Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-05 00:00:00

Згідно розпорядження голови Маньківського районного суду Черкаської області Калієвського І.Д. до Жашківського районного суду Черкаської області передано цивільну справу №701/503/20 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, обґрунтування якої полягає в наступному. [INFO] померла мати позивача [PERSON] , про що 01.06.2018р. складено відповідний актовий запис за №130, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 01.06.2018р. Ватутінським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області. Після смерті матері позивач подав відповідну заяву про прийняття спадщини за законом до Ватутінської міської державної нотаріальної контори Черкаської області, де заведено спадкову справу №58/2018. 26.10.2019р. державним нотаріусом Ватутінської міської державної нотаріальної Черкаської області Тетерською К.В. на ім?я позивача було видано свідоцтво про право на спадщину за законом у спадковій справі №58/2018, зареєстроване в реєстрі за №1697. Даним Свідоцтвом нотаріусом посвідчено, що спадкоємцем зазначеного в цьому свідоцтві майна [PERSON] , 1949 року народження, яка померла [INFO] , є її син - [PERSON] , [INFO] . Іншим спадкоємцем після смерті [PERSON] є також батько позивача (чоловік померлої) [PERSON] , з яким було укладено відповідний договір про поділ спадщини. Позивач переоформив на своє ім`я належне йому спадкове майно після смерті своєї матері [PERSON] , про що отримав відповідне свідоцтво про право на спадщину за законом від 26.10.2019р. Спадкове майно, на яке видано це свідоцтво складається з 1/2 частки у праві власності на житловий будинок з відповідною частиною надвірних будівель [ADDRESS] . Разом з тим, після смерті [PERSON] залишилось інше спадкове майно 1/2 частина земельної ділянка площею 0,815га, призначеної для обслуговування житлового будинку по [ADDRESS] . Саме на цій земельній ділянці розташований житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, на 1/2 частку якого позивачем отримано свідоцтво про право на спадщину за законом від 26.10.2019р. Право власності на 1/2 частку даної земельної ділянки належало матері позивача [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого 28.12.2007р. нотаріусом Маньківського районного нотаріального округу Старосвітською О.Г. За умовами п.1.1 даного договору, продавець - [PERSON] передала, а покупці - [PERSON] та [PERSON] прийняли у власність в рівних долях придатну для використання за призначенням земельну ділянку, розташовану по [ADDRESS] , і сплатили за неї встановлену в договорі грошову суму. У подальшому, на підставі вказаного договору купівлі-продажу земельної ділянки на ім`я [PERSON] , 03 грудня 2009 року, було виготовлено та видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,815га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташовану по [ADDRESS] . Даний акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010979000189, що відображено у самому акті серії ЯЕ № 371847. Як вказано у даному державному акті, має місце спільна сумісна власність вказаної земельної ділянки, власниками якої вказані [PERSON] та [PERSON] . У процесі оформлення спадщини виявилось, що у позивача немає можливості оформити у спадщину в нотаріальному порядку на вказане спадкове майно. 26.10.2019р. позивач звернувся до Ватутінської міської державної нотаріальної контори Черкаської області з відповідною заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на частину земельної ділянки загальною площею 0,815га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташовану в по [ADDRESS] в порядку оформлення спадщини після смерті своєї матері [PERSON] . Однак державним нотаріусом Ватутінської міської державної нотаріальної контори Тетерською К.В. постановою від 26.10.2019р. було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину вказаної вище земельної ділянки. Згідно наведеної у вказаній постанові інформації повідомлено, що на підставі заяв [PERSON] від 23 листопада 2018 року та [PERSON] від 24 листопада 2018 року про прийняття спадщини, у Ватутінській міській державній нотаріальній конторі після смерті [PERSON] була заведена спадкова справа №58/2018. За даними Спадкового реєстру було перевірено наявність спадкової справи, спадкового договору чи заповіту, складеного спадкодавцем. Перевіркою було встановлено відсутність спадкової справи та відсутність спадкових договорів та заповітів на ім`я та від імені [PERSON] . П.4.12 п.4 гл.10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595, (надалі Порядок), передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. У відповідності до пункту 4.15 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Як зазначено у даній постанові, в якості правовстановлюючого документа [PERSON] (позивач по справі) надав договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,815га, розташованої в [ADDRESS] , посвідчений 28 грудня 2007 року нотаріусом Маньківського районного нотаріального округу Старосвітською О.