Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-13 00:00:00

І. Виклад позиції позивача. 26 листопада 2020 року представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідачів про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, в якому просив позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON], [INFO] р.н.; позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON], [INFO] р.н. та малолітнього [PERSON], [INFO] р.н.; Стягнути з [PERSON] аліменти в розмірі ј частини усіх видів заробітку на утримання малолітнього [PERSON], [INFO] р.н. до його повноліття, стягнути з [PERSON], аліменти в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку на утримання малолітнього [PERSON], [INFO] р.н. та [PERSON], [INFO] р.н. до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідачі є батьками малолітнього [PERSON], [INFO] р.н.. Також, відповідачка [PERSON] є матір'ю малолітнього [PERSON], [INFO] р.н., батьком якого записаний [PERSON]. [PERSON] самоусунувся від виховання та утримання малолітнього сина [PERSON] і 01.10.2020 року надав до служби у справах дітей Корабельної районної у м. Херсоні ради заяву про надання згоди на позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього сина. [PERSON] участі у вихованні та утримані синів не приймає, веде асоціальний спосіб життя. На даний час діти [PERSON] та [PERSON] проживають з [PERSON] (рідним батьком малолітнього [PERSON]) та бабусею [PERSON], які займаються вихованням і утриманням дітей. У зв'язку з тим, що батьки свідомо ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків, постало питання про доцільність позбавлення батьківських прав матері та батька, яке розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Корабельної районної у м. Херсоні ради 04.11.2020 року. За викладених обставин та діючи в інтересах дітей позивач звернувся з вимогою про позбавлення відповідачів батьківських прав та стягнення аліментів на їх утримання з відповідачів. ІІ. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 21.01.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 02.03.2021 року. У зв'язку з неявкою відповідачів розгляд справи відкладено на 12.04.2021 року. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 12.04.2021 року підготовче провадження закрито та призначено розгляд справи по суті на 20.05.2021 року. У зв'язку з неявкою відповідачів розгляд справи відкладено на 14.06.2021 року. У судове засідання представник позивача не з`явилася, 20.05.2020 року Левіна Л.П., діючи в інтересах позивача на підставі довіреності, через канцелярію суду подала заяву, у якій просила розгляд справи провести без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та не заперечила проти ухвалення заочного рішення. У судове засідання у час призначений для розгляду справи відповідачі не з'явилися. Про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, зокрема шляхом направлення судових повісток про виклик за відомим суду місцем проживання, відому суду опублікування оголошень на офіційному веб-сайті судової влади України: https://court.gov.ua/unknown/sud2125. ЄСПЛ у рішенні у справі «В'ячеслав Корчагін проти Росії» (№12307/16) визначив, що якщо повістку було направлено за однією з відомих адрес, а особа ухиляється від її отримання, то особа може стежити за ходом справи з офіційних джерел, таких як веб - сторінка суду, а тому право такої особи на справедливий суд, гарантоване ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод порушено не було. Як передбачено п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. З поштових повідомлень №7300310837287, №7300311093354, №7300310837287, встановлюється, що [PERSON] та [PERSON] про розгляд справи повідомлені у встановленому законом порядку. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. У встановлений процесуальним законодавством строк, відповідачі будучи повідомленими належним чином, відзиву на позов не подав про причини неможливості вчинення процесуальних дій суду не повідомлено. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, враховуючи згоду представника позивача про розгляд справи у його відсутності у заочному порядку із ухвалення рішення при заочному розгляді справи на підставі поданих позивачем документів та повторної неявки у судове засідання належним чином повідомлених про день, час та місце судового розгляду справи відповідачів і відсутності будь-яких заяв від них, суд вважає за можливе постановити розглянути справу за відсутності учасників справи із ухваленням заочного рішення, крім того, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч. 8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку загального позовного провадження. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. ІV. Фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст правовідносин. Батьками [PERSON], [INFO] р.н., є [PERSON] та [PERSON], про що 16.07.2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Білозерського районного управління юстиції Херсонської області зроблено актовий запис №77 та видано свідоцтво про народження серії [NUMBER]. Батьками [PERSON], [INFO] р.н., є [PERSON] та [PERSON], про що 15.06.2017 року Корабельним районним у місті Херсоні відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області зроблено актовий запис №439 та видано свідоцтво про народження серії [NUMBER]. Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №00027248015 від 31.07.2020 року відомості про батька [PERSON], [INFO] р.н., записані відповідно до ст. 133 СК України. Актом органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров'я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку встановлено, що 28.07.2020 року о 12-10 год. виявлено [PERSON], [INFO] р.