Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-01 00:00:00

Звернувшись до суду з позовом, [PERSON] просить стягнути з Костянтинівського державного хімічного заводу на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 22 вересня 2014 року по 23 червня 2016 року у розмірі 82048,05 грн., посилаючись на те, що він з 16 січня 1995 року по 22 вересня 2014 року працював на Костянтинівському державному хімічному заводі старшим майстром. 22 вересня 2014 року був звільнений з підприємства за власним бажанням. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, провадиться в день звільнення. На дату звільнення заборгованість відповідача по нарахованій йому заробітній платі становила 15603,44 грн. Дана заборгованість не виплачена йому до теперішнього часу. Відповідно до ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним належних звільненому працівнику сум у строки, визначені ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація, повинні виплатити працівникові середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Тому відповідач повинен виплатити йому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 22 вересня 2014 року по 23 червня 2016 року, який за його підрахунком становить 82048,05 грн. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з'явився, надавши суду заяву про повне підтримання позовних вимог [PERSON] та про розгляд справи у його відсутність. В наданій суду заяві представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи. Представник відповідача Костянтинівського державного хімічного заводу, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, причини неявки не повідомив, тому суд відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України вирішує справу на підставі наявних у ній доказів (ухвалює заочне рішення). Дослідивши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що [PERSON] перебував у трудових правовідносинах з Костянтинівським державним хімічним заводом з 1995 року, де з 01 квітня 2008 року працював в сірчанокислотному цеху СК-39 старшим майстром. Наказом № 77/а-к від 22 вересня 2014 року був звільнений за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням (а.с. 7-9). Відповідно до довідки Костянтинівського державного хімічного заводу № 29 від 15 червня 2016 року, заборгованість підприємства перед [PERSON] по виплаті заробітної плати станом на 14.06.2016 року становить 15603,44 грн. (а.с.3). Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільнення працівника виплати всіх сум, що належать від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення. Відповідно до ч.1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Пленум Верховного Суду України в п. 25 Постанови №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснив, що непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, якою встановлено, що середня заробітна плата обчисляється виходячи з виплати за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата (абз.3 п.2 постанови); та передбачено, що в розрахунок середньої заробітної плати включаються всі виплати у томі розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки (абз.3 пункту 3 постанови). Відповідно до п.8 вищезазначеної постанови нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні дві місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається шляхом ділення заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд провадить шляхом множення середньоденного заробітку позивача, який за довідкою відповідача № 44 від 29 серпня 2016 року становить 177,84 грн. (а.с.24), на число робочих днів за період з 23 вересня 2014 року по 23 червня 2016 року - 439 робочі дні (визначені на підставі листів Мінсоцполітики України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2014 рік» від 04.09.2013 року № 998/0/14-13/13, «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2015 рік» від 09.04.2014 року № 10196/0/14-14/13, «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2016 рік» від 20.07.2015 року № 10846/0/14-15/13). Таким чином, розмір середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні [PERSON] складе: 177,84 грн. х 439 робочі дні = 78071,76 грн. За таких обставин, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь [PERSON] середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 23 вересня 2014 року по 23 червня 2016 року у розмірі 78071,76 грн. Тож, позов слід задовольнити частково. У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд присуджує стягнути з відповідача судовий збір на рахунок спеціального фонду Державного бюджету України у розмірі 1378,00 грн.

Outcome: partial