Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-22 00:00:00

Звернувшись до суду з позовом та уточнивши заявлені позовні вимоги (а.с. 62-64), [PERSON] просить: - визнати виконавчий напис від 03 липня 2017 року, вчинений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим Артемом Анатолійовичем таким, що не підлягає виконанню; - стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на його користь суму незаконно утриманих коштів в розмірі 977,48 грн.; - стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на його користь 2000,00 грн. витрат на правничу допомогу та 960,00 грн. витрат по сплаті судового збору, - посилаючись на те, що 03 липня 2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. було вчинено виконавчий напис, яким пропонується стягнути з нього суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 116 936,81 грн., в тому числі: заборгованості за кредитом в сумі 16077,68 грн., заборгованість за процентами - 91750,68 грн., заборгованість за пенею та комісією - 3063,84 грн., штраф (фіксована частина) - 500,00 грн.; штраф (відсоток від заборгованості) - 5544,61 грн. У виконавчому написі встановлюється, що ця сума є безспірною та напис вчинений у відповідності до ст.ст. 87,88, 89 Закону України «Про нотаріат» та постанови КМУ № 1172 від 29 червня 1999 року, та ця заборгованість стягується за період з 09 квітня 2010 року по 30 квітня 2017 року. Вважає, що виконавчий напис вчинено із порушення норм законодавства, та порушує його права з огляду на таке. Відповідно до статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум, або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємства, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Для вимоги про стягнення заборгованості за кредитними договорами Законом встановлено трирічний термін, а згідно із виконавчим написом заборгованість стягується за період з 09 квітня 2010 року по 30 квітня 2017 року. За цих обставин нотаріус не має права вчиняти виконавчий напис, оскільки виконавчий напис вчиняється поза строками позовної давності, які встановлені статтею 258 ЦК України. Постановою КМУ від 26 червня 1999 року № 1172 затверджено Перелік документів за якими стягнення проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Так, цією постановою передбачено стягнення у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса про стягнення заборгованості за нотаріально засвідченими угодами (п.1 постанови) та стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних правовідносин (п.2 постанови), тощо. Крім того, виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість, як встановлено Порядком вчинення нотаріальних дій, а саме: Пунктом 1.1 та 1.2 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства Юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 (далі - Порядок) встановлено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Відповідно до п.п.5.1, 5.2, 5.3 Глави 16 Порядку, виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість. Якщо виконавчий напис не вміщується на документі, що встановлює заборгованість, він може бути продовжений чи викладений повністю на прикріпленому до документа спеціальному бланку нотаріальних документів. Якщо за борговим документом необхідно провести стягнення частинами, виконавчий напис за кожним стягненням може бути зроблений на копії документа або на виписці з особового рахунку боржника; у цих випадках на оригіналі документа, що встановлює заборгованість, робиться відмітка про вчинення виконавчого напису і зазначаються, за який строк і яка сума стягнута, дата і номер за реєстром нотаріальних дій. Але як вбачається із виконавчого напису від 03 липня 2018 року вчиненого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. виконавчий напис вчинений на окремому листі, а не на документі, що посвідчує заборгованість та навіть документ, який встановлює наявність заборгованості не прикріплений до виконавчого напису), що є порушенням п.п. 5.1,5.2,5.4 Порядку. Крім того, вважає незаконним нарахування пені та штрафів після 14 квітня 2014 року з огляду на положення Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». На підставі викладеного вважає, що виконавчий напис вчинено з порушенням норм статей 87,88,89 Закону України «Про нотаріат», пунктів 1 та 2 постанови КМУ № 1172 від 29 червня 1999 року, пунктів 1.1,1.2,5.1,5.2,5.3 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства Юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 та підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Більш того, бухгалтерією підприємства де він працює вже було проведено відрахування із заробітної плати в сумі 977,48 грн., в рахунок виконання виконавчого напису, та він вважає, що в даному випадку ця сума повинна бути стягнута з відповідача, оскільки виконавчий напис винесено з порушенням вимог Закону. Також ним понесені витрати на правничу допомогу в сумі 2000,00 грн., що підтверджується договором про надання правничої допомоги та квитанцією про сплату послуг адвоката, які підлягають відшкодуванню з відповідача. Позивач [PERSON] у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав повністю з підстав, наведених у позовній заяві, просив позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача Захаров М.І. у судове засідання не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи у його відсутність (а.с.79), а також відзив на позовну заяву (а.с.49-50), в якому позовні вимоги [PERSON] не визнав у повному обсязі, пославшись на те, що 09 квітня 2010 року між сторонами було укладено кредитним договорів, відповідно до якого [PERSON] був наданий кредит. Позивач в свою чергу зобов'язався повернути кредитні кошти зі сплатою процентів за користування кредитом, а також інших платежів, згідно умов і правил. Позивач звернувся до суду з позовом про визнання виконавчого напису приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва А.М., вчинений 03 липня 2017 року, про стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості у сумі 116936,81 грн. таким, що не підлягає виконанню, оскільки за міркуванням позивача заборгованості не є безспірною. Вважає, що виконавчий напис вчинений нотаріусом з дотриманням ст. ст. 87,88 ЗУ «Про нотаріат» та п 3.1, 3.2 гл. 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», на підставі наданих банком документів, що підтверджують безспірність заборгованості, оскільки виконавчий напис вчинено на підставі оригіналу кредитного договору та виписки про рух кошті, що є первинним документом. Нотаріус при вчинення виконавчого напису не перевіряє безспірність заборгованості, не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність документів з урахуванням положень Переліку, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку. Таким чином, слід встановити, чи банком нотаріусу надано всі необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20.05.2015 року № 6-158цс15, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Виконавчий напис вчинений з дотриманням чинного законодавства на підставі наданих банком документів, що підтверджують безспірність заборгованості. ПАТ КБ «Приватбанк» надано обґрунтований розрахунок заборгованості в якому відображено всі проплати які надходили на погашення заборгованості та міститься вся наявна заборгованість за кредитним договором. Позивачем не доведено факт належного виконання своїх зобов'язань за кредитним договором та не додано відповідний розрахунок суми заборгованості, яким частково або повністю спростований розрахунок банку, тому просив у задоволенні вимог відмовити в повному обсязі. Третя особа приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв А.А., будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи (а.с.82), у судове засідання не з'явився, письмових пояснень на позовну заяву [PERSON] не надав. Представник третьої особи Костянтинівського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Донецькій області, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи (а.с.74), у судове засідання не з'явився, письмових пояснень на позовну заяву [PERSON] не надав. Дослідивши всі обставини у справі та перевіривши їх доказами, суд вважає позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 03 липня 2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. був вчинений виконавчий напис про стягнення з [PERSON], [INFO], на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» невиплачених в строк відповідно до умов Кредитного договору від 09 квітня 2010 року та Розрахунку заборгованості за договором станом на 30 квітня 2017 року, грошових коштів у сумі 116 936,81 грн., з урахуванням: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 16077,68 грн.; заборгованості за процентами у розмірі 91750, 68 грн.; заборгованості з комісії та пені у розмірі 3063,84 грн.; заборгованості по штрафам (фіксована частина) у розмірі 500,00 грн. Стягнення здійснюється за період з 09 квітня 2010 року по 30 квітня 2017 року (а.с.6). Постановою державного виконавця Костянтинівського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Донецькій області від 19.10.2017 року відкрито виконавче провадження № 54950833, на підставі виконавчого напису № 5576 від 03.07.2017 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» боргу 116936,81 грн. (а.с.7). Згідно із довідкою виконавчого комітету Костянтинівської міської ради № 62 від 07 грудня 2017 року (а.с.65) із заробітної плати [PERSON] за листопад 2017 року утримано 977,48 грн. на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» згідно із виконавчим написом № 5576 від 03.07.2017 року та перераховано платіжним дорученням від 01 грудня 2017 року № 711 на р/р [NUMBER], МФО 305299, ЄДРПОУ 14360570, отримувач ПАТ КБ «ПриватБанк». Вчинення виконавчого напису нотаріусом регулюється главою 14 Закону України «Про нотаріат», постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», а також Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5(далі - Порядок). Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов'язаннями, встановлено такі документи: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Статтею ст. 