Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-05 00:00:00

Згідно штемпеля на конверті 06.08.2021 року [PERSON] звернулася в суд з позовом, який надійшов на адресу суду 10.08.2021 року, до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання дітей: дочки [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі по 8500 грн. на кожну дитину щомісячно. Свої вимоги обгрунтувала тим, що вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 23.01.2015 року. Під час перебування у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем у них народилося двоє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] . Вказала, що перебуваючи у шлюбі, через певний період часу, кожен з них зрозумів, що у їхньому спільному житті настає кризовий період, який із кожним днем загострювався і це призвело до повного припинення шлюбних відносин. Основною причиною розладу сім`ї послугувала різниця характерів та наявність між ними протилежних поглядів на життя, шлюб та сім`ю. На даний момент між ними припинено ведення спільного господарства, сенсу підтримувати сімейні відносини немає, на примирення вона не погоджується. Вказала, що відповідач офіційно не працевлаштований, а тому стягнення аліментів у твердій грошовій сумі є найбільш оптимальним способом захисту майнових прав та інтересів їхніх спільних дітей. Звернула увагу на те, що відповідач окрім їхніх спільних дітей, більше немає малолітніх дітей, а також інших непрацездатних осіб на своєму утриманні. З огляду на вищенаведене просила шлюб розірвати, дітей залишити їй на виховання та стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітніх дітей в зазначеному розмірі. Відповідно до частин 2-6 статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). З огляду на предмет позову дана справа, відповідно до ч. 4 ст. 274 ЦПК України, підпадає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Обставини справи, що згідно частини третьої статті 274 ЦПК України, мають значення для вирішення питання про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження, також свідчать про наявність підстав для розгляду цієї справи в спрощеному порядку. Ухвалою судді Тлумацького районного суду Івано-Франківської області Лущак Н.І. від 16.08.2021 року вирішено розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження о 10 год. 00 хв. 06.09.2021 року з викликом сторін, з метою заслухання їх усних пояснень. Також даною ухвалою було встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання ним відзиву на позовну заяву, позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Згідно ч.1 ст. 178 ЦПК України у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову. У відповідності до ч. 1 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак в позовній заяві просила розгляд справи проводити за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явивися, однак через канцелярію суду надіслав заяву, в якій позов в частині розірваня шлюбу визнав в повному обсязі та не заперечив проти його задоволення. Позов в частині стягнення з нього аліментів на утримання дітей визнав частково, не заперечив проти стягнення з нього аліментів в розмірі 4000 грн. на утримання двох неповнолітніх дітей щомісячно. Просив розгляд справи проводити у його відсутності (а.с. 26). У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, з таких підстав: Згідно з положеннями п. 3 ч. 2 ст. 18, ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Згідно з частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина 2 статті 112 Сімейного кодексу України). Судом встановлено, що сторони 23.01.2015 року зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Івано-Франківького міського управління юстиції, актовий запис № 86, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 4). Відповідно до повторних свідоцтв про народження (а.с. 5, 6), у них народилося двоє дітей:дочка [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] , де у графі батько вказано « [PERSON] », а в графі мати - « [PERSON] ».Подружнє життя у сторін не склалося, протягом останнього часу відносини між ними погіршилися, між ними припинено ведення спільного господарства, подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення, а тому шлюб слід розірвати. В силу вимог ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи те, що позивач не просила відновити їй дошлюбне прізвище, суд вважає, що після розірвання шлюбу їй слід залишити шлюбне прізвище « [PERSON] ». Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Як зазначено в правовому висновку Верховного Суду в постанові від 15.01.2020 року у справі №200/952/18 (провадження №61-14859св19) за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Враховуючи те, що позивач просила залишити неповнолітніх дітей їй на виховання, а відповідач позов в частині розірвання шлюбу визнав повністю, суд, вважає, що неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , слід залишити на проживання з матір`ю - позивачем по справі [PERSON] . Відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено у 2021 році прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2021 року становить - 1921 гривень, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2021 року - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. Нормами частини 1 ст. 79 СК України встановлено, що аліменти одному з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дітей; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З`ясувавши обставини, які згідно ст. 182 СК України враховуються при визначенні розміру аліментів, оцінивши матеріальне становище сторін по справі, враховуючи те, що позивач має на утриманні двох неповнолітніх дітей та несе витрати на їх утримання, відповідач на даний час офіційно не працює,інших осіб на його утриманні не перебуває, однак є працездатною особою, тобто взмозі надавати кошти на утримання своїх дітей, частково визнав позов, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення та з відповідача слід стягувати на користь позивача аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: дочки [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] ,в твердій грошовій сумі в розмірі по 2200 грн. 00 копійок на кожну дитину щомісячно до досягнення ними повноліття. Рішення в частині стягнення аліментів в межах платежу за один місяць належить допустити до негайного виконання. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. При такому вирішенні позову, з врахуванням того, що позивачка звільнена від сплати судового збору за позовною вимогою про стягнення аліментів, з відповідача слід стягнути на користь держави - судовий збір у встановленому законодавством розмірі - 908 грн. 00 коп., враховуючи те, що відповідач позов в частині розірвання шлюбу визнав до початку розгляду справи по суті, суд вважає, що позивачу слід повернути 50 відсотків судового збору з державного бюджету, сплаченого нею при поданні позову за позовною вимогою про розірвання шлюбу, а саме 454,00 грн. (квитанція № 0.0.2219588919.1 від 04.08.2021 року (а.с. 16), а решту понесених позивачем судових витрат по сплаті судового збору в сумі 454,40 грн., слід стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі ст.ст. 110, 112, 113, 180, 182, 184, 191 СК України,

Outcome: partial