Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-07 00:00:00

Згідно позову, на обліку Управління - служби у справах дітей Амур- Нижньодніпровської районної у місті Дніпропетровську ради перебувають діти: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які відповідно рішень виконкому Амур - Нижньодніпровської районної у місті Дніпропетровську ради від 20 грудня 2013 року № 306 «Про тимчасове влаштування малолітнього [PERSON], [INFO], до КЗ «Дніпропетровський спеціалізований будинок дитини» ДОР», від 20 грудня 2013 № 306/1 «Про тимчасове влаштування малолітнього [PERSON], [INFO], до КЗ «Дніпропетровський спеціалізований будинок дитини» ДОР», були влаштовані строком на один рік до КЗ «Дніпропетровський спеціалізований будинок дитини» ДОР» на підставі заяви матері, [PERSON] у зв'язку зі скрутним матеріальним становищем у її сім'ї та відсутністю належних умов для проживання та утримання дітей - [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Строк тимчасового влаштування дітей закінчився 20 грудня 2014 року. Відомості про батька до свідоцтва про народження дітей записані за заявою матері відповідно до вимог частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. Повернення дітей у свою сім'ю відповідачка не здійснила. Попередньо у заяві від 19 листопада 2013 року [PERSON] повідомляла: « Я, [PERSON] є матір'ю одинокою дітей: [PERSON], вік 1 рік 3 місяці, [PERSON], вік 6 місяців, не має свого житла, не маю роботи, перебуваю у відпустці по догляду за дітьми. Отримую соціальну допомогу на дітей. Маю бажання та намір облаштувати житло за місцем реєстрації, яке належить моїй бабусі, [PERSON], 1931 р.н. У зв'язку з вищевикладеним, прошу вашої допомоги по влаштуванню до Дніпропетровського спеціалізованого будинку дитини моїх дітей строком на 1 рік». Відповідно акту обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS], за місцем реєстрації [PERSON] встановлено, що за вказаною адресою зареєстрована та проживає [PERSON], 1931 року народження, бабуся (з боку біологічного батька), яка тривалий час перебувала у статусі піклувальника над [PERSON] В помешканні не прибрано, брудно, умови проживання для дітей не задовільні, відсутні ліжка для сну, дитячі меблі, розвиваючі іграшки та інше, чим необхідно обладнати житло для розвитку дітей. Попередньо [PERSON] проживала за адресою: [ADDRESS], де спільно винаймала житло зі співмешканцем, [PERSON], Зі слів [PERSON], останній є біологічним батьком обох дітей. 05 серпня 2014 року на запит Управління - служби у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпропетровську ради від 31 липня 2014 року надійшов лист КЗ «Дніпропетровський спеціалізований будинок дитини» Дніпропетровської обласної ради», в якому повідомлялося що громадянка [PERSON] станом на 05 серпня 2014 року своїх синів: [PERSON] та [PERSON] жодного разу не відвідувала, не цікавилася станом їх здоров'я ні письмово, ні по телефону. Не виявляла до них батьківської турботи та піклування, не надавала будь-якої допомоги. Попередньо органом опіки та піклування Амур - Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська проводилися заходи щодо соціально-правового захисту прав та інтересів дітей. Мати, [PERSON] неодноразово запрошувалася на засідання комісії з питань захисту прав дитини Амур - Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська у 2013 році та у 2014 році, в ході яких розглядалося питання виконання нею батьківських обов'язків, її участі у вихованні, навчанні та утриманні синів. Надавалося сприяння та практична допомога щодо відновлення її паспорту, який вона втратила, що, з її пояснень, стало причиною не відвідування [PERSON] своїх дітей, які тимчасово перебувають у державному закладі. Але після відновлення паспорту [PERSON], її відношення до своїх дітей так і не змінилося: не працює, не має постійного доходу, не відвідує своїх синів, не приймає участі в навчанні, вихованні та утриманні дітей, не здійснює необхідних заходів щодо приведення житлового приміщення за місцем свого проживання у відповідний санітарний стан, облаштування житлових приміщень необхідними меблями, створення необхідних умов для безпечного розвитку та виховання дітей. Незважаючи на норми закону, [PERSON] повністю ігноруються закріплені законом як права, так і батьківські обов'язки щодо виховання та утримання синів. Все перелічене вище, а саме: понад дозволений строк покладення на державу повного утримання, навчання та виховання синів, а найголовніше - небажання [PERSON] сумлінно виконувати батьківські обов'язки, змусило виконком Амур - Нижньодніпровської районної у місті Дніпропетровську ради, що виконує функцію органу опіки та піклування Амур - Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська, діючи в інтересах малолітніх дітей, порушити питання щодо позбавлення останньої батьківських прав по відношенню до дітей [PERSON] та [PERSON]. Щодо історії життя сім'ї відповідачки, позивач зауважує, що у віці 15-ти років неповнолітня [PERSON], перебуваючи під піклуванням бабусі [PERSON], народила першу дитину [PERSON], [INFO]. Відомості про батька до актового запису про народження дитини записані за вказівкою матері згідно ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. Рішенням виконкому Амур-Нижньодніпровської районної у місті ради від 19 жовтня 2012 року № 230 «Про надання повної цивільної дієздатності неповнолітній [PERSON], [INFO].» останній була надана була повна цивільна дієздатність. Для надання соціальної та правової допомоги за заявою відповідачки, на підставі рішення виконкому Амур-Нижньодніпровської районної у місті ради від 18 березня 2011 року № 109 «Про тимчасове влаштування до будинку дитини малолітнього [PERSON], [INFO]» малолітній [PERSON] був влаштований до будинку дитини до трьохрічного віку. Але, як мати дитини, відповідачка не готувала житло до повернення сина [PERSON] у сім'ю, не турбувалася про дитину, не відвідувала її під час перебування у державному закладі, не приймала участі у вихованні, навчанні та утриманні сина, чим порушувала його права, ухиляючись від сумлінного виконання батьківських обов'язків у відношенні нього. Усвідомлюючи втрату родинних зв'язків з сином, відповідачка надала нотаріально посвідчену заяву про згоду на усиновлення сина [PERSON] будь-яким громадянином. В порядку захисту прав та інтересів малолітньої дитини, яка залишилася без батьківського піклування, прийнятим рішенням виконкому Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпропетровську ради від 14 лютого 2013 року № 31/5 «Про надання малолітньому [PERSON], [INFO]., статусу дитини, позбавленої батьківського піклування» малолітньому [PERSON], було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Рішенням виконкому Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпропетровську ради від 14 лютого 2013 року № 33 «Про влаштування [PERSON], [INFO], до закладу для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» малолітній [PERSON] був влаштований до ОКЗ «Будинок дитини № 2 м. Дніпропетровська» на повне державне забезпечення. [PERSON] перебував на первинному обліку в Управлінні-службі у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпропетровську ради з 06 лютого 2013 року та на обліку дітей, які підлягають усиновленню з 14 лютого 2013 року. За час перебування малолітнього [PERSON] в ОКЗ «Будинок дитини № 2 м. Дніпропетровська» з 06 квітня 2011 року по цей час, як мати, так і ніхто з близьких рідних, долею дитини не цікавився, ні письмово, ні усно, а також не відвідував та не приймав участі у вихованні і матеріальному забезпеченні. Позивач зауважує, що пріоритетом повного та всебічного виховання дитини є її проживання та виховання у сім'ї. Дитяча психіка орієнтовно адаптується та довіряється тим із дорослих, хто відверто піклується про дитину, задовольняє її базові потреби: в харчуванні, в створенні комфортних умов проживання та сприятливих умов фізичного та розумового розвитку дитини. Коли навколишній дорослий світ для дитини стає за допомогою близької людини більш зрозумілим і безпечним, то це викликає у неї радість його пізнання та зрозумілу вдячність до того, хто поряд з нею. Відсутність у дітей батьківської турботи, уваги, відповідного повсякчасного супроводу у малому дитячому віці порушує їх емоційну та психологічну витривалість. По суті сприйняття біологічної матері, діти [PERSON] та [PERSON] втратили родинний зв'язок з нею, як з близькою людиною та біологічною матір'ю. Не бажаючи продовжувати навчання у Дніпропетровському навчальному центрі № 2, куди [PERSON] була влаштована за сприянням органу опіки та піклування Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська, вона не здобула професійної освіти, не має постійної роботи та доходу. Веде асоціальний спосіб життя. Почуття материнської турботи про дітей у неї не розвинуте, тому що не склалося в ході перебування під опікою бабусі [PERSON]. [PERSON], на думку позивача, проявляє спрощене розуміння про організацію свого життя як дорослої людини. Позивач вважає, що відповідачка самоусунулася від виховання та матеріального утримання дітей [PERSON] та [PERSON], чим порушує їх права, злісно ухиляючись від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню синів. До рекомендацій органу опіки та піклування Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська [PERSON] відносилася не уважно, насторожено. Нехтувала зауваженнями та попередженнями, які пропонували змінити відношення до ситуації, що склалася, та вимагала від органу опіки та піклування Амур - Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська прийняття юридичного рішення щодо оцінки її можливостей бути офіційним представником синів та в повному обсязі виконувати батьківські обов'язки відносно дітей. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як свідоме нехтування матір'ю своїми батьківськими обов'язками. В порядку досягнення позитивного результату в координації заходів профілактичного впливу на матір, [PERSON] поінформовано центр соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська 13 січня 2015 року було розглянуто питання доцільності/недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дітей: [PERSON] та [PERSON] Комісія дійшла до висновку, що [PERSON] ухиляється від виховання, навчання та утримання своїх синів, а в цілому, ухиляється віл виконання батьківських обов'язків стосовно своїх дітей. Членами зазначеної комісії прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачки відносно дітей у судовому порядку та рекомендовано органу опіки та піклування Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська підготувати відповідний висновок та позов до Амур - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська. Органу опіки та піклування - Виконавчий комітет Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради, який діє в інтересах малолітніх [PERSON] та [PERSON], просить суд: -позбавити відповідачку [PERSON] батьківських прав відносно зазначених дітей; -стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини усіх видів її доходів, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, на користь призначеного законного представника дітей; -вирішити питання про накладення заборони на відчуження житла та майна за адресою: [ADDRESS], право користування яким належить дітям. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], представник Управління - служби у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради Дацик Д.Ф., представник Центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради Горбунов Р.А., представники Комунального закладу «Дніпропетровський спеціалізований будинок дитини» Дніпропетровської обласної ради» [PERSON] та [PERSON], представник Прокуратури Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська Бойкова О.П. підтримали в повному обсязі заявлені позовні вимоги та доводи позовної заяви, на яких вони ґрунтуються. Відповідачка [PERSON] в суді заперечила проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. Стверджує, що з дітьми вона не спілкувалася через те, що була зайнята пошуком роботи. Забрати їй дітей було нікуди, оскільки бабуся її з будинку виганяла. Вважає, що всі налаштовані проти неї, а вона робить те, що може. Не розуміє претензій, що висуваються до неї. Наполягає на тому, що вона буде займатися вихованням дітей. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні декілька разів змінювала свою позицію щодо позовних вимог, то вважаючи задоволення позову розплатою за поведінку відповідачки, то заперечуючи проти позову, оскільки відповідачка є гарною матір'ю, і взагалі завжди була гарною дівчинкою, але до неї несправедливо ставилися. У ситуації, що склалася, звинувачує соціальні служби, які на її думку вороже налаштовані до її онуки. На підставі досліджених доказів судом встановлені наступні фактичні обставини: Згідно копій свідоцтв про народження (а.с. 83, 81), діти [PERSON] та [PERSON] народилися [INFO] та [INFO] відповідно від матері [PERSON]. Батьком дітей записаний [PERSON]. За витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження згідно з частиною першої статті 135 Сімейного кодексу України (а.с. 84, 82), державна реєстрація народження дітей проведена відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (відомості про батька дитини до актового запису про народження внесені за заявою матері). [PERSON] звернулася до начальника Виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради з заявою, за якою просила тимчасово влаштувати зазначених дітей до будинку дитини строком на один рік у зв'язку з її скрутним матеріальним становищем та відсутністю належних умов для проживання та утримання дитини. Рішенням Виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради № 306 та 306/1 від 20 грудня 2012 року (а.с. 72, 73) малолітні [PERSON] та [PERSON] були тимчасово влаштовані до Комунального закладу «Дніпропетровський спеціалізований будинок дитини» Дніпропетровської обласної ради» на повне державне забезпечення строком на один рік. Згідно клопотання адміністрації КЗ «Дніпропетровський спеціалізований будинок дитини» Дніпропетровської обласної ради» від 16 червня 2014 року (а.с. 74), за весь час перебування дітей у закладі відповідачка їх жодного разу не відвідувала, не цікавилася станом їхнього здоров'я, не виявляла до них батьківської турботи та піклування. Аналогічний стан мав місце станом на 05 серпня 2014 року, що підтверджується відповідним листом КЗ «Дніпропетровський спеціалізований будинок дитини» Дніпропетровської обласної ради» (а.с. 75). Лише після втручання соціальних служб, відповідачка двічі відвідала дітей у вересні 2014 року. Разом з тим, після закінчення строку перебування дітей у комунальному закладі, мати дітей додому не забрала, будь якої турботи щодо дітей не виявляла, з дітьми не спілкувалася, дітьми не цікавилася. Вирішуючи позовні вимоги в частині позбавлення відповідачки батьківських прав, суд виходить з наступного. Згідно п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року, особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. За п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати може бути позбавлена судом батьківських прав, якщо вона ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 150 цього ж кодексу, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. В судовому засіданні не встановлені об'єктивні перешкоди для відповідачки у належному вихованні дітей, що свідчить про свідоме нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов'язками. За час перебування дітей у дитячому закладі емоційний зв'язок між відповідачкою та дітьми був фактично втрачений. Під час судового розгляду відповідачці неодноразово надався час для спілкування з дітьми, відновлення з ними зв'язку, однак за поясненнями представників КЗ «Дніпропетровський спеціалізований будинок дитини» Дніпропетровської обласної ради» , таке спілкування носило формальний характер і відповідачка будь якої прив'язаності до дітей не відчуває. При цьому суд враховує динаміку кількості таких побачень, які від декількох в серпні 2015 року зменшилися до одного у вересні 2015 року. Пояснення відповідачки щодо причин невідвідування нею дітей (відсутність коштів, пошук роботи, зайнятість ремонтом) є вочевидь надуманими та спрямовані на виправдання очевидної бездіяльності відповідачки в цьому питанні. При неодноразовому опитування позивачки в судовому засіданні, суд дійшов висновку що всі дії, які відповідачка під час судового розгляду здійснювала для поверення дітей в сім'ю не відповідали її внутрішній волі, а вчинювалися під певним наполяганням з боку соціальних служб. Перелічені докази в своїй сукупності поза всяким розумним сумнівом підтверджують той факт, що відповідачка не виконує покладений на неї ст. 150 Сімейного кодексу України обов'язок щодо піклування про здоров'я своїх дітей, їх духовний та моральний розвиток, тобто ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей. Наведене знаходить свій прояв в тому, що відповідачка не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу; не створює умов для отримання ними освіти. Згідно висновку Органу опіки та піклування (а.с. 12-18), позбавлення відповідачки батьківських прав щодо дитини є доцільним, і суд не вбачає підстав ставити такий висновок під сумнів. Наведені обставини в своїй сукупності є підставою для позбавлення відповідачки батьківських прав щодо дітей і, на підставі викладеного, таке позбавлення батьківських прав є необхідним та відповідає найвищім інтересам дітей. За перелічених обставин, позовні вимоги в частині позбавлення відповідачки батьківських прав підлягають задоволенню в повному обсязі. Суд враховує, що згідно ч.ч. 4, 5 ст. 167 Сімейного кодексу України, якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. Якщо дитина не може бути передана бабі, дідові, повнолітнім братам та сестрам, іншим родичам, матусі, вітчиму, вона передається на опікування органу опіки та піклування. Оскільки судом не отримані заяви від родичів дітей про можливість прийняти ними під опіку останніх в порядку ч. 4 ст. 167 Сімейного кодексу України, суд згідно ч. 5 ст. 167 Сімейного кодексу України вважає за необхідне передати дітей на опікування органу опіки та піклування. За ст. 58 ЦК України, опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними. Згідно ст. 60 ЦК України, суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування. Оскільки судом встановлено, що малолітні [PERSON] та [PERSON] позбавлені батьківського піклування, над ними на підставі ст. 58, ч. 3 ст. 60 ЦК України слід встановити опіку. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дітей, суд виходить з наступного. Відповідно ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Як передбачено ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Оскільки відповідачка позбавлена батьківських прав щодо дітей і позивачем заявлена вимога про стягнення аліментів, на підставі ч. 2 ст. 166, ст. 180 Сімейного кодексу України слід стягнути з відповідачки аліменти на утримання дітей. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 1 ст. 181 цього ж кодексу, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними або за рішенням суду. За ч. 1 ст. 182 цього ж Кодексу, при визначенні розміру аліментів суд враховує: -стан здоров'я та матеріальне становище дитини; -стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; -наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; -інші обставини, що мають істотне значення. Як зазначено в ч. 2 ст. 182 цього ж Кодексу, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 цього ж Кодексу, частка заробітку (доходу) матері, батька дитини, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Визначаючи розмір аліментів суд враховує визначені ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України обставини та дійшов висновку, що заявлений позивачем розмір аліментів з дотриманням вимог ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України відповідає як фактичним обставинам справи, так і вимогам закону, тому позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги в частині вирішення питання про накладення заборони відчуження житла та майна за адресою: [ADDRESS], суд виходить з того, що інформацією з Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с. 136), власником зазначеного домоволодіння є третя особа [PERSON] Оскільки позовні вимоги в цій частині пред'явлені до неналежного відповідача, вони з цих підстав задоволенню не підлягають. З відповідачки до доходу Держави згідно ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір у розмірі 487,20 грн. (243,60 грн. за позовні вимоги немайнового характеру та 243,60 грн. за позовні вимоги про стягнення аліментів).

Outcome: partial