.с. 31-34). Представник позивача [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, у судове засідання не з`явився. Надав суду заяву про підтримання позовних вимог у повному обсязі та розгляд справи без його участі. Відповідачка [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце судового засідання, у судове засідання не з`явилася. Надала суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі та застосувати до позовних вимог строк позовної давності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що пред`явлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що Обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» в інтересах виробничої одиниці «Костянтинівкатепломережа» (експлуатаційно-ремонтний тепловий район м. Часів Яр) у період з 01 листопада 2017 року до 01 травня 2019 року було постачальником послуг з теплової енергії відповідачу [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , про що свідчить особовий рахунок № [NUMBER] на ім`я [PERSON] (а.с. 5) і за що відповідачка зобов`язана своєчасно вносити плату згідно з встановленими тарифами. Згідно з копією договору дарування квартири від 30 березня 2010 року, [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла у дар безоплатно квартиру за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8). Відповідно до довідки Часовоярської міської ради, яка надійшла до суду 07 червня 2021 року за № ЕП-5393 у відповідь на запит суду щодо доступу до персональних даних, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована з 1994 року за адресою: [ADDRESS] (а.с. 14). Згідно з розрахунком заборгованості за спожиту теплову енергію, за період з 01 листопада 2017 року до 01 травня 2019 року по особовому рахунку № [NUMBER] , відкритому на ім`я [PERSON] , утворилася заборгованість у розмірі 18506,03 грн. У вказаний період відповідачка жодного разу не здійснювала сплату нарахувань за спожиті послуги з теплопостачання (а.с. 5). Як видно з копії заочного рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 26 червня 2019 року у справі № 219/5373/18 (провадження № 2/219/174/2019), з [PERSON] на користь Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» в інтересах виробничої одиниці «Костянтинівкатепломережа» (експлуатаційно-ремонтний тепловий район м. Часів Яр) за період з 01 травня 2015 року до 25 травня 2018 року стягнуто суму боргу у розмірі 20646,57 грн., індекс інфляції у розмірі 4461,33 грн. та 3% річних у розмірі 920,22 грн. (а.с. 35-39). Відповідачка [PERSON] у відзиві на позовну заяву зазначила, що нею було продано квартиру за адресою: [ADDRESS] у травні 2019 року, тобто з цього моменту вона не є власником квартири. Вказані доводи позивачем не оспорюються та з особового рахунку № [NUMBER] видно, що з 01 травня 2019 року відповідачці не нараховувалися платежі за надані послуги з теплопостачання. Підведення централізованого опалення до стояка в межах квартири свідчить про виконання послуг позивачем. Таким чином, теплопостачальник виконав свої зобов`язання щодо надання послуг централізованого опалення, а відповідач зобов`язаний оплатити надані послуги. Відповідно до ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. 67 Житлового кодексу України, оплата за користування тепловою енергію та гарячим водопостачанням стягується у встановленому порядку за затвердженими тарифами/цінами. Статтями 20, 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. 68 Житлового кодексу України передбачено обов`язок споживача щомісяця, не пізніше 20-го числа місяця, наступного за звітним, вносити повну оплату за комунальні послуги, у даному випадку, за теплову енергію. Крім того, ч. 5 ст. 40 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою КМУ № 1198 від 03 жовтня 2007 року, передбачає обов`язок споживача своєчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію. Споживачі зобов`язані оплатити комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, при чому послуга вважається наданою, якщо особа не відмовилася від послуги у встановленому законом порядку. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє особу обов`язку оплачувати надані йому послуги, а відмова споживача послуг від укладення договору у такому разі суперечить вимогам ч. 3 ст. 6, статей 627, 630 ЦК України та статей 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». На підставі ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Наміри відповідачки [PERSON] відключитися від мереж централізованого опалення не можуть бути підставою для відмови від оплати за вказані послуги. Усі власними квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку (ч. 1 ст. 382 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (утому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку (ч. 2 ст. 382 ЦК України). До внутрішньобудинкового інженерного обладнання відносяться інженерні комунікації і технічні пристрої, які забезпечують санітарно-гігієнічні умови та безпечну експлуатацію квартир, зокрема, це і внутрішньобудинкові мережі централізованого опалення. Таким чином, внутрішньобудинкові мережі централізованого опалення є невід`ємною частиною інженерно-технічного обладнання житлового будинку. Суд не бере до уваги посилання відповідачки [PERSON] про те, що вона фактично не отримувала належних послуг від позивача з централізованого постачання теплової енергії, оскільки у неї у квартирі був неналежний температурний режим та вона надсилала позивачу претензії з цього приводу, тому вона не повинна сплачувати заборгованість, яка утворилася, оскільки у разі наміру споживача припинити надання послуг з централізованого теплопостачання, останній не позбавлений можливості у передбачений законом спосіб провести відключення квартири від мереж теплопостачання. Так, згідно з пунктами 24, 25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила № 630), споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 року № 169 було внесено зміни, які унеможливлюють відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання окремих квартир у багатоквартирному будинку і дозволяють таке відключення лише щодо будинку в цілому. Таким чином, єдиною законною підставою для відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення є відповідний акт постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води. Інших підстав чинне законодавство не передбачає. Підведення централізованого опалення до стояка в межах квартири [PERSON] свідчить про виконання послуг позивачем. Таким чином, позивач виконав свої зобов`язання щодо надання послуг з централізованого опалення, а відповідач, незалежно від споживання цієї послуги або відмови від її споживання, зобов`язаний оплатити надані послуги. Отже, між споживачем послуги [PERSON] та позивачем виникли відносини зобов`язального характеру стосовно постачання теплової енергії та, відповідно, її оплати. Вирішуючи питання про розмір заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд виходить з такого. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Позивач звернувся до суду з позовною заявою 18 травня 2021 року та просив стягнути заборгованість, яка утворилася з період з 01 листопада 2017 року до 01 травня 2019 року у розмірі 18506,03 грн. Тобто у межах строку позовної давності перебуває заборгованість, яка утворилася за період з 18 травня 2018 року до 01 травня 2019 року у розмірі 9396,37 грн. У той же час, судом встановлено, що рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 26 червня 2019 року у справі № 219/5373/18 (провадження № 2/219/174/2019), з [PERSON] на користь позивача за період з 01 травня 2015 року до 25 травня 2018 року стягнуто суму боргу у розмірі 20646,57 грн. Таким чином, суд вважає, що у судовому засіданні знайшов підтвердження факт порушення відповідачкою обов`язку з оплати за послуги теплопостачання, тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за надані послуги з теплопостачання у межах строку позовної давності, з урахуванням рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 26 червня 2019 року у справі № 219/5373/18 (провадження № 2/219/174/2019), за період з 26 травня 2018 року до 01 травня 2019 року у розмірі 9152,63 грн. У задоволенні частини позовних вимог про стягнення заборгованості за період з 01 листопада 2017 року до 25 травня 2018 року слід відмовити у зв`язку зі спливом строку позовної давності. Крім того, згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів на встановлений договором або законом. Розмір 3% річних від простроченої суми у розмірі 9152,63 грн. складає 762,29 грн., сума інфляційних збитків - 2474,38 грн., що підтверджується особовим рахунком № [NUMBER] (а.с. 5). За таких обставин, суд вважає за необхідне позовну заяву задовольнити частково. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1145,52 грн.

Outcome: partial