Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-05 00:00:00

Звернувшись до суду, позивач [PERSON] зазначає, що з відповідачем є співвласниками квартири № 27 в корпусі № 8 у будинку № 79 по вул. Янтарній у м. Дніпропетровську, а саме кожному належить по 1/2 частині вказаної квартири. Оскільки вони не можуть домовитися щодо порядку користування квартирою, просила виділити їй в користування житлові кімнати площею 13,4 кв.м. та 11,9 кв.м., а відповідачу житлову кімнату площею 16,7 кв.м.; залишити в загальному користуванні кухню площею 8,2 кв.м, коридор площею 8 кв.м., ванну площею 2,8 кв.м, туалет площею 1 кв.м, шафу площею 1,3 кв.м, комору площею 0,7 кв.м, лоджію площею 2,8 кв.м.; зобов'язати комунальні підприємства, на обслуговуванні яких перебуває вказана квартири, розподілити особові рахунки на оплату житлово-комунальних послуг (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, вивезення побутових відходів та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій) відповідно до встановленого порядку користування квартирою. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала, пояснивши, що відповідач її колишній чоловік. За спільні кошти ними була придбана квартира № 27 в корпусі № 8 у будинку № 79 по вул. Янтарній у м. Дніпропетровську. Після розірвання шлюбу в 2014 році вони не дійшли згоди щодо користування квартирою, була змушена виїхати з дитиною до своїх батьків. Також зазначила, що фактично після розірвання шлюбу вона користувалася спальною кімнатою площею 13,4 кв.м., відповідач залою площею 16,7 кв.м., а найменша кімната площею 11,9 кв.м. є дитячою кімнатою. Наполягала на задоволенні позову. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на те, що позивачем не надано доказів того, що він чинить їй перешкоди в користуванні квартирою. Позивач постійно не проживає в квартирі, комунальні платежі він сплачує самостійно. Позивач має намір здавати свої кімнати в оренду, бажає заволодіти більшою частиною квартири, оскільки житлова площа квартири складає 42 кв.м., а позивач просить виділити їй кімнати загальною площею 25,3 кв.м., що на 4,3 кв.м. більше її частки. Крім того, в разі виділення позивачу цих кімнат він не зможе користувати лоджією. Просив відмовити в задоволенні позову. При цьому підтвердив фактичний порядок користування квартирою, який склався між ними та був зазначений позивачем. Суд, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав: Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 17 листопада 2006 року. Мають малолітню дитину [PERSON], [INFO]. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 8 квітня 2014 року шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбі дитина проживає разом із матір'ю. Також судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] 22 вересня 2006 року в реєстрі за № 1-4288, [PERSON] належала на праві власності квартира № 27 в корпусі № 8 будинку № 79 по вул. Янтарній у місті Дніпропетровську. 21 лютого 2015 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу, посвідчений державним нотаріусом П'ятої дніпропетровської державної нотаріальної контори в реєстрі за № 3-223, згідно з яким 1/2 частку вищевказаної квартири [PERSON] подарувала [PERSON] Отже, сторони є співвласниками квартири № 27 в корпусі № 8 будинку № 79 по вул. Янтарній у місті Дніпропетровську в рівних частках. Згідно з технічним паспортом зазначена квартира має загальну площу 66,8 кв.м. та складається з трьох кімнат житловою площею 42 кв.м.: 1-а кімната - 11,9 кв.м., 2-а кімната - 13,4 кв.м., 3-я кімната - 16,7 кв.м., а також кухні площею 8,2 кв.м, коридору площею 8 кв.м., ванної площею 2,8 кв.м, туалету площею 1 кв.м, шафи площею 1,3 кв.м, комори площею 0,7 кв.м, лоджії площею 2,8 кв.м. Відповідно до положень статті 358 ЦК України право\~\~ спільної\~\~ часткової\~\~\~\~власності\~\~здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про\~\~порядок\~\~володіння\~\~та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен\~\~із\~\~співвласників\~\~має\~\~право\~\~на\~\~надання\~\~йому\~\~у володіння та користування тієї частини спільного майна\~\~в\~\~натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі\~\~неможливості\~\~цього\~\~він\~\~має\~\~право\~\~вимагати\~від інших співвласників,\~\~які\~\~володіють\~\~і\~\~користуються\~\~спільним\~\~майном, відповідної матеріальної компенсації. Враховуючи, що сторони не можуть дійти згоди щодо користування спірною квартирою,\~\~\~суд вважає можливим визначити порядок користування даною квартирою між сторонами виходячи з розміру їх часток у праві власності на квартиру, а також проживання з позивачем спільної дитини сторін, виділивши у користування позивачу житлові кімнати площею 13,4 кв.м. та 11,9 кв.м., а відповідачу житлову кімнату площею 16,7 кв.м., та залишивши в їх спільному користуванні кухню площею 8,2 кв.м, коридор площею 8 кв.м., ванну площею 2,8 кв.м, туалет площею 1 кв.м, шафу площею 1,3 кв.м, комору площею 0,7 кв.м, лоджію площею 2,8 кв.м. На думку суду, такий порядок користування спірною квартирою не порушуватиме прав сторін як співвласників квартири та буде відповідати порядку користування квартирою, який фактично склався між сторонами, оскільки з пояснень сторін у судовому засіданні встановлено, що після розірвання шлюбу позивач користується спальною кімнатою площею 13,4 кв.м., а відповідач залою площею 16,7 кв.м., найменша кімната площею 11,9 кв.м. є дитячою кімнатою. Суд не може прийняти до уваги доводи відповідача про те, що площа кімнат, які позивач просить виділити їй в користування, є більшою, ніж її частка у праві власності, а також, що він буде позбавлений можливості користуватися лоджією, оскільки за змістом статті 358 ЦК України при встановленні порядку користування будинком (квартирою) кожному із співвласників передається в користування конкретна частина будинку (квартири), виходячи із його частки в праві спільної власності. Разом із тим, виділені у користування приміщення можуть бути і неізольовані і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно. Доводи відповідача про відсутність у позивача перешкод у користуванні квартирою, її не проживання в квартирі, самостійної оплати ним комунальних послуг в даному випадку не мають правового значення, так як визначення порядку користування квартирою, якщо її не можливо поділити в натурі, є правом співвласника. В той же час суд вважає необґрунтованими вимог позивача щодо зобов'язання комунальних підприємств, на обслуговуванні яких перебуває спірна квартири, розподілити особові рахунки на оплату житлово-комунальних послуг відповідно до встановленого порядку користування квартирою, оскільки зазначені підприємства не були залучені до участі у справі, позов до них позивачем не заявлявся. Суд звертає увагу, що само по собі визначення порядку користування спільним майном між співвласниками є підставою для незалежного здійснення кожним із них обов'язку по утриманню цього майна та достатньою юридичною підставою для укладення в добровільному порядку з відповідними підприємствами договорів щодо надання комунальних та інших послуг. Позивачем не надано доказів, що їй відмовлено в укладанні таких договорів та розподілі особових рахунків. Таким чином, позов [PERSON] слід задовольнити частково. Згідно зі ст. 88 ЦПК України суд присуджує стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп.

Outcome: partial