Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-15 00:00:00

Згідно позовної заяви [PERSON], 23 січня 1995 року помер свекор позивача [PERSON], після його смерті відкрилась спадщина на земельну ділянку загальною площею 5,76 га (5,12 га та 0,64 га), які розташовані на території Голосківської сільської ради Летичівського району та призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. За життя [PERSON], а саме 07 грудня 1994 року, склав заповіт яким все своє майно заповів позивачу [PERSON] Заповіт не змінений і не скасований. Позивач з сином [PERSON] - [PERSON], який помер 02 липня 1993 року, перебувала в шлюбі з 1973 року до дня його смерті. При зверненні до нотаріуса щодо оформлення спадкового майна було відкрито спадкову справу і позивач успадкувала ? частину житлового будинку з надвірними будівлями та господарськими спорудами, що знаходиться по вул. Квітнева, 8 в с. Голосків Летичівського району про що видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 17 березня 2011 року. У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку позивачу нотаріусом було відмовлено у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа. Оригінал державного акта на право приватної власності на землю було втрачено, тому про втрату вказаного документа було подано відповідне оголошення в Летичівській газеті 09 жовтня 2015 року. Враховуючи те, що без оригінала державного акта на право приватної власності на землю немає можливості одержати свідоцтво про право на спадщину позивач просить визнати за нею [PERSON] право власності на земельні ділянки загальною площею 5,76 га, (5,12 га та 0,64 га), призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовані на території Голосківської сільської ради Летичівського району, як на спадкове майно після смерті 23 січня 1995 року [PERSON] В назване судове засідання позивач та її представник не зявилися, згідно поданої заяви представник позивача просить справу розглядати у їх відсутність, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник Голосківської сільської ради Летичівського району в судове засідання не зявився, згідно поданих заяв просять справу розглядати у їх відсутність, не заперечують проти задоволення позовних вимог, викладені в позовній заяві факти відповідають дійсним обставинам справи. Дослідивши докази по справі суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Згідно ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За положеннями ст.ст. 57, 58 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції 2003 року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. В п. 1, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного Кодексу Української РСР (ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст.ст. 524, 525, 534, 548, 549, 553 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом; часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця; кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом; для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини; визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини; спадкоємець за законом або за заповітом вправі був відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважалося, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчить про прийняття спадщини (ст. 549 Кодексу). Так, згідно паспорта громадянина України [PERSON] народилася 22 грудня 1948 року в ст. Миколаївка Старооскольського району Белгородської області. Відповідно до свідоцтва про одруження, виданого Голосківською сільською радою Летичівського району Хмельницької області, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], 08 квітня 1973 року одружились, після одруження прізвище дружини «Коваль». Згідно свідоцтва про смерть [PERSON] помер 01 липня 1993 року у віці 45 років в м. Хмельницькому. Із заповіту від 07 грудня 1994 року, посвідченого секретарем виконкому Голосківської сільської ради Летичівського району, вбачається, що [PERSON] на випадок своєї смерті все своє майно заповів [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про смерть [PERSON] помер 23 січня 1995 року у віці 81 рік в с. Голосків Летичівського району. Із свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17 березня 2011 року вбачається, що на підставі заповіту, посвідченого секретарем Голосківської сільської ради, реєстр №42 від 07 грудня 1994 року, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON], [INFO], який помер 23 січня 1995 року, є [PERSON], [INFO] Спадщина, на яку видане це свідоцтво, складається з ? частини житлового будинку з надвірними будівлями та господарськими спорудами за №8, що знаходиться в с. Голосків Летичівського району Хмельницької області по вул. Квітневій. В електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно зареєстровано 05 квітня 2011 року, про що наявна відповідна відмітка. Державним нотаріусом Летичівської державної нотаріальної контори листом від 27 травня 2015 року [PERSON] повідомлено, що вона не може оформити спадщину після смерті [PERSON], який помер 23 січня 1995 року, на право власності на земельну ділянку площею 5,76 га, що розташована на території Голосківської сільської ради Летичівського району у звязку з тим, що відсутній правовстановлюючий документ, рекомендовано звернутись до суду для визнання права власності на вказане майно. 24 червня 2015 року Голосківською сільською радою Летичівського району зроблено Витяг із акту розподілу земельних часток (паїв) між власниками земельних сертифікатів по Голосківській сільській раді Летичівського району Хмельницької області від 19 січня 1999 року згідно якого [PERSON] був у списку власників земельних сертифікатів згідно з розподілом земельних часток (паїв) із земель колективної власності КСП «Україна» Летичівського району Хмельницької області: земельна ділянка №840, сертифікат №046670, загальна площа 5,76 га, з них ділянки: №1 5,12 га, №2 0,64 га. [PERSON] з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки станом на 01 січня 2015 року, що видані Відділом Держземагенства у Летичівському районі Хмельницької області 14 липня 2015 року вбачається, що за [PERSON] зареєстровані земельні ділянки площею 5,12 га та 0,64 га, які розташовані на території Голосківської сільської ради Летичівського району та призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, нормативна грошова оцінка становить відповідно 78512,10 грн., 15047,53 грн. Із архівної копії Державного акта на право приватної власності на землю серія IV-ХМ №046670 від 22 січня 1999 року вбачається, що [PERSON] на підставі рішення Голосківської сільської ради від 19 січня 1999 року передана у приватну власність земельна ділянка площею 5,76 га, яка розташована на території Голосківської сільської ради, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. На плані зовнішніх меж земельної ділянки вказано, що ділянка №1 5,12 га, ділянка №2 0,64 га. Відповідно до оголошення в «Летичівській газеті» №78-79 від 09 жовтня 2015 року втрачений державний акт, виданий 22 січня 1999 року Голосківською сільською радою Летичівського району Хмельницької області на підставі рішення сільради від 19 січня 1999 року, у відповідності до якого, [PERSON] набув права власності на земельні ділянки загальною площею 5,76 га (5,12 га та 0,64 га), що призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовані на території Голосківської сільської ради, вважати недійсним. З листа Летичівської державної нотаріальної контори від 09 грудня 2015 року вбачається, що після смерті [PERSON], який помер 23 січня 1995 року, відкрита спадкова справа №103-2011 від 17 березня 2011 року. Видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом [PERSON] на ? частину житлового будинку. Заповіт складено на все майно, р. №42 від 07 грудня 1994 року. Таким чином досліджені докази в їх сукупності та взаємному звязку дають суду підстави для висновку, що 23 січня 1995 року спадкодавець [PERSON] помер, після його смерті 22 січня 1999 року було видано державний акт про право приватної власності на землю на його імя на земельну ділянку 5,76 га, оскільки згідно акту розподілу земельних часток (паїв) між власниками земельних сертифікатів по сільській раді він був в списку власників земельних сертифікатів КСП згідно з розподілом земельних часток (паїв) із земель колективної власності - земельна ділянка загальною площею 5,76 га, з них ділянки: №1 5,12 га, №2 0,64 га. Про те, що за спадкодавцем зареєстровані 2 земельні ділянки також зазначено і у [PERSON] з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки Відділу Держземагенства. Отже, органами державної влади та місцевого самоврядування визнається, що [PERSON] є власником тієї земельної ділянки, на яку було видано державний акт. Разом з тим, оригінал даного документа було втрачено про що подане відповідне оголошення в газеті. Враховуючи те, що позивач [PERSON] є спадкоємцем [PERSON] згідно складеного ним заповіту від 07 грудня 1994 року та свої права як спадкоємець оформила 17 березня 2011 року на ? частку житлового будинку з надвірними будівлями та господарськими спорудами, про що отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом, тобто спадщину прийняла, однак не може оформити свої спадкові права на земельну ділянку в звязку з відсутністю правовстановлюючого документа і нотаріусом їй рекомендовано звернутись до суду для визнання права власності на вказане майно, тому суд вважає, що її права підлягають захисту шляхом визнання за нею права власності в порядку спадкування по заповіту на вказану земельну ділянку. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи вказані обставини, визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved