Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-22 00:00:00

Звернувшись до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] просить:надати їй дозвіл на оформлення та виготовлення відповідних документів (паспорту для виїзду за кордон) для тимчасового виїзду та дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України до Російської Федерації - м. Великий Новгород, неповнолітньому [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу батька [PERSON], [INFO], на період з 15.09.2016 року по 15.09.2017 року, посилаючись на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. Від шлюбу мають малолітню дитину [PERSON], [INFO]. Шлюб між нею та відповідачем розірваний 08 лютого 2013 року. З того часу вона з дитиною мешкає окремо від чоловіка. Відповідач участі у вихованні дитини не приймає, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Батьківських прав відповідача вона не позбавляла, так як розумує, що у дитини має бути батько. Раніше вони підтримували зв'язок з відповідачем, проте з початку АТО будь-який зв'язок з відповідачем відсутній. 29 травня 2014 року відповідач надав нотаріально посвідчену згоду на виїзд дитини за межі України строком дії до 01 вересня 2015 року. В теперішній час має намір виїхати з дитиною до Російської Федерації до м. Великий Новгород для тимчасового відвідування родичів. Проте, внаслідок відсутності дозволу відповідача не може здійснити свої плани. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, надавши суду заяву про повне підтримання позовних вимог та про розгляд справи у її відсутність. В наданій суду заяві позивач не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] будучи згідно з ч.3 ст. 76 ЦПК України належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, причини своєї неявки суду не повідомив, тому суд, на підставі ч.1 ст. 224 ЦПК України вирішує справу на підставі наявних у ній доказів (ухвалює заочне рішення). Дослідивши всі обставини у справі та перевіривши їх доказами, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що 13 травня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Слов'янську Слов'янського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], про що в Книзі реєстрації шлюбів 13 травня 2011 року зроблено відповідний актовий запис за № 164 (а.с.8). Рішенням Слов'янського міського суду Донецької області від 08 квітня 2013 року, яке набрало чинності 13 квітня 2013 року, шлюб між сторонами розірвано (а.с.9). Сторони мають малолітню дитину [PERSON], [INFO] (а.с.10), який проживаєз матір'ю (а.с.12). Позивач, турбуючись про виховання та розвиток дитини, має бажання та можливість виїхати до Російської Федерації до м. Великий Новгородз метою підтримання родинних зв'язків з родичами відповідача. Однак, отримати згоду батька на тимчасовий виїзд дитини за кордон позивач не може, у зв'язку із відсутністю будь-якого зв'язку із відповідачем. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 1 ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Статтею 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Отже, суд приходить до висновку, що бажання позивача отримати дозвіл на тимчасовий виїзд до Російської Федерації для підтримання родинних відносин повністю узгоджується з її правами та обов'язками покладеними на неї Сімейним кодексом України та Конвенцією про права дитини, і ніяким чином не порушує права та не позбавляє відповідача можливості виконувати свої обов'язки щодо сина. Стаття 33 Конституції України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Стаття 313 ЦК України передбачає, що особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Правила перетинання держаного кордону громадянами України, затверджені постановою КМУ від 27.01.1995 року № 57 зі змінами і доповненнями, передбачають, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого в батьків. Положеннями Правил оформлення і видачі паспорту громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, встановлено, що виїзд неповнолітніх громадян за межі території України здійснюється за одним із документів, серед яких зазначено проїзний документ дитини. Пунктом 18 цих Правил закріплено, що оформлення проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина. У разі заперечень одного з батьків документ може бути оформлений на підставі рішення суду. З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд малолітнього [PERSON] за межі України для тимчасового перебування, а також враховуючи те, що тимчасовий виїзд малолітньої дитини разом з матір'ю за кордон для підтримання родинних зв'язків відповідає інтересам дитини, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог [PERSON] у повному обсязі, тобто не тільки в частині надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі України до Російської Федерації, але й у частині надання дозволу на виготовлення дитині проїзного документу для виїзду на кордон без згоди батька. На підставі ст. 33 Конституції України, ст. 313 ЦК України, постанови КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», постанови КМУ від 31.03.1995 року № 231 «Про затвердження Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення»,

Outcome: approved