Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-06 00:00:00

Звернувшись до суду з позовом, [PERSON] просить стягнути з [PERSON] державного хімічного заводу на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10 червня 2013 року по 19 серпня 2016 року у розмірі 87270,05 грн., посилаючись на те, що він з 21 грудня 1965 року по 10 червня 2013 року працював на [PERSON] державному хімічному заводі слюсарем ремонтником. 10 червня 2013 року був звільнений з підприємства за власним бажанням. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, провадиться в день звільнення. На дату звільнення заборгованість відповідача по нарахованій йому заробітній платі становила 11989,83 грн. Дана заборгованість не виплачена йому до теперішнього часу. Відповідно до ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним належних звільненому працівнику сум у строки, визначені ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація, повинні виплатити працівникові середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Тому відповідач повинен виплатити йому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10 червня 2013 року по 19 серпня 2016 року, який за його підрахунком становить 87270,05 грн. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, надавши суду заяву про повне підтримання заявлених позовних вимог та про розгляд справи у його відсутність. В наданій суду заяві позивач не заперечував проти заочного розгляду справи. Представник відповідача [PERSON] державного хімічного заводу, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявився, причини неявки не повідомив, тому суд відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України вирішує справу на підставі наявних у ній доказів (ухвалює заочне рішення). Дослідивши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що [PERSON] перебував у трудових правовідносинах з [PERSON] державним хімічним заводом з 21.07.1965 року, де з 02 квітня 2008 року працював в сірчанокислотному цеху СК-39 слюсарем ремонтником 5 розряду. Наказом № 39-к від 05 червня 2013 року був звільнений за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням з 10 червня 2013 року (а.с. 7-9). Відповідно до довідки [PERSON] державного хімічного заводу № 42 від 12 серпня 2016 року, заборгованість підприємства перед [PERSON] по виплаті заробітної плати станом на 12.08.2016 року становить 11989,83 грн. (а.с.2). Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільнення працівника виплати всіх сум, що належать від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення. Відповідно до ч.1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Пленум Верховного Суду України в п. 25 Постанови №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» розяснив, що непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, якою встановлено, що середня заробітна плата обчисляється виходячи з виплати за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата (абз.3 п.2 постанови); та передбачено, що в розрахунок середньої заробітної плати включаються всі виплати у томі розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки (абз.3 пункту 3 постанови). Відповідно до п.8 вищезазначеної постанови нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні дві місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається шляхом ділення заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд провадить шляхом множення середньоденного заробітку позивача, який за довідкою відповідача № 45 від 05 вересня 2016 року становить 105,70 грн. (а.с.17), на число робочих днів за період з 11 червня 2013 року по 19 серпня 2016 року 826 робочих днів (визначені на підставі листів Мінсоцполітики України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2013 рік» від 21.08.2012 року № 950/0/14-12/13, «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2014 рік» від 04.09.2013 року № 998/0/14-13/13, «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2015 рік» від 09.04.2014 року № 10196/0/14-14/13, «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2016 рік» від 20.07.2015 року № 10846/0/14-15/13). Таким чином, розмір середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні [PERSON] складе: 105,70 грн. х 826 робочі дні = 87308,20 грн. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за звернення фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог. Позивачем [PERSON] заявлено вимогу про стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 87270,05 грн. Тому суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь [PERSON] середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 11 червня 2013 року по 19 серпня 2016 року у розмірі 87270,05 грн. За таких обставин, позов слід задовольнити у повному обсязі. У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд присуджує стягнути з відповідача судовий збір на рахунок спеціального фонду Державного бюджету України у розмірі 1378,00 грн.

Outcome: approved