Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-23 00:00:00

Звернувшись до суду з позовом, [PERSON] просить: - стягнути з ВД ФССНВ в Микитівському районі м. Горлівки на його користь суму моральної шкоди, спричиненої професійним захворюванням, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, у розмірі 15 000,00 грн., - стягнути з ДП «Артемвугілля» на його користь суму моральної шкоди, спричиненої йому каліцтвом, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, в розмірі 15 000,00 грн., посилаючись на те, що він тривалий час працював та працює на підприємстві вугільної промисловості «Шахта ім. А.І. Гайового» ДП «Артмевугілля» на різних посадах з повним робочим днем у шахті. В умовах впливу шкідливих факторів працював 25 років. Виконувана ним робота відносилась та відноситься до робіт зі шкідливими та важкими умовами праці, внаслідок чого у нього розвинулись професійні захворювання. Після проходження лікування в Донецькій обласній клінічній лікарні профзахворювань йому встановлений діагноз хронічна вертеброгенна попереково - крестцова радикулопатія з лівостороннім больовим м'язово- тонічним синдромом та було складено повідомлення за формою П-3 про професійне захворювання. На підставі результатів розслідування хронічного професійного захворювання був складений акт від 27.01.2003 року розслідування хронічного професійного захворювання. В акті зазначено, що причиною професійних захворювань, які виявлені у нього, є тривалий багатократний вплив вібрації та шуму, фізичних навантажень, навантажень на опорно-рухливий апарат та перефиричну нервову систему. Відповідно до виписки з акту огляду МСЕК від 05.05.2003 року йому вперше встановлено 50 % втрати професійної працездатності довічно та визнано інвалідом третьої групи. Працюючи на «Шахті ім. А.І. Гайового» з ним стався нещасний випадок. Згідно акту Н-5 проведення розслідування нещасного випадку, що стався 05.01.2013 року під час перевірки ведення ремонтних робіт вугільного перевантажувача на вугільному складі, йому було травмовано другий та третій пальці лівої руки з діагнозом «Травматична ампутація нігтьової фаланги III пальця, забій II пальця лівої кисті». З цього приводу він був направлений на МСЕК, де 13.05.2013 року йому вперше по цій травмі встановлено 15 % втрати професійної працездатності довічно. За сукупністю 65 % (повторно 50 % хронічна радикулопатія та 15 % - вперше трудове каліцтво) безстроково. Він завжди він активний спосіб життя, однак у зв'язку з отриманими професійними захворюваннями він змушений був відмовитися від нього, що відбилось на зв'язку з оточуючими. Він зазнає фізичного болю, у нього обмежена рухова активність, він змушений відмовитися від активного відпочинку із сім'єю, мало уваги приділяє облаштуванню побуту, сім'ї. Він постійно відчуває болі у ліктях та суглобах рук, які загострюються при зміні погодних умов чи виконанні робіт, пов'язаних з навантаженням на руки. Він постійно має потребу у лікуванні, його життя повністю залежить від ліків. Моральні страждання пов'язані напряму з фізичним станом та полягають у постійному душевному хвилюванні, оскільки він переживає за стан свого здоров'я, яке є для нього значною цінністю, психологічному хвилюванні, оскільки він став інвалідом та втратив 65% своєї працездатності. Виходячи зі ступеню фізичних та моральних страждань, спричинених йому відповідачами, моральну шкоду оцінює в 30000 грн. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, надавши суду заяву про повне підтримання заявлених позовних вимог та про розгляд справи у його відсутність. Представник відповідача ВД ФССНВ в Микитівському районі м. Горлівки за довіреністю Сазонова М.О. у судовому засіданні позов не визнала за наступних підстав: Відповідно до п.3 ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань, що спричинили втрату працездатності» моральна шкода відшкодовується Фондом за заявою потерпілого та при наявності відповідного висновку медичних органів. Розмір моральної шкоди визначається в судовому порядку. Згідно положення про медико-соціальну експертизу (затвердженого постановою КМУ від 22.02.1992 р. №83) і наказу МОЗ України від 22.11.1995 р. №212 МСЕК наділений повноваженнями для визначення наявності у потерпілого факту моральної шкоди внаслідок втрати професійної працездатності. Відповідно до пункту 3.8 розділу 3 «Порядку встановлення МСЕК ступеня втрати професійної працездатності у відсотках...», затвердженого наказом МОЗ України №212 від 22.11.1995 р., під моральною шкодою розуміють фізичні і моральні страждання, заподіяні потерпілому в результаті трудового каліцтва або іншого ушкодження здоров'я. При встановленні факту моральної шкоди МСЕК враховує як характер каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, так і залишкову працездатність потерпілого. У разі відсутності зазначених підтверджуючих документів медико-соціальні експертні комісії факт моральної шкоди не встановлювали. Однак, якщо хворий наполягав на встановленні факту моральної шкоди, комісія направляла його на додаткове медичне обстеження. Такі вимоги до встановлення факту моральної шкоди визначені і в листі МОЗ від 05.02.2012 року № 16.10-67. Спричинення моральної шкоди не є матеріально-правовою презумпцією, тому повинний бути доведений не лише сам факт спричинення моральної шкоди, а й, особливо її розмір. Висновком медичних органів як підставою для відшкодування моральної шкоди може бути висновок лікаря-психіатра лікувально-профілактичної установи, або медико - консультаційної, або медико-соціальної експертної комісії про стрес, що випробував потерпілий у результаті трудового каліцтва або професійного захворювання, або їхніх наслідків, про депресії або інші негативні прояви стану потерпілого. Згідно ст.