Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-10 00:00:00

З урахуванням уточнень до позову від 04.12.2015р. (а.с.124) позивач [PERSON] в особі своїх представників за довіреністю від 26.06.2014р. та 21.12.2012р. [PERSON] та [PERSON] просив суд виселити відповідачів [PERSON] та [PERSON] з іпотечного майна - квартири № 59 будинку № 8/2 по проїзду Стадіонному в м.Харкові в квартиру [ADDRESS] та звільнити іпотечне майно від майна, предметів побуту і речей вжитку відповідачів. На обґрунтування заявлених вимог зазначалося, що 21.08.2009р. відповідачка [PERSON] позичила у позивача [PERSON] валютні цінності на суму 15\~200 доларів США, про що того ж дня було складено нотаріально посвідчений договір позики. Повернувши позику лише частково, 14.01.2010р. відповідачка знову позичила у позивача валютні цінності та її загальна позика склала 17\~825 доларів США, про що було складено нотаріально посвідчену додаткову угоду до договору позики. Крім того, 03.08.2010р. між сторонами було укладено нотаріально посвідчений додатковий договір №2, яким визначено про додаткове запозичання [PERSON] 10\~430 доларів США. Грошові зобовязання за вищезазначеним правочинами з боку [PERSON] належним чином виконані не були. На підставі наведеного рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 09.10.2013р. на користь [PERSON] з [PERSON] було стягнуто борг 209 416,60 грн., 3% річних 9\~120,01 грн., проценти за користування чужими коштами 59\~955,49 грн., судові витрати 2\~784,92 грн., а загалом 275\~277,02 грн. З метою забезпечення виконання [PERSON] зобовязань за договором позики від 21.08.2009р. та з урахуванням укладених додаткових угод 21.098.2009р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено та нотаріально посвідчено договір про задоволення вимог іпотеко держателя. За умовами іпотечного договору в забезпечення виконання зобовязань з повернення позивачу боргу за договором позики [PERSON] передала [PERSON] в іпотеку квартиру № 59 будинку № 8/2 по пр-ду Стадіонному в м.Харкові, загальною площею 42,5 кв.м, житловою - 27,2 кв.м. Предмет іпотеки належить [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] 15.05.2008р. та зареєстрованого в реєстрі прав на нерухоме майно 21.08.2009р. Рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 19.12.2014р. в рахунок задоволення вимог [PERSON] до [PERSON] за договором позики від 21.08.2009р. на загальну суму 275\~277,02 грн. було звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру № 59 будинку № 8/2 по проїзду Стадіонному в м. Харкові, шляхом застосування визначеної ст.38 Закону України «Про іпотеку» процедури продажу , а саме надання іпотекодержателю [PERSON] права на продаж предмету іпотеки будь-який третій особі - покупцю на його власний розсуд за ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна на момент продажу, а також стягнуто судові витрати 243,60 грн. Відповідно до довідки КП «Жилкомсервіс» встановлено, що в квартирі № 59 будинку № 8/2 по пр-ду Стадіонному в м.Харкові крім [PERSON] зареєстрований також і її чоловік [PERSON] 13.01.2015р. від імені позивача [PERSON] було направлено вимогу про добровільне звільнення квартири протягом 30-тиденного терміну. Як стало відомо позивачу згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно [PERSON] на праві власності володіє квартирою №13 будинку № 53 по вул. Тореза Марії м.Краматорськ Донецької області. З врахуванням наведеного позивач просив суд виселити відповідачів [PERSON] та [PERSON] з іпотечного майна - квартири № 59 будинку № 8/2 по проїзду Стадіонному в м.Харкові в квартиру [ADDRESS] та звільнити іпотечне майно від майна, предметів побуту і речей вжитку відповідачів. Представник позивача за довіреністю від 29.09.2014р. [PERSON] надала в матеріали справи письмову заяву розглянути справу за відсутності позивача та його представника, задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та її представники адвокат [PERSON] та за довіреністю від 04.05.2016р. [PERSON] проти позову заперечували, посилаючись на незаконність вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки через відсутність згоди органів опіки та піклування на укладення договору іпотеки, всупереч тому, що на час його укладення в квартирі № 59 будинку № 8/2 по проїзду Стадіонному в м.