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Як вбачається з виконавчому напису, строк, за який провадиться стягнення з 09.04.2010 року по 30.04.2017 року. Тобто, строк з якого у стягувача виникло право примусового стягнення боргу слід рахувати саме з 09.04.2010 року. Цей висновок суд робить із загального правила визначення початку перебігу позовної давності, визначеного ст.261 ЦК України від дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. Зазначене свідчить, що нотаріус, в порушення вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та п.3 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, здійснив виконавчий напис поза межами встановленого трирічного строку. Крім того, в порушення п.п. 5.1,5.2,5.3 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства Юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 виконавчий напис вчинений на окремому листі, а не на оригіналі документу, що посвідчує заборгованість та оригінал документу, який встановлює наявність заборгованості не прикріплений до виконавчого напису. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, статей 50,87,88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей87,88 Закону України «Про нотаріат»у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Зазначена правова позиція викладена у висновку Верховного Суду України, що викладений в постанові від 05.07.2017 року. Статтею 81 ЦПК України обов'язок доказування в подання доказів покладено на сторони. Відповідачем не було надано суду доказів безспірності заборгованості, за наявності якої було б можливим вчинення виконавчого напису. Крім того, суд погоджується з доводами позивача та вважає протиправним нарахування відповідачем неустойки (пені та штрафів), виходячи з такого: 02 вересня 2014 року Верховною Радою України прийнято Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», який набув чинності з 15 жовтня 2014 року (далі - Закон № 1669 -УП). Відповідно до ст.2 Закону № 1669-УП на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому КМУ переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особа підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому КМУ переліку, де проводилася антитерористична операція (ч.1). Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції (ч.2). Відповідно до ч.ч.1,2,3 ст.11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1669 -УП цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування і втрачає чинність через шість місяців з дня завершення антитерористичної операції, крім пункту 4 ст.11 «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону. На виконання абзацу 3 п.5 ст.11 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 р. № 1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 р. № 1079-р зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 р. у № 1053 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція». 02 грудня 2015 року Кабінетом Міністрів України прийнято розпорядження № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України». Пунктом 1 та 3 вказаного Розпорядження, затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком та визнано такими, що втратили чинність: розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція»; розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079 «Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053». Як встановлено судом, позивач [PERSON] зареєстрований у м. Костянтинівка Донецька область, яке відповідно до розпоряджень КМУ від 30.10.2014 р. та від 02.12.2015 р. входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснюваласьантитерористична операція. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, а тому виконавчий напис слід визнати таким, що не підлягає виконанню із поверненням на користь позивача стягненого за виконавчим написом у розмірі 977,48 грн. Згідно із ст. 141 ЦПК України, суд присуджує стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 960,00 грн. (640,00 грн. (а.с.1)+320,00грн (а.с. 13) = 960,00 грн). Вирішуючи питання щодо покладення на відповідача обов'язку по відшкодуванню позивачу витрат на правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн., суд прийшов до таких висновків. Згідно із ст. 137 ЦПК України, витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч.1). Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат ( п.2 ч.2) Відповідно до п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог відшкодування таких витрат. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн., позивачем надані: Договір від 20 листопада 2017 року про надання правової допомоги (а.с.27), квитанція про перерахування коштів від 30 листопада 2017 року (а.с.29), ордер серії АА № 111065 (а.с.39). Відповідно до Договору від 20 листопада 2017 року адвокат Баринова Л.А. надала [PERSON] послуги (консультаційні) з приводу звернення до Костянтинівського міськрайсуду за позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, підготовка позовної заяви до суду. Сума договору дві тисячі грн. Проте, розрахунку таких витрат, акту приймання - передачі наданих послуг позивачем не надано. Крім того, з квитанції про перерахування коштів від 30 листопада 2017 року (а.с.29) не можливо встановити призначення платежу. За таких обставин, суд вважає, що відсутні законні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у зв'язку із відсутністю належних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Outcome: approved