ст. 21, 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» ФССНВ у встановленому законом порядку, виплачує грошову суму за моральну шкоду за наявності факту спричинення цієї шкоди. Висновок МСЕК про відсоток втрати професійної працездатності є підставою для розрахунку і відшкодування потерпілому матеріального збитку - частини втраченого заробітку і не є підтвердженням факту спричинення моральної шкоди. За роботу в шкідливих і небезпечних умовах праці позивач відповідно до ст. 7 Закону України «Про охорону праці» користувався скороченням тривалості робочого часу, додатковою оплачуваною відпусткою, пільговою пенсією, оплатою праці в підвищеному розмірі і іншими пільгами і компенсаціями, які надаються в порядку, визначеному законодавством. Згідно ст. 6 Закону України «Про охорону праці» працівник має право відмовитися від дорученої роботи, якщо створилася виробнича ситуація, небезпечна для його життя або здоров'я або для людей, які його оточують, або для виробничого середовища або що оточує середовище. Він зобов'язаний негайно повідомити про це безпосередньому керівникові або працедавцеві, а також працівник має право розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо працедавець не виконує законодавство про охорону праці. Таким чином позивач був повідомлений про ті шкідливі чинники роботи і наслідки їх дії на його організм, але продовжував працювати знаючи про те, що подальша трудова діяльність може привести до погіршення здоров'я і користувався тими пільгами і компенсаціями, які передбачені для тих хто працює в таких умовах. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підстави своїх вимог. Позивачем не надано жодних доказів спричинення йому моральної шкоди, доказів моральних переживань у зв'язку з пошкодженням здоров'я, порушення нормальних життєвих зв'язків, неможливість продовження активного суспільного життя, порушення стосунків з навколишніми людьми і інших негативних наслідків. Крім того, Законом України від 23.02.2007 року № 717 «Про внесення змін в Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві і профзахворювань», що набрав чинності з 30 березня 2007 року, виключено частину третю статті 34 ЗУ № 1105, яка передбачала право потерпілого на відшкодування моральних збитків. Отже, на теперішній час застраховані особи, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, позбавлені права на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду соцстраху, яке мали відповідно до положень первинної редакції цього Закону. Представник відповідача ДП «Артемвугілля» за довіреністю Крижановська Г.В. в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнала повністю, пояснивши, що при прийнятті на роботу кожного працівника ознайомлюють з умовами праці, тож позивач знав, що він працює в шкідливих умовах праці. Крім того, працівники, які працюють в шкідливих умовах праці, користуються відповідними пільгами. Будь-яких доказів, на підтвердження спричинення позивачу моральної шкоди не надано. Просила відмовити у задоволенні позову. Суд, заслухавши пояснення та доводи представників відповідачів, повно, всебічно та об'єктивно з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх дослідженими доказами, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Вирішуючи питання про відшкодування [PERSON] моральної шкоди Відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Микитівському районі м. Горлівки суд дістає наступних висновків. Згідно з п.п. «є» частини 1 ст. 21 та частини 3 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» у разі настанні страхового випадку Фонд соціального страхування у встановленому законодавством порядку зобов'язаний виплатити потерпілому грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння йому цієї шкоди. Зазначені норми не містять будь-яких інших умов щодо відшкодування моральної шкоди. Положення ст.ст.21,28,34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», що діяли до прийняття Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік», який набрав чинності з 01 січня 2006 року, а також Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 лютого 2007 року, який набрав чинності з 20 березня 2007 року, передбачали обов'язок Фонду провести потерпілому виплату за моральну шкоду за наявності факту заподіяння йому такої шкоди. За змістом положень ст.ст. 21,28,30,34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» право на отримання потерпілим страхових виплат у разі стійкої втрати працездатності, у тому числі виплати за моральну шкоду виникає у особи в разі встановлення їй такої стійкої втрати працездатності висновком МСЕК. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних та фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я ( п.3). Крім того, рішенням Конституційного суду України від 27 січня 2004 року визначено, що ФССНВВ зобов'язаний відшкодувати моральну шкоду, заподіяну на виробництві всім потерпілим, в тому числі у випадку встановлення тимчасової стійкої часткової працездатності або повної втрати професійної працездатності. Судом встановлено, що [PERSON] перебуває у трудових правовідносинах з СП «Шахта імені А.І. Гайового» ДП «Артемвугілля» з 16 січня 1978 року, де працював на різних посадах з повним робочим днем у шахті, що підтверджується копією трудової книжки. Висновком МСЕК від 05 травня 2003 року [PERSON] первинно була встановлена стійка втрата професійної працездатності у розмірі 50% у зв'язку з професійним захворюванням: хронічна вертеброгенна попереково - крестцова радикулопатія, безстроково. [PERSON] визнаний інвалідом Ш групи. Згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання від 27 січня 2003 року причиною професійного захворювання [PERSON] є тривалий багаторазовий вплив фізичних навантажень на опорно-рухливий апарат та перефиричну нервову систему. Судом також встановлено, що внаслідок ушкодження здоров'я, викликаного стійким захворюванням, позивач зазнав моральних страждань, пов'язаних з проходженням постійного підтримуючого лікування, з необхідністю приймати медичні препарати, суттєвим погіршенням життєвих умов, неможливістю вести активний спосіб життя, що потребує від нього додаткових засиль для організації свого життя. Враховуючи викладене, та з огляду на те, що позивачу 05 травня 2003 року була встановлена стійка втрата професійної працездатності у розмірі 50%, виходячи з положень ст.21 та ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», суд дійшов висновку про наявність факту заподіяння позивачеві моральної шкоди через професійне захворювання, що є підставою для відшкодування йому моральної шкоди саме цим відповідачем. Відповідно до п.3 ч.1 ст. 268 ЦК України на вимоги про відшкодування шкоди здоров'ю та відшкодування моральної шкоди, пов'язаної з ушкодженням здоров'я, строку позовної давності не поширюються. Згідно ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність. Відповідно до ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності. Акт законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи, а тому зазначені норми не можуть бути підставою для відмови у праві на відшкодування моральної шкоди до їх прийняття. Крім того, доводи представника відповідача про те, що факт заподіяння моральної шкоди не встановлений висновком МСЕК - безпідставні і не ґрунтуються на законі, який не передбачає обов'язковість висновків МСЕК в даному випадку. Вже сам факт ушкодження здоров'я позивача і втрата ним працездатності свідчить про заподіяння моральної шкоди позивачеві. Розглядаючи та вирішуючи питання про розмір відшкодування [PERSON] моральної шкоди Відділення ВД ФССНВ, суд враховує: ступінь втрати позивачем професійної працездатності - 50%, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, неможливість відновити втрачене здоров'я, потребу в постійному підтриманні стану свого здоров'я та проходження курсів лікування у медичних закладах, та, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, приходить до висновку про часткове задоволення позову в цій частині в розмірі 12000,00 грн. Вирішуючи питання про відшкодування [PERSON] моральної шкоди Державним підприємством «Артемвугілля» суд дістає наступних висновків. Відповідно до ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ч. 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України - відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Судом встановлено, що [PERSON] перебуває у трудових правовідносинах з СП «Шахта імені А.І. Гайового» ДП «Артемвугілля» з 16 січня 1978 року, де працював на різних посадах з повним робочим днем у шахті, що підтверджується копією трудової книжки. Під час виконання трудових обов'язків з позивачем 05 січня 2013 року об 08 годині 00 хвилин стався нещасний випадок, внаслідок якого він був травмований. За Актом проведення розслідування нещасного випадку, що стався з [PERSON] від 10 січня 2013 року причиною нещасного випадку є особиста необмеженість потерпілого [PERSON] - порушення вимог ст. 14 Закону України «Про охорону праці». Висновком МСЕК від 13 травня 2013 року позивачу первинно за травмою від 05 січня 2013 року було встановлено 15% втрати працездатності з трудового каліцтва. З позовної заяви та наданих копій медичних документів вбачається, що внаслідок трудового каліцтва, позивач переніс травматичну ампутацію нігтьової фаланги Ш пальці, забій П пальця лівої кісті, що спричинило йому фізичний біль та душевні страждання за стан свого здоров'я, яке є для нього значною цінністю. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» - моральна шкода може складатися, зокрема, у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного способу життя, при настанні інших негативних наслідків. Як зазначив Конституційний Суд України у своєму рішенні від 8.10.2008р. № 20-рп/2008, потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання мають право на підставі ст.237-1 КЗпП України на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Досліджені судом докази свідчать про те, що ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням позивачем трудових обов'язків, заподіює йому моральні та фізичні страждання, тому суд вважає доведеним факт заподіяння позивачу [PERSON] моральної шкоди. Розглядаючи та вирішуючи питання про розмір відшкодування [PERSON] моральної шкоди ДП «Артемвугілля», суд враховує: ступінь втрати позивачем професійної працездатності - 15%, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, неможливість відновити втрачене здоров'я, потребу в постійному підтриманні стану свого здоров'я, а також те, що причиною трудового каліцтва позивача є його особиста необережність, та, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, приходить до висновку про часткове задоволення позову в цій частині у вигляді одноразового відшкодування в розмірі 3500,00 грн. За таких обставин, позов слід задовольнити частково. Згідно до ст.. 88 ЦПК України суд присуджує стягнути з відповідача ДП «Артемвугілля» судовий збір на рахунок спеціального фонду Державного бюджету України у розмірі 243,60 грн.

Outcome: partial