Харкові був зареєстрований неповнолітній син відповідачів [PERSON], 31.03.2008р. народження. За таких обставин іпотечний договір був укладений поза вимог ч.1 ст.203 ЦК України, ч.3 ст.17 Закону України «Про охорону дитинства» та ч.4 ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей». Звернення стягнення на вказаний предмет іпотеки може унеможливити користування цим приміщенням неповнолітніми дітьми відповідачів - [PERSON], 31.03.2008р. народження, та [PERSON], [INFO], які зареєстровані та мешкають в квартирі. Також вказували, що спірна квартира є єдиним житлом, що належить сімї відповідачів, посилання позивача на наявність іншої власності у [PERSON] - квартири [ADDRESS], є хибними, та підтверджується тим, що прізвище «Кузіна» відповідачка набула лише 17.11.2007р. в звязку зі вступом у шлюб, до цього мала дівоче прізвище [PERSON], народилася та весь час мешкала у м.Харкові, у приватизації житла у м.Краматорськ участі не приймала. Відповідач [PERSON] надав суду письмову заяву розглядати праву за його відсутністю. Служба у справах дітей Фрунзенського району Управління служб у справах дітей\~ Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради письмово повідомила суд про розгляд справи за відсутністю їх представника, проти задоволення позову заперечували, просили суд врахувати інтереси неповнолітніх дітей відповідачів. Зазначили, що згоди про укладання договорів іпотеки зі свого боку не надавали. Фрунзенський районний відділ у м. Харкові Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області в особі представника по довіреності від 14.01.2016 р. [PERSON] проти позову також заперечував з підстав, викладених вище. Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити. При цьому суд виходив з наступного. Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати. Судовим розглядом встановлено, що 21.08.2009р. відповідачка [PERSON] позичила у позивача [PERSON] валютні цінності на суму 15\~200 доларів США, про що того ж дня було складено нотаріально посвідчений договір позики, а.с.7-8. 14.01.2010р. відповідачка позичила у позивача валютні цінності та її загальна позика склала 17\~825 доларів США, про що було складено нотаріально посвідчену додаткову угоду до договору позики від 21.08.2009р., а.с.9. Крім того, 03.08.2010р. між сторонами було укладено нотаріально посвідчений додатковий договір №2 до договору позики від 21.08.2009р., яким визначено про запозичання [PERSON] валютних цінностей на суму 28\~255 доларів США, які вона зобовязується повернути в порядку, визначеному договором, та в строк не пізніше 21.02.2012р., а.с.10. Грошові зобовязання за вищезазначеним правочинами з боку [PERSON] належним чином виконані не були, в звязку із чим рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 09.10.2013р. на користь [PERSON] з [PERSON] було стягнуто борг 209 416,60 грн., 3% річних 9\~120,01 грн., проценти за користування чужими коштами 59\~955,49 грн., судові витрати 2\~784,92 грн., а загалом 275\~277,02 грн., а.с.11-12. Крім того, матеріали справи свідчать, що з метою забезпечення виконання [PERSON] зобовязань за договором позики від 21.08.2009р. між [PERSON] та [PERSON] 21.08.2009 р. було укладено та нотаріально посвідчено договір про задоволення вимог іпотеко держателя, а.с.13-14. За умовами вказаного договору в забезпечення виконання зобовязань з повернення позивачу боргу за договором позики [PERSON] передала [PERSON] в іпотеку квартиру № 59 будинку № 8/2 по пр-ду Стадіонному в м.Харкові, загальною площею 42,5 кв.м, житловою - 27,2 кв.м. Предмет іпотеки належить [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] 15.05.2008р. та зареєстрованого в реєстрі прав на нерухоме майно 21.08.2009р., а.с.15-16. В звязку із укладенням договору про задоволення вимог іпотекодержателя 21.08.2009р. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] 21.08.2009р. внесено відомості до єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо арешту спірної квартири, а.с.148. На підставі рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 19.12.2014р. в рахунок задоволення вимог [PERSON] до [PERSON] за договором позики від 21.08.2009р. на загальну суму 275\~277,02 грн. було звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру № 59 будинку № 8/2 по пр-ду Стадіонному в м.