Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-21 00:00:00

І. Виклад позиції позивача та відповідача. 23 березня 2020 року представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача, у якому просив стягнути з останнього на користь позивача завданні збитки в порядку регресу в розмірі 6470 грн. 71 коп. та сплачений судовий збір у розмірі 2102 грн. 00 коп. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 05.07.2016 р. на Бериславському шосе відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Мазда, реєстраційний № [NUMBER] та транспортного засобу ГАЗ, реєстраційний № [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , цивільно-правова відповідальність якого застрахована за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ6820139. Відповідно до повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду вказана ДТП сталася з вини водія транспортного засобу ГАЗ, реєстраційний № [NUMBER] , тобто [PERSON] . З заявою про виплату страхового відшкодування внаслідок настання страхового випадку звернулася потерпіла сторона та надала всі необхідні документи. На підставі даної заяви та наданих потерпілою особою документів було складено страховий акт, на підставі якого ПрАТ «Європейський страховий союз» здійснила виплату страхового відшкодування в розмірі 12 941, 43 грн. 13.10.2017 року між первісним кредитором та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено Договір відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих страхувальникам первісного кредитора по договорам страхування, перелік яких наведений у додатку №1 до Договору. В тому числі, новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих страхувальнику по страховому акту №оцв16/1440. Тобто, як вбачається з Додатку № 1 до Договору, первісний кредитор передав новому кредитору права вимоги по страховому акту №оцв16/1440 у розмірі 12941, 43 грн. Таким чином, посилаючись на положення ст. 993, 1191 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 13, 38-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь 50 % виплачених коштів, що становить 6470, 71 грн., оскільки на момент настання ДТП за кермом забезпеченого транспортного засобу перебував страхувальник, якому було надано пільгу. Відповідач відзиву на позов не подав, був належним чином повідомлений про судовий розгляд справи. ІІ. Процесуальні дії суду у справі. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 24.03.2020 року позов залишено без руху, позивачу надано строк на усунення зазначених у ній недоліків. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 27.04.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Розгляд справи по суті призначено на 20.05.2020 року. Судові засідання призначені на 20.05.2020 року, 16.06.2020 року, 26.08.2020 року та 22.09.2020 року на відбулися у зв`язку з неявкою відповідача та відсутністю інформації про його належне повідомлення про дату час та місце судового розгляду. Розгляд справи відкладено на 22.10.2020 року. Представник позивача в судове засідання не з`явився, до позовної заяви долучив клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечував. У судове засідання у час призначений для розгляду справи за суттю, відповідач повторно не з`явився. Про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, зокрема шляхом направлення судових повісток про виклик за відомим суду зареєстрованим у встановленому законом порядком місцем його проживання, відому суду електронну адресу, опублікування оголошень на офіційному веб-сайті судової влади України: https://court.gov.ua/unknown/sud2125. Як передбачено п.2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Згідно висновків Європейського суду з прав людини, зазначеного у рішенні у справі «Вячеслав Корчагін проти Росії» №12307 - учасник справи, що повідомлений за допомогою пошти за однією із адрес, за якою він зареєстрований, але ухилявся від отримання судової повістки. Тому йому повинно було бути відомо про час і місце розгляду справи. Він також міг стежити за ходом його справи за допомогою офіційних джерел, таких як веб-сторінка суду. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. З наявного в матеріалах справи встановлено, що у встановлений судом в ухвалі від 27.04.2020 року строк, відповідач будучи повідомленим належним чином, відзиву на позов не подав, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від відповідача також не надходило. У судове засідання, призначене на 22.10.2020 року відповідач також не з`явився. Про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі ч.1 ст.280 ЦПУ України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, враховуючи згоду представника позивача про розгляд справи у його відсутності у заочному порядку із ухвалення рішення при заочному розгляді справи на підставі поданих позивачем документів та повторної неявки у судове засідання належним чином повідомленого про день, час та місце судового розгляду справи відповідача і відсутності будь-яких заяв від нього, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи із постановленням заочного рішення, крім того, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. ІІІ. Фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст правовідносин. Судом встановлено, що 05.07.2016 року о 19 год. 55 хв. в м. Херсон по Бериславському шосе сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів ГАЗ 32213 д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля MAZDA 6, д.н.з. [NUMBER] , під управлінням [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, власником автомобіля ГАЗ 32213 д.н.з. [NUMBER] , об`єм двигуна 2890, є [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, власником автомобіля MAZDA 6, д.н.з. [NUMBER] , об`єм двигуна 1999, є [PERSON] .. За фактом ДТП водіями транспортних засобів було складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, за змістом якого вбачається, що [PERSON] виконуючи поворот на право заціпив автомобіль мазда заднім правим колесом чим наніс незначні подряпини на бампер. Транспортний засіб ГАЗ 332213 д.н.з. [NUMBER] , яким керував відповідач був забезпеченим Полісом № АЕ/9934945, укладеним між ПрАТ «Європейський страховий союз», як страховиком та [PERSON] , як страхувальником. Зі змісту вказаного полісу також встановлено, що при його укладенні [PERSON] , був пенсіонером на підставі пенсійного посвідчення №14/270 від 09.08.2001 року, Дніпровським УСЗН. 20.09.2016р. [PERSON] як потерпіла внаслідок ДТП сторона, подав страховику заяву про виплату страхового відшкодування. Звітом проведеним СПД-СОК [PERSON] встановлено, що вартість матеріального збитку, спричиненого власнику транспортного засобу «MAZDA 6 2.0» д.н.з. [NUMBER] становить 17929, 71 грн. з ПДВ. Страховим актом №оцв16/1440 від 20.10.2016 року розмір збитку встановленого звітом зменшено на 2000 грн. франшизи та на 2988, 29 грн. ПДВ, відповідно до п.36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Платіжним дорученням №240 від 24.03.2017 року ПАТ «ЄСС» виплатило [PERSON] 12941, 43 грн., як страхове відшкодування за договором АЕ/9934945 від 02.07.2016р. За умовами договору відступлення права вимоги, укладеного 13.10.2017 року, ПрАТ «Європейський страховий союз» передало, а ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» прийняло право вимоги за регресними зобов`язаннями, що виникли у страховика внаслідок здійснення страхової діяльності в тому числі і за страховим актом №оцв16/1440, за виплатою страхового відшкодування [PERSON] , що підтверджується додатком №1 до договору. 29.12.2017 року ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» направила відповідачу претензію про відшкодування шкоди в порядку регресу, яка добровільно [PERSON] виконана не була. ІV. Оцінка Суду. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч.1ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Наявними у справі письмовими доказами підтверджено, що до ТзОВ «Довіра та гарантія» перейшло право вимоги до винної особи, якою є відповідач у справі, за регресним зобов`язанням по страховому акту №оцв16/1440 від 20.10.2016 року у розмірі 50% сплаченого страхового відшкодування. Відповідно до ст. 509 ч.1, 2 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. При цьому, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно із ст. 11 ч.1, ч.2 п.3 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частинами 1, 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Пунктом 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон), обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону). Відповідно до статті 9 Закону, страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені у договорі страхування. Згідно п. 13.2 ст. 13 Закону, розмір страхового платежу за одним внутрішнім договором страхування зменшується на 50 відсотків, за умови, що страхувальником є громадянин України - учасник війни, особа з інвалідністю II групи, особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесена до I або II категорії, пенсіонер, а забезпечений транспортний засіб має робочий об`єм двигуна до 2500 сантиметрів кубічних включно та належить цьому громадянину на праві власності. Зазначена пільга надається за умови особистого керування таким транспортним засобом особою, яка належить до визначених у цьому пункті категорій громадян України, без мети надання платних послуг з перевезення пасажирів або вантажу. Пунктом 22.1 ст. 22 Закону передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до п. 38-1.1. ст. 38-1 Закону, у разі якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу, у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування, чи з порушенням умов, передбачених пунктом 13.2 статті 13 цього Закону (при укладенні договору страхування із застосуванням такого пункту), то особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування. Відтак, оскільки [PERSON] при укладенні договору страхування із застосуванням п. 13.2 ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було зменшено розмір страхового платежу за одним внутрішнім договором страхування на 50 відсотків, а на момент ДТП забезпеченим транспортом керував відповідач, а тому у позивача виникло право вимоги до відповідача в розмірі 50% від виплаченої суми страхового відшкодування. Отже, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача суми завданої майнової шкоди в розмірі 6470, 71 грн. є обґрунтованими, а отже такими, що підлягають задоволенню. V. Заходи забезпечення позову (заяви). Заходи забезпечення позову (заяви) судом не застосовувалися. VI. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до статті 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача судовий збір, витрати по сплаті якого понесені позивачем і документально підтвердженні. Зокрема, згідно платіжного доручення №85 від 16 квітня 2020 року позивачем сплачено 2102,00 грн. судового збору, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Враховуючи викладене,

Outcome: approved