Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-12 00:00:00

Звернувшись до суду з заявою, [PERSON] просить встановити факт смерті [PERSON], посилаючись на те, що [INFO] року в м. Горлівка Донецької області померла його баба - [PERSON]. У зв'язку з тим, що лікарське свідоцтво про смерть було видане органом, розташованим на тимчасово неконтрольованій території України, у нього відсутня можливість зареєструвати факт смерті баби в органах реєстрації актів цивільного стану України. Встановлення факту смерті потрібно йому для отримання свідоцтва про смерть [PERSON] Заявник [PERSON] у судове засідання не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Представник заінтересованої особи Костянтинівського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецької області, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився. Дослідивши всі обставини у справі та перевіривши їх доказами, суд дійшов таких висновків. У відповідності до ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України (ч.1). Справи про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду (ч.2). Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню (ч.4). Заявником у справі є громадянин України [PERSON], [INFO], уродженець м. Горлівки Донецької області, який зареєстрований за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією паспорту серії [NUMBER], виданим 21 квітня 2016 року Костянтинівським МВ ГУ ДМС України в Донецькій області (а.с.3). Заявник [PERSON] є онуком [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] від 25 грудня 1981 року, відповідно до якого матір'ю заявника є [PERSON] (а.с.4), копією свідоцтва про народження матері заявника [PERSON] від 03 жовтня 1957 року, відповідно до якого її матір'ю є [PERSON] (а.с.5), копією свідоцтва про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] від 15 січня 2010 року, відповідно до якого [PERSON] після розірвання шлюбу отримала прізвище [PERSON] (а.с.6). За твердженням заявника, [INFO] року в Україні в м. Горлівка Донецької області померла його баба - [PERSON], [INFO]. На підтвердження даного факту заявником суду надані: - копія довідки від 21.11.2014 № [NUMBER] про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції на ім'я [PERSON] (а.с.8); - копія довідки про присвоєння ідентифікаційного номера [PERSON] (а.с.9); - лікарське свідоцтво про смерть [PERSON] №599 від 20.08.2016 року, видане патологоанатомічним бюро м. Горлівки (а.с.10); - копія договору-замовлення № 68 від 21.08.2016 року на організацію та проведення поховання померлої [PERSON] (а.с.11,12); - копія дозволу на поховання [PERSON] (а.с.11); - фототаблиця із зображенням могили [PERSON].(а.с.13-14). Даючи оцінку допустимості такого доказу, як лікарське свідоцтво про смерть [PERSON] № 599 від 20.08.2016 року, як документу, що виданий установою на тимчасово окупованій території України, суд керується ч.2 ст. 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Крім того, суд враховує норму статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» якою встановлено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Разом з тим, вирішуючи питання щодо оцінки вищезазначеного доказу, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, зокрема «Loizidou v.Turkev», «Cyprus v.Turkev», а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v.the Republik of Moldova and Russia»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПО наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди маж бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту смерті [PERSON] для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника [PERSON] суд, як виняток, приймає до уваги надане лікарське свідоцтво про смерть № 599 від [INFO] року та оцінює його в сукупності з фототаблицею могили [PERSON] та документами на організацію та проведення поховання [PERSON], та вважає, що заявлені вимоги слід задовольнити, встановивши факт смерті [PERSON] [INFO] року у м. Горлівка Донецької області Україна, що надасть можливість отримати заявником видане державним органом України свідоцтво про смерть баби.

Outcome: approved