н. в [ADDRESS]. Актом обстеження житлово-побутових умов проживання від 28.07.2020 року встановлено, що у будинку опалення та газопостачання відсутнє, шафи з дитячими речами немає, одяг брудний, не відповідає віку та сезону, невелика кількість іграшок старих та зламаних, продуктів харчування в наявності не було. Дитина постійно залишається з хворою бабусею, яка не може себе обслуговувати. За інформацією КНП «Херсонська міська клінічна лікарня ім. А і О. Тропіних» від 11.08.2020 року, мати малолітнього [PERSON] протягом останнього року за медичною допомогою не зверталася. Зловживає спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя, не приділяє належної уваги дитині та залишає хлопчика на тяжко хвору бабусю. Під час перебування [PERSON] у дитячому відділенні лікарні мати його жодного разу не відвідала. Згідно характеристики Комишанської селищної ради від 28.09.2020 року [PERSON] проживає з татом та бабусею, навчається в Білозерській школі №12. [PERSON] дит. Садок не відвідував, був на вихованні у іншої бабусі. Мати не займається вихованням синів, не цікавиться життям хлопчиків, зловживає спиртними напоями. За даними Корабельного ВП ХВП ГУНП в Херсонській області від 03.09.2020 року у відношенні до [PERSON] 28.07.2020 року було складено адміністративний протокол за ст. 184 КУпАП. Також, 03.03.2019 року [PERSON] зверталася до поліції щодо вирішення питання про влаштування дитини [PERSON]., так як їй немає з ким його залишити. За інформацією Херсонського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді 10.08.2020 року здійснено робочий виїзд за місцем проживання родини [PERSON] з метою проведення оцінки потреб сім'ї/особи, проте удома нікого не було. Житловий будинок перебуває у неналежному стані та не придатний до проживання дитини. Враховуючи те, що спеціалісти Центру не змогли зв'язатися з [PERSON] (на телефонні дзвінки відповідали сторонні особи, а до Центру вона не з'являлася), надати родині [PERSON] соціальні послуги з метою подолання складних життєвих обставин не було можливості. Заявою від 01.10.2020 року [PERSON] надав згоду на позбавлення батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO] р.н. Згідно листа Білозерського ясла-садка комбінованого типу №4 відповідачі не приймають участі у навчально-виховному процесі сина [PERSON] і взагалі не цікавляться успіхами та розвитком свого сина. Згідно листа Білозерського закладу повної загальної середньої освіти №2 [PERSON] не приймає участі у вихованні та утримані сина [PERSON], не відповідає на телефонні дзвінки класного керівника, батьківські збори не відвідує, жодного разу до школи не приходила. Зі слів класного керівника питаннями навчання та виховання, забезпеченням шкільним приладдям та утриманням дитини займається [PERSON]. Згідно висновку від 26.11.2020 року вих. №02-14-336-25 орган опіки та піклування виконавчого комітету Корабельної районної у місті Херсоні ради вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO] р.н., відносно малолітнього [PERSON], [INFO] р.н., та [PERSON], [INFO] р.н., відносно малолітнього [PERSON], [INFO] р.н., та малолітнього [PERSON], [INFO] р.н. V. Оцінка Суду. Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). При вирішенні цивільного спору суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Статтею 150 СК України встановлено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, до яких, серед інших, належить і обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. У відповідності до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно зі ст. 164 СК України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо ухиляються від виконання обов`язків по вихованню дитини. За умовами ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. За змістом п. п. 15, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Судом встановлено, та підтверджується доказами наявними в матеріалах справи, що відповідачка [PERSON] є матір'ю малолітніх [PERSON], [INFO] р.н. та [PERSON], [INFO] р.н., а відповідач [PERSON] є батьком малолітнього [PERSON], [INFO] р.н., батьки з синами не проживають, участі у їх вихованні, забезпеченні не приймають. Фактично діти не отримують від батьків жодної турботи та допомоги для морального і фізичного розвитку, з огляду на байдуже ставлення відповідачів до дітей та відсутність турботи та піклування про них, систематичне не виконання батьківських обов'язків відносно своїх дітей і байдужість по відношенню до їх життя, позбавлення відповідачів батьківських прав повністю відповідає інтересам самих дітей, і є справедливим, передбачуваним та невідворотним наслідком свідомого вибору [PERSON] та [PERSON], тому позовні вимоги в частині позбавлення їх батьківських прав є такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. У відповідності до ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. За ч. ч. 2, 3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. В силу ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, вимогами закону унормовано відповідальне ставлення батьків до своїх батьківських обов`язків. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. (ч. 2 ст. 182 СК України). Положенням ст.191 СК України визначено, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви. Суд звертає увагу сторін, що відповідно до ст. 179 СК аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Вирішуючи спір в частині позовних вимог про позбавлення батьківських прав, судо встановлено відсутність добровільного піклування і матеріального утримання батьками [PERSON] та [PERSON] своїх дітей [PERSON], [INFO] р.н. та [PERSON], [INFO] р.н., тому суд, вирішуючи спір в частині позовних вимог про стягнення аліментів з батьків на утримання їх дітей приходить до висновку про необхідність стягнути з [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO] р.н. у розмірі ј частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду із позовом, тобто з 26.11.2020 року і до досягнення дитиною повноліття, шляхом перерахування коштів на особовий рахунок дитини; стягнути з [PERSON] аліменти на утримання малолітніх синів [PERSON], [INFO] р.н. та [PERSON], [INFO] р.н. у розмірі 1/3 частини усіх видів її заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня звернення до суду із позовом, тобто з 26.11.2020 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття, шляхом перерахування коштів на особовий рахунок дитини. Докази, які б свідчили про неможливість відповідачів сплачувати аліменти саме у такому розмірі, матеріали справи не містять. На підставі п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. VI. Заходи забезпечення позову (заяви). Заходи забезпечення позову (заяви) судом не застосовувалися. VII. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позивач при подачі позову звільнений від сплати судового збору, отже судовий збір у розмірі 2270, 00 грн. підлягає до стягнення з відповідачів пропорційно в дохід держави в рахунок відшкодування судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved