Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-19 00:00:00

І. Виклад позиції позивача 10 листопада 2020 року представник позивача Шевченко А.С., діючи в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування збитків, заподіяних забезпеченням позову, у якому просив стягнути з відповідача на користь позивача збитки, заподіяні забезпеченням позову по справі №766/5906/18 у сумі 310584, 10 грн. та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог вказав, що ухвалою від 19 жовтня 2018 року Херсонським міським судом Херсонської області у цивільній справі №766/5906/18 за заявою відповідача вжито заходи забезпечення позову шляхом накладання арешту на квартиру [ADDRESS] . 19 червня 2020 року у справі №766/5906/18 постановлено рішення про відмову у задоволенні первісного позову [PERSON] . Зустрічний позов [PERSON] задоволено, визнано за нею право власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 45,3 кв.м., житловою площею 31,1 кв. м. Заходи забезпечення позову скасовано. Вказала, що про розгляд справи №766/5906/18 не знала до моменту виявлення запису про арешт майна. Рішення від 19 червня 2020 року у справі №766/5906/18 набуло законної сили 07 серпня 2020 року, тобто в період з 19 жовтня 2018 року до 07 серпня 2020 року власниця квартири була відповідно до ухвали суду обмежена у праві власності (розпорядження) на квартиру, що завдало їй збитків. Вказала, що є інвалідом другої групи з дитинства (безстроково). Через вади здоров`я позбавлена можливості працювати та повноцінно забезпечувати свої життєві потреби, в тому числі на лікування, перебуває на утриманні родичів, постійно вимушена позичати грошові кошти. Квартиру [ADDRESS] успадкувала після смерті діда за заповітом. Очікуючи спливу піврічного строку задля оформлення спадку, маючи законні сподівання на його отримання, з метою розрахунку з боргами, отримання належного лікування та інші нагальні потреби 05 березня 2018 року уклала договір про надання поворотної фінансової допомоги №05/03-2018, за яким отримала грошові кошти в сумі 200 000,00 грн., на умовах повернення до 04 березня 2019 року та сплати 3 (трьох) відсотків щомісяця. За прострочення повернення отриманої позики договором (п. 6.3) передбачено штраф у розмірі 7 (сім) відсотків від суми неповернутої позики на місяць. Одразу по закінченню піврічного строку після смерті спадкодавця свідоцтво про право на спадщину не оформлювалось за браком грошових коштів та відсутності зацікавленого покупця. Квартиру було виставлено на продаж. 01 жовтня 2018 року уклала попередній договір, за яким узгодила у строк до 30 листопада 2018 року укласти договір купівлі-продажу квартири за 565 200, 00 грн., що еквівалентно 20 000, 00дол. США, при цьому покупцем було надано завдаток у сумі 56 520, 00 грн., що еквівалентно 2000, 00 дол. США, а позивачка взяла на себе зобов`язання по поверненню його у подвійному розмірі, у випадку неукладення основного договору у встановлений строк. Отримана сума завдатку була використана для оформлення спадщини та інших підготовчих дій для укладення договору купівлі-продажу. Проте, укладенню основного договору купівлі-продажу завадив арешт нерухомого майна, накладений відповідно до ухвали від 17 жовтня 2018 року, відомості щодо якого було внесено до реєстру речових прав 06 листопада 2018 року. Однак, виконати умови попереднього договору щодо посвідчення договору купівлі-продажу квартири у встановлені строки (до 31 листопада 2018 року) та до скасування арешту у зв`язку із набуттям рішенням суду від 19 червня 2020 року законної сили не виявилось можливим, у зв`язку із накладеним арештом. Посилаючись на ст. 159 ЦПК України, вважаючи, що умисні дії відповідача щодо забезпечення позову у справі №766/5906/18 завдали їй матеріальних збитків звернулася до суду з вказаним позовом. ІІ. Виклад позиції відповідача 29.12.2020 року представник відповідача [PERSON] подав відзив на позовну заяву. Вказав, що постановляючи ухвалу про забезпечення позову у цивільній справі №766/5906/18 суд з посиланням на норми ЦПК України, які регулюють порядок забезпечення позову та постанову Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2006 р. №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» дійшов обґрунтованого висновку про необхідність постановлення ухвали про забезпечення позову у цивільній справі № 766/5906/18. При цьому учасниками цивільної справи №766/5906/18 ухвала про забезпечення позову від 19.10.2018 року в апеляційному порядку не оскаржувалась. На момент укладення договору про надання поворотної фінансової допомоги від 05.03.2018 року позивач не була власником майна, яке було предметом забезпечення позову, а відносини щодо отримання та повернення позики регулюються відповідним договором між позикодавцем та позичальником. Укладений 01 жовтня 2018 року Попередній договір купівлі-продажу квартири нотаріально не посвідчений, складений у простій письмовій формі, тому його умови, зокрема щодо порядку отримання та повернення завдатку, є нікчемними. Вважаючи, що позивачем не доведено причинно-наслідкового зв`язку між невиконанням зобов`язань та наявністю арешту на нерухоме майно, накладеного ухвалою суду у цивільній справі №766/5906/18, просить у задоволенні позову відмовити та стягнути з позивачки витрати на правову допомогу. ІІІ. Процесуальні дії суду у справі. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 03.12.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 21.01.2021 року. 29.12.2020 року представник відповідача подав відзив на позовну заяву. У підготовчому засіданні 21.01.2021 року за клопотанням представника позивача оголошено перерву для витребування з архіву Херсонського міського суду Херсонської області цивільної справи №766/5906/18. Підготовче засідання у справі призначено на 03.03.2021 р. Запитом від 21.01.2021 року судом витребувано з відділу документального забезпечення і діловодства (канцелярія) Херсонського міського суду Херсонської області матеріалів цивільної справи №766/5906/18. 01.02.2021 року відділом документального забезпечення і діловодства (канцелярія) Херсонського міського суду Херсонської області передано витребувані судом матеріали цивільної справи №766/5906/18. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 03.03.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 14.04.2021 року. Ухвалою суду від 14.04.2021 року без виходу до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання постановлено залучити до матеріалів справи докази, подані представником позивача. Ухвалою суду від 14.04.2021 року без виходу до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання постановлено залучити до матеріалів справи докази, подані представником відповідача. У судовому засіданні 14.04.2021 року оголошено перерву до 20.05.2021 року. Ухвалою від 20.05.2021 року без виходу до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання постановлено залучити до матеріалів справи докази, подані представником позивача. У судовому засіданні представник позивача за ордером адвокат Шевченко А.С. позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав викладених у позові, вважаючи їх доведеними просив позов задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача за ордером адвокат Крупіца О.С. у задоволенні позовних вимог просив відмовити, надав пояснення ідентичні тим, що викладені у відзиві. Заслухавши пояснення сторін, з`ясувавши фактичні обставини, дослідивши матеріали цивільної справи №766/5906/18, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані сторонами докази та повідомлені ними обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. ІV. Фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст правовідносин. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 27.11.2017 року у справі №766/10678/17 закрито провадження у справі за позовом [PERSON] до державного реєстратора Херсонської міської ради Херсонської ради Херсонської області Буглак Ю.О. про визнання протиправним та скасування державної реєстрації нерухомого майна. Ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 23.05.2017 року у справі №821/775/17 позовну заяву [PERSON] до державного реєстратора Херсонської міської ради Херсонської ради Херсонської області Буглак Ю.О. про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора від 04.01.2017 року повернуто. 06 квітня 2018 року [PERSON] звернулася до Херсонського міського суду Херсонської області з позовом до Херсонської міської ради про визнання протиправним та скасування державної реєстрації нерухомого майна (справа №766/5906/18). Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 19 жовтня 2018 року у цивільній справі №766/5906/18 за заявою [PERSON] вжито заходів забезпечення позову та накладено арешт на квартиру [ADDRESS] . Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 16 січня 2019 року у цивільній справі №766/5906/18 залучено до участі у справі [PERSON] третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 19 грудня 2019 року у цивільній справі №766/5906/18 залучено [PERSON] третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги та прийнято її позов про визнання права власності до спільного розгляду з первісним позовом. Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області 19 червня 2020 року у справі №766/5906/18 відмовлено у задоволенні позову [PERSON] . Позов третьої особи [PERSON] , яка заявляє самостійні вимоги - задоволено, визнано за нею право власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 45,3 кв.м., житловою площею 31,1 кв. м. Заходи забезпечення позову скасовано. Згідно довідки сер. МСЕ №064011 [PERSON] , 1989 р.н. є інвалідом ІІ групи. [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , про що 24.11.2017 року виконавчим комітетом Микільської сільської ради Білозерського району Херсонської області зроблено актовий запис №45 та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . 01 листопада 2018 року за [PERSON] зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданим 01.11.2018 року державним нотаріусом Білозерської ДНК Аплеєвою Т.В., після смерті [PERSON] 05 березня 2018 року між ТОВ «Допоможемо ближньому» та [PERSON] укладено Договір про надання поворотної фінансової допомоги №05/03-2018, за умовами якого [PERSON] отримала поворотну фінансову допомогу окремими траншами з максимальним лімітом допомоги у розмірі 200 000, 00 грн. для використання на власні потреби до 04.03.2019 року та сплатою 3 (трьох) відсотків щомісяця. За прострочення повернення отриманої позики договором передбачено штраф у розмірі 7 (сім) відсотків від суми неповернутої позики на місяць. Відповідно до видаткових касових ордерів від 05.03.2018 року [PERSON] отримала від ТОВ «Допоможемо ближньому» грошові кошти у розмірі 200 000, 00 грн. Згідно Акту звірки взаєморозрахунків по договору поворотної фінансової допомоги №05/03-2018 від 05.03.2018 року та квитанцій до прибуткового касового ордеру (а.с.24-29) [PERSON] в рахунок погашення відсотків за користування кредитом за період з березня 2018 року по червень 2019 року сплачено 87 966, 80 грн. 01.10.2018 року між позивачем (продавець) та [PERSON] (покупець) укладено попередній договір у простій письмовій формі, за умовами якого сторони зобов`язалися у строк до 30.11.2018 року укласти та належним чином оформити договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . За п. 5.1 Договору покупець передав, а продавець отримала завдаток у розмірі 56 520, 00 грн. Ухвалою слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 17 березня 2021 року у кримінальній справі №766/3977/21 накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , власницею якої є [PERSON] із забороною відчуження у будь-який спосіб та користування квартирою у досудовому розслідуванні у кримінальному провадженні №12021230000000049 від 24.02.2021 року. Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 27 квітня 2021 року ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 17 березня 2021 року у справі №766/3977/21 скасовано та відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Херсонській області Кравцова Є.О., погодженого з прокурором Херсонської обласної прокуратури Горощенком М.М. у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №12021230000000049 від 24.02.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України про накладення арешту на квартиру [ADDRESS] , належну на праві власності [PERSON] .. V. Оцінка Суду. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При вирішенні цивільного спору суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. Судом встановлено, що між сторонами виник спір щодо збитків, завданих позивачу внаслідок вжиття, за ініціативою відповідача, заходів забезпечення позову у справі №766/5906/18, що перешкодило їй вільно розпоряджатися квартирою [ADDRESS] . Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Відповідно до положень частин першої, другої та третьої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Отже, відшкодування збитків є однією з форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною 1 цієї статті визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Відшкодування збитків, заподіяних забезпеченням позову, передбачено статтею 159 ЦПК України, відповідно до якої для відшкодування збитків, заподіяних забезпеченням позову, відповідно до якого у випадку закриття провадження або залишення позовної заяви без розгляду з інших, ніж зазначені у частині першій статті 155 цього Кодексу підстав або у випадку ухвалення рішення суду (третейського суду, міжнародного комерційного арбітражу) щодо повної або часткової відмови у задоволенні позову відповідач або інша особа, чиї права або охоронювані законом інтереси порушені внаслідок вжиття заходів забезпечення позову, має право на відшкодування збитків, заподіяних забезпеченням позову, за рахунок особи, за заявою якої такі заходи забезпечення позову вживалися. Водночас в питанні підстав для відшкодування збитків, заподіяних забезпеченням позову, спеціальні норми статті 159 ЦПК слід застосовувати у системному тлумаченні із загальними нормами, які регулюють правовідносини щодо відшкодування збитків. Частиною першою статті 1166 ЦК України унормовано, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Отже, відповідальність у вигляді відшкодування збитків може бути покладено на особу за наявності в її діях складу цивільного правопорушення. На позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок між такою поведінкою із заподіяними збитками. В свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків. КЦС у складі ВС у постанові від 19.02.2020 року у справі №200/10900/18-ц, КГС у складі ВС у постанові від 02.03.2021 року у справі №922/1742/20, при вирішенні питання про відшкодування збитків, заявлених на підставі ст. 159 ЦПК України (відшкодування збитків, заподіяні забезпеченням позову) рекомендували виходити з такого. Положеннями статті 13 ЦК України визначено, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. Отже, відшкодування шкоди, заподіяної забезпеченням позову, є способом захисту прав та інтересів і одночасно мірою юридичної відповідальності. При цьому у всіх правовідносинах з відшкодування шкоди діє презумпція завдавача шкоди. У зв`язку із цим до предмету доказування у цих правовідносинах, а відповідно до предмету оцінки судом належать обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина друга статті 77 ЦПК України), а саме умови і підстави застосування частини першої статті 159 ЦПК України, якими є те, що ризик здійснення процесуальних дій лежить виключно на учасниках спору, при цьому за відповідачем у справі (за основним позовом) закріплено спеціальне право вимагати відшкодування збитків, які йому заподіяні у результаті застосування забезпечення позову. Скористатися цим правом він може, якщо вимоги позивача (за основним позовом) не будуть задоволені (повністю або частково) судом (третейським судом, міжнародним комерційним арбітражем), у випадку закриття провадження або залишення позовної заяви без розгляду з інших підстав, ніж зазначені у частині першій статті 155 ЦПК України. При цьому у предмет доказування не входить безумовне встановлення вини особи, яка ініціювала прийняття заходів забезпечення позову. Право на відшкодування збитків, заподіяних забезпеченням позову, ґрунтуються на прямій вказівці закону (частина перша статті 159 ЦПК України). Разом з тим, у цій категорії справ принцип вини трансформується через принцип добросовісності. Недодержання принципу добросовісності перетворюється на винну поведінку, так як протиправне порушення суб`єктивних цивільних прав особи є прямим наслідком дій зобов`язаної особи, яка, виходячи з конкретних обставин, могла усвідомлювати характер своїх дій як таких, що можуть завдати шкоди. Безпідставна відмова у відшкодуванні таких збитків означає відсутність необхідного попереджувального впливу на осіб, які заявили безпідставну вимогу про забезпечення позову. А тому, до підстав та умов застосування частини першої статті 159 ЦПК України належать: 1) добросовісність/недобросовісність дій особи (відповідача) при заявленні клопотань про забезпечення позову; 2) зловживання/незловживання правом; 3) підстави відмови (відповідачу у спірних правовідносинах) у пред`явленому ним позові до позивача, підстави закриття провадження або залишення позовної заяви без розгляду, чи було зловживання при заявленні клопотання про забезпечення позову. Отже, підставою цивільно-правової відповідальності особи, яка заявила клопотання про вжиття заходів забезпечення позову, є сам факт заподіяння іншій особі (протилежній стороні у основному спорі) шкоди внаслідок вжиття судом таких заходів. Особливістю такої відповідальності є опосередкований характер завдання шкоди, оскільки самі процесуальні