Харкові, шляхом застосування визначеної ст.38 Закону України «Про іпотеку» процедури продажу, а саме надання іпотеко держателю [PERSON] права на продаж предмету іпотеки будь-який третій особі - покупцю на його власний розсуд за ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна на момент продажу, а також стягнуто судові витрати 243,60 грн., а. с. 19-21. Як встановлено у судовому засіданні на час розгляду справи рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 09.10.2013р. та рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 19.12.2014р. набрали законної сили. Відповідно до положень ч.3 ст.61 ЦПК України обставини. Встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрали законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. З врахуванням наведеного, заперечення відповідачки [PERSON] щодо не укладання з її боку 21.08.2009р. з [PERSON] договору про задоволення вимог іпотеко держателя, недійсності цього правочину через відсутність на його укладення згоди органів опіки та піклування, судом до уваги не приймаються. Відповідно до довідки КП «Жилкомсервіс» встановлено, що в квартирі № 59 будинку № 8/2 по пр-ду Стадіонному в м.Харкові зареєстровані [PERSON] з 21.02.2008р., її чоловік [PERSON] з 28.04.2008р., їхні неповнолітні діти - [PERSON], 31.03.2008р. народження, з 28.04.2008р. та [PERSON], [INFO], з 28.02.2012р., а.с.76. 13.01.2015р. від імені позивача [PERSON] було направлено відповідачці за її адресою письмову вимогу про добровільне звільнення квартири, яка є предметом іпотеки, і щодо якої судом ухвалено рішення про звернення стягнення, а.с. 22-25. Вказана вимога з боку відповідачів на час розгляду справи не виконана. Частиною 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є ст. 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення. Частина 3 ст. 109 ЖК УРСР регулює порядок виселення громадян. За змістом ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ч. 3 ст. 109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення\~шляхом позасудового врегулювання на підставі договору\~всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 2 ст. 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення,\~що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Таким чином, ч. 2 ст. 109 ЖК УРСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином\~за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Отже, за змістом цих норм якщо в іпотеку передано жиле приміщення, яке було придбано не за рахунок отриманих кредитних коштів, підстави для виселення мешканців із зазначеного жилого приміщення без надання їм іншого постійного житла відсутні. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 18 березня 2015 року № 6-39цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Судом встановлено, що [PERSON] в іпотеку передано квартиру № 59 будинку № 8/2 по проїзду Стадіонному в м.Харкові, яка належить відповідачці [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] 15.05.2008р., та зареєстрованого в реєстрі прав на нерухоме майно 21.08.2009р. Таким чином,\~в іпотеку позивачу передано квартиру, яка була придбана не за рахунок отриманих у позику коштів. Посилання позивача на наявність іншої власності у [PERSON] - квартири [ADDRESS], та необхідність виселення відповідачів до вказаного житлового приміщення, належними та беззаперечними доказами не підтверджені. Судовим розглядом встановлено, що прізвище «Кузіна» відповідачка набула лише 17.11.2007р. в звязку зі вступом у шлюб, до цього мала дівоче прізвище [PERSON], народилася та весь час мешкала у м.Харкові, даних про її участь у приватизації житла у м.Краматорськ суду не надано. З врахуванням наведеного вище, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог [PERSON] про виселення відповідачів [PERSON] та [PERSON] з іпотечного майна - квартири № 59 будинку № 8/2 по проїзду Стадіонному в м.Харкові в інше житлове приміщення - квартиру [ADDRESS], та звільнення іпотечне майно від майна, предметів побуту і речей вжитку відповідачів. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed