Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-02 00:00:00

Згідно позову, позивач [PERSON] перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою [PERSON] з 28 квітня 2001 року по 09 липня 2012 року. Шлюб розірвано на підставі рішення Будьоннівського районного суду м. Донецька від 27 червня 2012 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO]. За рішенням Будьоннівського районного суду м. Донецька від 20 травня 2013 року по справі 2/254/734/2013 позивачеві з відповідачки призначені аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення повноліття, починаючи з 08 лютого 2013 року. На теперішній час дитина проживає з позивачем за адресою: [ADDRESS]. Донька знаходиться на повному утриманні та вихованні позивача, оскільки відповідачка матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, не піклується про неї та не займається її вихованням. Турбуючись про здоров'я, виховання та утримання дитини, у позивача з'явилася можливість виїжджати разом з неповнолітньою донькою за кордон, зокрема до країн Російської Федерації. Білорусії, Туреччини та Арабської Республіки Єгипту, для оздоровлення, відпочинку та розширення її світогляду. На думку позивача, такі подорожі матимуть не аби яке значення для духовного та фізичного розвитку дитини, адже він матиме можливість оздоровити доньку в морській кліматичній зоні, яка є надзвичайно сприятливою для дітей такого віку. Не зважаючи на це, відповідачка безпідставно не надає згоди на виїзд дитини за межі України. При цьому жодних вагомих аргументів, які б пояснювали та обґрунтовували його відмову, вона не наводить. Вважає, що така позиція відповідачки шкодить інтересам дитини та не сприяє її всебічному та гармонійному розвитку. Позивач просить суд: - надати йому дозвіл на виготовлення проїзних документів для виїзду за кордон на дитину [PERSON] без згоди матері [PERSON]; - надати йому дозвіл на виїзд за кордон до країн Російської Федерації, Білорусії, Туреччини та Арабської Республіки Єгипту з дитиною [PERSON] до досягнення нею шістнадцятирічного віку у його супроводі без нотаріально посвідченої згоди мати [PERSON]. Сторони та треті особи, належним чином та завчасно сповіщені про час та місце розгляду справи, до суду не з'явилися. Позивач [PERSON] надав суду письмову заяву, за якою підтримав в повному обсязі вимоги за позовною заявою та підтвердив фактичні обставини, на яких вони ґрунтуються, просить справу розглянути без його участі. Відповідачка [PERSON] та треті особи про причини неявки суд не повідомили. За ухвалою суду справа розглянута за відсутності сторін та третьої особи в порядку ст. 224 ЦПК України заочно за наявних в справі доказів. На підставі досліджених доказів судом встановлені наступні фактичні обставини: Згідно копії свідоцтва про народження (а.с. 14), дитина [PERSON] народилася [INFO] від матері [PERSON] та батька [PERSON]. Шлюб між сторонами розірвано рішенням Будьоннівського районного суду м. Донецька від 27 червня 2012 року (а.с. 4-5), яке набрало законної сили 09 липня 2012 року. Дитина [PERSON] мешкає з позивачем [PERSON], що підтверджується копією довідки абонентської служби КП «Керуюча компанія Будьоннівського району м. Донецька» (а.с. 19). Вирішуючи позовні вимоги, суд виходить з наступного. Статтею 33 Конституцією України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом. За ст. 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і виїзду в Україну громадяни України» від 21 січня 1994 року № 3857-XII, постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» та Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1995 року № 231. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 визначено, зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям - громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Статтею 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Оскільки сторони у шлюбі не перебувають, і відсутні відомості про згоду відповідачки на виготовлення дитині проїзного документу, позовні вимоги в частині надання дозволу на виготовлення дитині проїзного документу для виїзду за кордон без згоди матері підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог в частині надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон дитини без згоди матері, суд виходить з того, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: коли другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджує запис про батька у свідоцтві про народження дитини, і він відсутній у пункті пропуску; коли у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким прямує громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі є відповідний запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на консульський облік в дипломатичному представництві України за кордоном; 3) у разі пред'явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій: свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; 4) довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері). Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Суд виходить з того, що відсутність згоди матері на тимчасовий виїзд дитини за кордон для оздоровлення, відпочинку та розширення її світогляду не відповідає інтересам дитини та не сприяє її всебічному та гармонійному розвитку, як духовному, так і фізичному, а відповідні доводи позивача є слушними та заслуговують на увагу. На підставі викладеного, тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу матері відповідає її найвищим інтересам, а відповідні позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved