Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-30 00:00:00

І. Виклад позиції позивача. 15 вересня 2020 року представник позивачів адвокат Пацалова Т.В., діючи в інтересах [PERSON] та [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом до відповідачів, у якому просила встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] є однією і тією ж особою та є матір`ю позивачів; визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті його матері [PERSON] , яка померла [INFO] , на 11/50 частин домоволодіння за адресою: [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті його матері [PERSON] , яка померла [INFO] , на 11/50 частин домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовано тим, що матері позивачів [PERSON] на праві спільної часткової приватної власності належить 11/25 частин домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Після смерті [INFO] [PERSON] відкрилась спадщина, що складеться з належної їй частини вказаного домоволодіння. Спадкоємцями першої черги за законом після спадкодавця, в рівних частинах є позивачі. Частина спірного домоволодіння належить спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.07.1979 року та на підставі ухвали Народного суду Дніпровського району м. Херсона від 05.08.1980 року. Рішенням виконавчого комітету Дніпровської районної Ради народних депутатів м. Херсона від 12.06.1992 р. №95 змінено ідеальні частини співвласників домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Частину, що належить [PERSON] визначено у розмірі 44/100, що дорівнює 11/25 частинам, однак право власності на вказану частину померлою не оформлено. Крім того, в документах існує невідповідність написання прізвища позивачів та спадкодавця. Так, відповідно паспортів та свідоцтв про народження позивачів їх прізвище є « [PERSON] », прізвище матері - « [PERSON] ». Однак, в свідоцтві про смерть прізвище спадкодавця зазначено як « [PERSON] », внаслідок чого на таке ж саме прізвище заведено спадкову справу. У правовстановлюючих документах на спірне домоволодіння, які викладені російською мовою прізвище [PERSON] читається як « [PERSON] ». У встановлений законом строк для прийняття спадщини позивачі звернулись до Першої Херсонської ДНК з заявами про прийняття спадщини, однак, не оформили свідоцтва про право на спадщину. У 2019 році [PERSON] звернувся до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, однак отримав лист відмову у вчиненні нотаріальної дії №129/01 -16 від 17.01.2020 року, мотивований відсутністю необхідних документів для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Роз`яснено право вирішити зазначене питання в судовому порядку. Відповідно, [PERSON] з тих самих підстав також не може отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на вказану частину домоволодіння. У зв`язку з викладеними обставинами позивачі вимушені звернутись до суду з даним позовом. ІІ. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 23.10.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 02.12.2021 року. Витребувано докази з КП «Херсонське бюро технічної інвентаризації» ХОР та Першої Херсонської державної нотаріальної контори. 06.11.2020 року на адресу суду з ХБТИ ХОР надійшли витребувані матеріали інвентарної справи У зв`язку з ненадходженням витребуваних доказів спадкової справи підготовче засідання відкладено на 19.01.2021 року. У зв`язку з ненадходженням витребуваних доказів підготовче засідання відкладено на 22.02.2021 року, повторно направлено ухвалу про витребування доказів та лист нагадування до Першої ХДНК та БТІ ХОР. У зв`язку з ненадходженням витребуваних доказів підготовче засідання відкладено на 25.03.2021 року, в-третє направлено ухвалу про витребування доказів та лист нагадування до Першої ХДНК та БТІ ХОР. 23.02.2021 року на адресу суду з Першої Херсонської державної нотаріальної контори надійшла інформація щодо витребуваних доказів. 09.03.2021 року на адресу суду з Державного нотаріального архіву Херсонської області надійшли матеріали спадкової справи. У час призначений для розгляду справи учасники судового процесу на з`явилися, сторона позивача подала клопотання про вирішення справи без їх участі, відповідачі та третя особа у раніше поданих заявах просили справу вирішити без їх участі. Клопотання про виклик свідків представник позивачів просила залишити без розгляду. Через неявку учасників справи підготовче засідання відкладено на 19.04.2021 року. 14.04.2021 року представник позивачів [PERSON] подала клопотання про витребування доказів. За клопотанням представника позивачів [PERSON] підготовче засідання відкладено на 13.05.2021 року. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 13.05.2021 року підготовче провадження закрито та призначено розгляд справи по суті на 31.05.2021 року. У судове засідання позивачі не з`явилися, адвокат Пацалова Т.В. діючи в їх інтересах подала заяву, у якій просила розгляд справи провести без участі позивачів та їх представника, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Клопотання про виклик та допит свідків просила не вирішувати. У судове засідання представник Херсонської міської ради не з`явився, 10.11.2021 року подав заяву про розгляд справи без його участі. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, 20.11.2021 року подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилася, 20.11.2021 року подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. У судове засідання державний нотаріус Першої Херсонської державної нотаріальної контори Гудима Д.Б. не з`явився, 23.11.2021 року подав заяву про розгляд справи без його участі. Таким чином, враховуючи згоду представника позивачів, відповідачів та третьої особи про розгляд справи у їх відсутності, за наявних відомостей в матеріалах справи про належне повідомлення учасників справи про день, час та місце судового розгляду справи, суд постановив розглянути справу за відсутності учасників справи, крім того, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову тощо) не застосовувались. ІІІ. Фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст правовідносин. На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 14.07.1979 року, [PERSON] належить 1/12 частина домоволодіння [ADDRESS] . На підставі ухвали Нарсуду Дніпровського району м. Херсона від 05.08.1980 року, [PERSON] належить 39/100 частин домоволодіння [ADDRESS] . Рішенням виконавчого комітету Дніпровської районної ради народних депутатів м. Херсона від 12.06.1992 року №95 «Про зміну ідеальних часток у домоволодіннях» вирішено видати [PERSON] свідоцтво про право власності на 44/100 частин замість свідоцтва на право наслідування по закону від 21.11.1961 року 1/3 ч. на домоволодіння [ADDRESS] . Батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджено Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України №00026464179 від 27.05.2020 року. Матір`ю [PERSON] , [INFO] є [PERSON] , про що міським бюро РАГС м. Херсона 08.09.1966 року зроблено актовий запис №2816 та видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] . [INFO] померла [PERSON] , про що Херсонським міським відділом реєстрації актів громадянського стану 25.08.2000 року зроблено актовий запис №3290 та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . 28 серпня 2000 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до Першої Херсонської ДНК зі спільною заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [INFO] їх матері [PERSON] 28 серпня 2000 року заведено спадкову справу після смерті [INFO] [PERSON] , що підтверджено Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру №60295313 від 25.05.2020 року. Листом від 17.01.2020 року за вих.. №129/01-16 Першою Херсонською ДНК повідомлено [PERSON] про неможливість вчиняти таку нотаріальну дію як видача свідоцтва про право на спадщину (після смерті [INFO] [PERSON] ), оскільки право власності на житловий будинок [ADDRESS] не зареєстровано. Листом від 12.05.2021 року за вих.. №1429/02-14 Першою Херсонською ДНК повідомлено [PERSON] , який діє від імені [PERSON] на підставі довіреності, про неможливість вчиняти таку нотаріальну дію як видача свідоцтва про право на спадщину (після смерті [INFO] [PERSON] ), оскільки право власності на житловий будинок [ADDRESS] не зареєстровано. Згідно листа КП «Херсонське бюро технічної інвентаризації» ХОР №51 від 28.01.2020 року, інвентарної справи №5599, Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна індексний номер інформаційної довідки 197043871 від 21.01.2020 року власниками житлового будинку [ADDRESS] є: [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] (11/25 частин документи не оформлені); [PERSON] . ІV. Оцінка Суду. Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). При вирішенні цивільного спору суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. За приписами ЦК України юридичні факти це факти з якими закон пов`язує виникнення, зміну або припинення правовідносин. Згідно з роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вимога про встановлення факту, що має юридичне значення, розглядається, якщо такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Пунктом 7 зазначеної Постанови передбачено, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. За правилами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Рішенням Європейського Суду з прав людини у справі «Ушаков та Ушакова проти України» від 18.06.2015 року (остаточне - 18.09.2015 року), в пункті 78 зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою…». Судом встановлено, що юридичний факт, який просять встановити позивачі, мають для них юридичне значення, а саме право на отримання спадщини, що прямо передбачено цивільним законодавством та не порушує прав та інтересів інших осіб, в тому числі прав відповідачів, а встановити факт родинних відносин між позивачами та померлою [PERSON] , [INFO] інакше як у судовому порядку неможливо. Аналізуючи в сукупності обставини справи в контексті законів, інших норм права, надані сторонами докази, виходячи з стандарту доказування «баланс вірогідностей» (BENDERSKIY v. Ukraine 15.11.2007 р., J.K. AND OTHERS v. SWEDEN 23.08.2016 р.), суд вважає позовні вимоги в частині встановлення юридичного факту такими, що не викликають сумніву і є достатніми для встановлення факту, що [PERSON] , [INFO] є матір`ю [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Щодо позовних вимог про визнання права власності в порядку спадкування за законом суд виходить з наступного. Положеннями ч. 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. За приписами ч. 1 ст. 67 Закону України «Про нотаріат», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. Згідно з роз`ясненнями, які викладені в п. 23 постанови Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Згідно роз`яснень, викладених в пункті 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. З матеріалів справи встановлено, що позивачам нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Відмова обумовлена відсутністю документів, які підтверджують право власності спадкодавця на частку житлового будинку [ADDRESS] . Згідно Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України «Про власність», Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах, і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31.10.1975 року та іншими нормативними актами. У разі відсутності документів, що підтверджують право власності спадкодавця на житловий будинок, або відсутності державної реєстрації права власності необхідно з`ясувати причини відсутності правовстановлюючих документів, державної реєстрації права власності або документів на забудову. У разі недотримання спадкодавцем вимог законодавства щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно судами може визнаватись у порядку спадкування право на забудову, право на будівельні матеріали та інше у відповідності зі встановленим судом правовим режимом спірного майна. Відповідно до пунктів 4, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» у приватній власності громадян можуть перебувати жилі будинки, збудовані на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці або придбані на законних підставах. Право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній йому в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Дніпровської районної ради народних депутатів м. Херсона від 12.06.1992 року №95 «Про зміну ідеальних часток у домоволодіннях» вирішено видати [PERSON] свідоцтво про право власності на 44/100 частин замість свідоцтва на право наслідування по закону від 21.11.1961 року 1/3 ч. на домоволодіння [ADDRESS] . Однак, матеріали інвентарної справи №5599 на житловий будинок [ADDRESS] не містять інформації про видачу [PERSON] свідоцтва про право власності на 44/100(11/25) частин домоволодіння. Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За приписами частин 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно з частинами першою, другою статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу (стаття 1258 ЦК України). За приписами ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини ( ч.1 ст.1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст. 1269 ЦК). Заява про прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини особисто. Досліджена у судовому засіданні копія матеріалів спадкової справи, що відкрита після смерті [INFO] [PERSON] підтверджує, що її сини (позивачі у справі) звернулися у встановлений законом шести місячний строк до Першої Херсонської ДНК зі спільною заявою про прийняття спадщини за законом, а тому є такими, що не пропустили строк на прийняття спадщини, що відкрилась після смерті їх матері у розумінні ч.1 ст.1269 ЦК України. Отже, позивачі як спадкоємці І черги за законом на спадщину, що відкрилась після смерті їх матері, з урахуванням визначеної законом рівності часток між всіма спадкоємцями та відсутності підстав та обставин відступити від їх рівності у спадщині, мають право по 1/2 частині у спадковому майні - житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель і споруд, що належав на час смерті спадкодавцю. За таких обставин, дослідивши обставини справи в межах наданих сторонами та досліджених в судовому засіданні доказів, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання за [PERSON] у порядку спадкування за законом після смерті [INFO] [PERSON] , [INFO] право власності на спадкове майно, а саме на 11/50 частин будинку [ADDRESS] ; за [PERSON] у порядку спадкування за законом після смерті [INFO] [PERSON] , [INFO] право власності на спадкове майно, а саме на 11/50 частин будинку [ADDRESS] . Заходи забезпечення позову (заяви). Заходи забезпечення позову (заяви) судом не застосовувалися. VI. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позивачами не заявлено вимогу про стягнення судових витрат з відповідачів. На підставі викладеного,

Outcome: approved