дії, які безпосередньо завдають шкоди, вчиняє суд (накладає арешт та забороняє вчиняти певні дії), однак до відповідальності притягується особа, за ініціативою якої судом були вчиненні такі дії. При з`ясуванні, чи є доведеним причинний зв`язок між виникненням збитків та вжиттям судом заходів забезпечення позову, підлягають встановленню такі обставини: чи реалізація свого суб`єктивного процесуального права на позов було протиправним, лише з метою завдати шкоди позивачу, так як учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 43 ГПК України, частина перша статті 44 ЦПК України), а до основних засад (принципів) як цивільного, так і господарського судочинства віднесено неприпустимість зловживання процесуальними правами (пункт 11 частини третьої статті 2 ЦПК України, пункт 11 частини третьої статті 2 ГПК України). Отже, для встановлення причинного зв`язку суду слід з`ясувати протиправність дій відповідача, які повинні передувати настанню збитків, і шкідливі наслідки протиправної поведінки. Водночас обов`язок доведення позивачем, а відповідно і встановлення судом причинного зв`язку (шляхом з`ясування протиправності дій відповідача, які повинні передувати настанню збитків, і шкідливих наслідків протиправної поведінки), як обов`язкової складової в питанні доведення підстав для відшкодування збитків, має місце як за загальними умовами для відшкодування збитків, так і за особливих підстав, передбачених статтею 159 ЦПК України - у разі відшкодування збитків, заподіяних забезпеченням позову. Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається. В залежності від конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, та передбачені ч. 2 ст. 44 ЦПК України. Сам по собі факт відмови у задоволенні позовних вимог не може бути розцінено як необґрунтовані дії позивача, так як звертатися до суду за захистом своїх прав це право позивача, передбачено цивільним процесуальним законодавством України, яке не містить обмеження у його реалізації. Проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, дослідивши матеріали та докази, що надані учасниками справи на підтвердження своїх вимог та заперечень, заслухавши пояснення сторін, судом не встановлено, що [PERSON] понесено збитків, заподіяних забезпеченням позову застосованого у цивільній справі №766/5906/18 за ініціативою [PERSON] . Крім того, у розумінні ч. 2 ст. 331 ЦК України [PERSON] набула право власності на квартиру [ADDRESS] з 01 листопада 2018 року, тобто після постановлення 19 жовтня 2018 року у цивільній справі №766/5906/18 за заявою [PERSON] ухвали про накладення арешту на квартиру [ADDRESS] . Тому у суду відсутні підстави вважати, що [PERSON] звертаючись до суду 17 жовтня 2019 року з заявою про забезпечення позову мала умисел на вчинення протиправних дій відносно [PERSON] з метою завдання останній шкоди. Оскільки, в ході розгляду справи судом не встановлено передбачених ч. 1 ст. 159 ЦПК України підстав для відшкодування збитків, заподіяних [PERSON] забезпеченням позову по справі №766/5906/18, а стороною позивача не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідачкою було допущено зловживання процесуальними правами, та наявність причинно-наслідкового зв`язку між реалізацією суб`єктивного процесуального права [PERSON] на звернення до суду із позовом та завданими [PERSON] матеріальними збитками, як і не надано достовірних доказів того, що [PERSON] взагалі понесено збитків, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). VІ. Заходи забезпечення позову (заяви). Заходи забезпечення позову (заяви) судом не застосовувалися. VІІ. Розподіл судових витрат між сторонами. За статтею 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. З огляду на те, що за висновками суду при вирішенні спору у задоволенні позовних вимог суд відмовляє, підстави для відшкодування судових витрат позивачу відсутні. Вирішуючи питання про відшкодування судових витрат стороні відповідача суд виходить з наступного. З долучених до матеріалів справи доказів встановлено, що відповідачкою [PERSON] понесено судові витрати на правову допомогу у розмірі 14 250, 00 грн., які остання просить стягнути із позивача. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. При цьому даною статтею передбачено цілі розподілу, визначення розміру та розмір судових витрат, зокрема: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України, встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: approved