Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-05 00:00:00

Івано-Франківська міська рада звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до ТзОВ «Анір» про знесення за власний рахунок тимчасової торгової споруди (павільйону) на зупинці громадського транспорту по вул.Хоткевича в м.Івано-Франківську та повернення самовільно зайнятої земельної ділянки під вказаним об'єктом Івано-Франківській міській раді, стягнення судового збору. Представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги з підстав викладених в позові, просила позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не прибув і про причину своєї неявки суд не повідомив, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку. З письмової згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судовому засіданні, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч.1 ст.224 ЦПК України. Суд заслухавши пояснення сторони позивача, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 25.06.2014 року комісією було складено Акт про наявність такого павільйону на зупинці громадського транспорту по вул.Хоткевича в м.Івано-Франківську (а.с.4-5), встановлено невідомою особою (через неявку відповідача встановити дану особу суд не зміг), однак відповідачу належить споруда зупинки громадського транспорту. Попередньо рішенням виконкому від 21.05.2013р. було зобов'язано ТзОВ «Анір» демонтувати самовільно встановлену споруду павільйон (а.с.9). На момент подання позову до суду, а також час прийняття рішення, документи відповідачем інших доказів щодо спростування цього факту, до суду не надано. Як вбачається з вимог ст.31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 р. до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать надання відповідно до законодавства дозволу на спорудження об'єктів містобудування незалежно від форм власності, а також державного контролю дотримання законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні і забудові відповідних територій, зупинення у випадках, передбачених законом, будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації і проектів окремих об'єктів. Положенням про порядок розміщення та функціонування тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого рішенням Івано-Франківської міської ради від14.07.2011 року №308-11 передбачено, що встановлення тимчасових споруд та оформлення земельної ділянки необхідно проводити за наявності відповідної згоди на це. Як встановлено судом таких дозволів на даний павільйон відповідач не оформив, за відповідними дозволами до виконкому та Івано-Франківської міської ради не звертався. Згідно ст.152 Земельного кодексу України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Як слідує зі ст..212 Земельного кодексу України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будівель та споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. За вимогами ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Власником земельної ділянки є Івно-Франківська міська рада яка представляє територіальну громаду міста. Відповідно до вимог ст.10 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами та іншими учасниками процесу доказів. Згідно ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З врахуванням вищезазначеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 391 ЦК України, ст..152, 212 ЗК України та

Outcome: approved