Г. за реєстром №5588, на ім`я [PERSON] та [PERSON] , відповідно якого покупці прийняли у власність земельну ділянку в рівних долях кожному. Також повідомлено, що спадкоємцем [PERSON] (позивач по справі) були надані документи: державний акт на право власності на вищевказану земельну ділянку серії ЯЕ №371847, виданий відділом Держкомзему у Маньківському районі 03 грудня 2009 року на підставі вищевказаного договору купівлі-продажу на ім`я [PERSON] , а співвласником земельної ділянки зазначений [PERSON] , частка у спільній власності вказана як спільна сумісна власність без зазначення часток кожного співвласника, при цьому на державному акті відсутні підпис посадової особи [PERSON] та гербова печатка; витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №181723691 від 19.09.2019р. про реєстрацію прав власності на ім`я [PERSON] вищевказаної земельної ділянки, вид спільної власності вказаний як спільна сумісна, а розмір частки 1/1; витяг з Державного земельного кадастру №НВ-7112234102019 від 23.09.2019р., з якого вбачається, що земельна ділянка площею 0,815га, розташована по [ADDRESS] , належала спадкодавцю [PERSON] , частка у спільній власності становить 1/1 та частка у спільній власності 1/1 належить [PERSON] (відповідач по справі). Статтею 370 Цивільного кодексу України визначено, що співвласники мають право на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. Юридичний аналіз документів виявив, що при житті спадкодавці співвласники не визначили частку в спільному сумісному майні, а нотаріус самостійно не може визначити частку на земельну ділянку, яка належить спадкодавцю [PERSON] , та видати свідоцтво про право на спадщину за законом на відповідне майно, що стало підставою для відмови позивачу у видачі свідоцтва про право на Ѕ частину земельної ділянки. Одночасно у постанові надано інформацію про те, що спадкова справа за заявою позивача заведена, іншим спадкоємцем за наявною інформацією є чоловік спадкодавиці (батько позивача), з яким укладено договір про поділ спадщини, і він на спадкове майно не претендує, оскільки свідоцтво про право на спадщину за законом від 26.10.2019р. на 1/2 частку житлового будинку видано на ім`я позивача, а даний будинок у свою чергу розташований саме на земельній ділянці, яка є об`єктом спадкування за даним позовом. Таким чином, за сукупності інформації, яка міститься у свідоцтві про право на спадщину за законом від 26.10.2019 року, у постанові державного нотаріуса Ватутінської міської державної нотаріальної контори Тетерської К.В. від 26.10.2019 року, вбачається, що єдиним спадкоємцем з кола спадкоємців, визначеного законом, який реалізував свої права на спадкування на частку земельної ділянки по [ADDRESS] , є лише [PERSON] (позивач по справі). Вказані обставини не дають можливості нотаріусу самостійно визначити частку спадкодавиці при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, разом з тим дані обставини не спростовують належність спадкодавиці саме 1/2 частки земельної ділянки, яка була придбана нею на підставі належно укладеного та посвідченого договору купівлі-продажу та водночас не позбавляють спадкоємця-позивача права на спадкування визначеної частки. Статтею 16 Цивільного Кодексу України надано право кожній особі звертатися до суду за захистом свого особистого немайнового та майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав може бути визнання права. Згідно ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У даному випадку, спадщина належить позивачу-спадкоємцю з часу відкриття спадщини в порядку спадкування, що зобов`язує утримувати майно, здійснити його державну реєстрацію, проте відсутня можливість здійснювати ці обов`язки у зв`язку з відмовою нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. У зв`язку з наявними обставинами відсутності можливості оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом та просить визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] в с. Скаливатка Ватутінського району Черкаської області, право власності на 1/2 частку земельної ділянки з кадастровим номером 7123155100:01:003:0300, загальною площею 0,815га, призначеної для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, та розташованої по [ADDRESS] . Ухвалою Жашківського районного суду Черкаської області від 19 червня 2020 року справу було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Відзив, заперечення та будь-які пояснення на позовну заяву від відповідача [PERSON] до суду не надходили. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, при цьому позовній заяві просив розгляд справи проводити без його участі та без технічної фіксації. У судове засідання відповідач [PERSON] не з?явився по невідомих суду причинах, про місце і час розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить наявне у матеріалах справи поштове повідомлення. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до положень ч.1 ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленному цим Кодеком, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи що, виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Обставини справи та докази. Позивач [PERSON] народився [INFO] у м. Ватутіне Черкаської області в сім`ї [PERSON] та [PERSON] , актовий запис №247 від 02.11.1977р., що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Черкаської області (а.с.11). Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] , актовий запис про смерть №130 від 01.06.2018р., зареєстрований Ватутінським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області (а.с.12). З витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі №58071508 від 26.10.2019р. вбачається, що після смерті [PERSON] Ватутінською міською державною нотаріальною конторою Черкаської області 23.11.208р. було заведено спадкову справу №58/2018. Спадкоємцем майна після смерті [PERSON] є [PERSON] , на ім?я якого було зареєстровано у Спадковому реєстрі за №64954470 та видано свідоцтво про право на спадщину за законом (а.с.14). У відповідності до копії свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстрованого у реєстрі за №1697Ватутінською міською державною нотаріальною конторою Черкаської області (а.с.13, 15) та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №186349503 від 26.10.2019р. вбачається, що [PERSON] має право власності на Ѕ частку житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель [ADDRESS] (форма власності - приватна; вид спільної власності - спільна часткова; розмір частки Ѕ) (а.с.15). Житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] на земельній ділянці, призначеній для його обслуговування, право власності на 1/2 частку якої належало [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого 28.12.2007р. нотаріусом Маньківського районного нотаріального округу Старосвітською О.Г. (а.с.16). За умовами п.1.1 даного договору, продавець - [PERSON] передала, а покупці - [PERSON] та [PERSON] прийняли у власність в рівних долях придатну для використання за призначенням земельну ділянку, розташовану по [ADDRESS] , і сплатили за неї встановлену в договорі грошову суму. У подальшому, на підставі вказаного договору купівлі-продажу земельної ділянки на ім`я [PERSON] , 03 грудня 2009 року, було виготовлено та видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №371847, розташовану по [ADDRESS] , площею 0,815га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (а.с.17). Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26 жовтня 2019 року, винесеної державним нотаріусом Ватутінської міської державної нотаріальної контори Тетерською К.В., [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,815га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , призначена для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що входить до складу спадкового майна, яке залишилося після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , відмовлено, оскільки частка у спільній власності вказана як спільна сумісна власність без зазначення часток кожного співвласника. При цьому на державному акті відсутні підпис посадової особи [PERSON] та гербова печатка; у витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №181723691 від 19.09.2019р. про реєстрацію прав власності на ім?я [PERSON] вищевказаної земельної ділянки, вид спільної власності зазначений як спільна сумісна, а розмір частки 1/1; у витягу з Державного земельного кадастру №НВ-7112234102019 від 23.09.2019р. вбачається, що земельна ділянка площею 0,815га, розташована по [ADDRESS] , належала спадкодавцю [PERSON] , частка якої у спільній власності становить 1/1 та частка у спільній власності 1/1 належить [PERSON] (а.с.18,19). Обгрунтування та висновки. П.4.12 п.4 гл.10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595, (надалі Порядок), передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. У відповідності до пункту 4.15 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Таким чином, проаналізувавши вказані вище обставини та наявні у справі документи судом установлено, що при житті спадкодавиці [PERSON] співвласники земельної ділянки не визначили частку в спільному сумісному майні, а нотаріус самостійно не може визначити частку на земельну ділянку, яка належить спадкодавиці [PERSON] , та видати свідоцтво про право на спадщину за законом на відповідне майно. Статтею 370 Цивільного кодексу України визначено, що співвласники мають право на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. Відповідно до положень ч.1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Стаття 319 Цивільного кодексу України визначає, що власність зобов`язує. Згідно ч.1 та 2 ст.321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.355 ЦКУ, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. У відповідності до ст.356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Згідно ст.361 ЦК України, співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. У відповідності до ч.1 ст.364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки( ч.2 ст.364 ЦК України). У відповідності до ч.3 ст.364 ЦК України, у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Статтею 16 Цивільного Кодексу України надано право кожній особі звертатися до суду за захистом свого особистого немайнового та майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав може бути визнання права. Згідно ст.392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як передбачено ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Таким чином, визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ст.1218 ЦКУ, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини. Ч.2 ст.1220 ЦК України передбачено, що часом відкриття спадщини є день смерті особи. За ч.1 ст.1225 ЦКУ право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст.1261 ЦКУ, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За ч.1 ст.1266 ЦКУ, внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка б належала за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Згідно ч.5 ст.1268 ЦКУ, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Як передбачено ч.3 ст.12 ЦПК України та ч.ч.1, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст.76 ЦПК України ці данні встановлюються на підставі письмових, речових і електронних доказів; висновків експертів; показань свідків. Згідно ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, які не стосуються предмета доказування. Ч.1 ст.80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. На підставі ч.ч.2,3 ст.89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно із ч.ч.1,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Проаналізувавши вищевикладені обставини та оцінивши у сукупності наявні у справі письмові докази, враховуючи норми чинного законодавства, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом та вважає за необхідне їх задовольнити, визнавши за позивачем [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] в с. Скаливатка Ватутінського району Черкаської області, право власності на 1/2 частку земельної ділянки з кадастровим номером 7123155100:01:003:0300, загальною площею 0,815га, призначеної для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, та розташованої по [ADDRESS] . На підставі викладеного,

Outcome: approved