Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-15 00:00:00

Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією 10ААВ №456099 від 11.03.2015 [PERSON] встановлена безстроково друга група інвалідності з дитинства. Відповідно до ст.38-1 ЗУ «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» (в редакції від 01.01.2012) інваліди, діти-інваліди та особи, які супроводжують інвалідів першої групи або дітей-інвалідів (не більше однієї особи, яка супроводжує інваліда або дитину-інваліда), мають право на безплатний проїзд у пасажирському міському транспорті крім метрополітену і таксі), а також всіма видами приміського транспорту. Діяльність автоперевізників в Україні регулюється ЦК України, ГК України, Законом України «Про автомобільний транспорт», постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту» від 18 лютого 1997 року № 176. Відповідно до статті 37 Закону України «Про автомобільний транспорт» пільгові перевезення пасажирів, які відповідно до законодавства користуються такими правами, забезпечують автомобільні перевізники, які здійснюють перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування. Отже, у розумінні ЗУ «Про автомобільний транспорт» ПАТ «Краматорське АТП-11410» та ТОВ «Юмвоса» є автомобільними перевізниками. Договір про організацію перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування міському, приміському та міжміському, які не виходять за межі території області (внутрішньообласні маршрути), укладається між органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування та автомобільним перевізником і вважається укладеним з моменту його підписання сторонами. (ч.1 ст.42 ЗУ «Про автомобільний транспорт») З договору №8-2012 від 31.07.2012 судом встановлено, що виконавчий комітет Краматорської міської ради в особі заступника міського голови [PERSON] з однієї сторони, та ПАТ «Краматорське АТП-11410» з другої сторони, уклали договір про перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування. Згідно п. 3.4.7 Договору перевізник зобовязався забезпечити безкоштовний проїзд пільгових категорій громадян в автобусах, працюючих у режимі маршрутного таксі, у тому числі осіб з інвалідністю ІІ групи, але не більше 2-ох чоловік, які знаходяться в салоні автобусу одночасно протягом кожного рейсу. Статтею 915 ЦК України визначено, що перевезення, що здійснюється юридичною особою, вважається перевезенням транспортом загального користування, якщо із закону, інших нормативно-правових актів або ліцензії, виданої цій організації, випливає, що вона має право здійснювати перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти за зверненням будь-якої особи. Договір перевезення транспортом загального користування є публічним договором. Відповідно до ч.2 ст.42 ЗУ «Про автомобільний транспорт» договір перевезення пасажира автобусом на маршруті загального користування укладається між автомобільним перевізником та пасажиром. Цей договір вважається укладеним з моменту придбання пасажиром квитка на право проїзду, а для осіб, які користуються правом пільгового проїзду, - з моменту посадки в автобус, а в разі запровадження автоматизованої системи обліку оплати проїзду - з моменту реєстрації електронного квитка. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Однак, позивачем не надано суду жодних належних доказів, на підтвердження того, що в період з 2012 по 2017 рік він кожного дня, мінімум два рази на день, користувався послугами маршрутних таксі, які належать перевізникам ТОВ «Юмвоса», ПАТ «Краматорське АТП-11410». Крім того, суд не приймає до уваги надані позивачем письмові скарги позивача до органів місцевого самоврядування, з приводу того, що перевізники м. Краматорська порушують його права, як особи з інвалідністю, так як зазначені скарги містять у собі лише твердження [PERSON] про те, що у маршрутних таксі йому було відмовлено у пільговому проїзді, але зазначені твердження не підтверджені квитками на проїзд, за який нібито сплатив позивач. З цього приводу суд звертає увагу, що відповідальність перевізників за порушення законодавства про автомобільний транспорт передбачена ст.60 ЗУ «Про автомобільний транспорт». Так, згідно із зазначеною статтею Закону за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за безпідставну відмову від пільгового перевезення пасажира - штраф у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Питання щодо притягнення до відповідальності перевізників вирішується посадовими посадові особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті. В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того факту, що за безпідставну відмову [PERSON] у пільговому перевезенні до перевізників ТОВ «Юмвоса», ПАТ «Краматорське АТП-11410» в період з 2012 по 2017 рік застосовувались адміністративно-господарські штрафи. Лист Державної служби України з безпеки на транспорті Управління Укртрансбезпеки у Донецькій області №179/22-17 від 16.01.2017 також не містить у собі інформації, щодо безпідставної відмови саме [PERSON] у пільговому проїзді. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відшкодування збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності і для застосування такої міри відповідальності необхідна наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки; шкоди, її розмір; причинного звязку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою; вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. Протиправною є поведінка, яка не відповідає вимогам закону, тягне за собою порушення (зменшення, обмеження) майнових прав (благ) і законних інтересів іншої особи. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. (ст.23 ЦК України) Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною 2 цієї статті. Враховуючи той факт, що під час судового розгляду не знайшов свого підтвердження у належних та допустимих доказах факт протиправної поведінки відповідачів щодо позивача, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Outcome: dismissed