Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-31 00:00:00

Згідно уточненої позовної заяви (а.с.58-60) 29.06.2006 р. між Публічним Акціонерним Товариством [PERSON] «Приватбанк» та [PERSON] був укладений Договір б/н. Згідно з умовами договору Банком передано відповідачу кредитну карту зі строком дії до 06/10 з встановленим початковим кредитним лімітом на суму 20000 грн. в обмін на зобов`язання позичальника по поверненню кредиту, сплати процентів в обумовлені в заяві та Умовах про надання споживчого кредиту фізичним особам строки. Згідно з умовами Кредитного договору б/н позичальник зобов`язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені Тарифами та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлена відповідальність за порушення строку повернення кредиту та процентів за користування ним. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, однак позичальник взяті на себе зобов`язання за договором належним чином до сьогодні не виконав у зв`язку із чим розмір простроченої [PERSON] заборгованості по кредиту перед ПАТ КБ «Приватбанк» складає 18283,29 грн. станом на 23.07.2015 р. Позивач вважає, що датою 06/10 визначено кінцеву дату для здійснення позичальником останнього щомісячного платежу по погашенню кредиту в розмірі та в строки, встановлені Тарифами при відсутності порушень по сплаті та простроченої заборгованості, а не кінцевий термін спливу виконання своїх грошових зобов`язань за Кредитним договором б/н та припинення зобов`язань в цілому. Також позивач зазначив, що на його думку у випадку неналежного виконання позичальником зобов`язань по Кредитному договору та наявності простроченої заборгованості по кредиту, зобов`язання сплатити відсотки за час фактичного користування кредитними коштами у позичальника виникає щомісячно, тим самим, позовна давність за вимогами кредитора про повернення процентів за користування кредитом, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. На підставі викладеного позивач просить стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість по відсоткам за договором б/н від 29.06.2006 р. нарахованих на прострочену заборгованість по кредиту за період з 23.07.2012 р. по 23.07.2015 р. у розмірі 33214,65 грн. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. Відповідач та його представник позов не визнали та у судовому засіданні заявили, що просять про застосування позовної давності до вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором. Вислухавши пояснення сторін та вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. 29.06.2006 р. між Публічним Акціонерним Товариством [PERSON] «Приватбанк» та [PERSON] був укладений Договір б/н. Згідно умов договору позивачем була отримана кредитна картка зі строком дії до 06/10 з встановленим початковим кредитним лімітом на суму 20000 грн. Позичальник, в свою чергу, зобов`язувався здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені Тарифами та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом. При укладанні кредитного договору сторони встановили як строк дії договору 12 місяців з моменту підписання, якщо в цей час ні одна із сторін не проінформує іншу про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на той же строк (п.9.12 Умов), так і строки виконання зобов`язань за щомісячним погашенням платежів. Строк виконання кожного щомісячного зобов`язання згідно із ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ст. 253 ЦК України). Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч.4 ст. 267 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила ( ч.1 ст. 261 ЦК України). Так, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання ( ч.5 ст. 261 ЦК України). При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у розмірі та в строки, визначені договором, і щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом, а також сплатити пеню за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування ним. Таким чином, враховуючи, що за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватися позичальником частинами кожного місяця, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного з цих зобов`язань. Згідно наданого розрахунку заборгованості встановлено, що з карти відповідача [PERSON] востаннє була списана сума у погашення відсотків 01.07.2008 року, після чого він припинив виконувати щомісячні зобов`язання з погашення кредиту та процентів за користування кредитом у зв`язку із чим у нього утворилась заборгованість за кредитним договором. Позивач же звернувся до суду з позовом лише 15.07.2015 року. Таким чином, аналізуючи умови договору сторін і зміст зазначених правових норм, суд прийшов до висновку, що у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі №6-116 цс13 та від 18 червня 2014 року у справі №6-61 цс14. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позивачем пропущено строк позовної давності, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити. Доводи представника позивача про відсутність підстав для застосування наслідків спливу позовної давності суд вважає безпідставними.

Outcome: dismissed