Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-14 00:00:00

Згідно зі статтею 1046 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України). Частиною третьою статті 545 ЦК України передбачено, що наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Відповідно до частини першої статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно з частинами першою та четвертою статті 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання зобов`язання частково або в повному обсязі. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Судом встановлено, що за умовами укладеного між сторонами договору від 04 січня 2019 відповідач [PERSON] отримав у борг від позивача [PERSON] грошові кошти у розмірі 237 206 грн. 00 коп. та зобов`язався повернути їх не пізніше 04.01.2020 рівними частками. Тобто сторони уклали договір позики у простій письмовій формі. На підтвердження укладення договорів позики та факту отримання коштів відповідач написав розписку. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 530 ч. 1 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Письмових доказів, які б свідчили про повернення суми позики за договором від 04.01.2019 суду не подано. Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги в частині стягнення суми боргу у сумі 237 206 грн. 00 коп. підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог в частині стягнення 3% річних суд зазначає наступне. Приписами ст.611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. З наданої суду розписки не встановлено, що сторони встановили у договорі правові наслідки невиконання [PERSON] своїх договірних зобов`язань, але відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, встановивши, що [PERSON] прострочив виконання своїх зобов`язань перед [PERSON] за договором позики від 04.01.2020, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 3% річних підлягають задоволенню та погоджується з розрахунком позивача, а саме, що кількість днів прострочення складає з 05.01.2020 по 07.08.2020 - 215 днів; формула розрахунку С*3*Д:365:100, де - С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення. А відтак, 237 206,00*3*215:365:100 = 4 191 грн. 00 коп., що і є 3% річних за прострочку виконання зобов`язань. Отже, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами суд зазначає, що згідно квитанцій 10.08.2020 за звернення до суду з зазначеним позовом [PERSON] сплатив судовий збір у розмірі 1 420 грн. 00 коп., а відтак, враховуючи приписи ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 420 грн. 00 коп.

Outcome: approved