Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-03 00:00:00

Звернувшись до суду із вищеназваним позовом 03.04.2013 року та уточнивши заявлені вимоги в остаточній редакції позову 04.11.2014 року, [PERSON] посилається на ті обставини, що 20.12.2010 року нею було передано за договором позики [PERSON] грошові кошти в сумі 51000 грн. Даний договір був оформлений у вигляді розписки, написаної власноручно позичальником. Згідно укладеного договору [PERSON] зобов»язалась повертати позичені кошти частками по 3000 грн. щомісячно із сплатою 5% щомісячно з умовою погашення боргу в повному обсязі до 20.06.2012 року. Як зазначає позивач , відповідач в період з 31.01.2011 року по 16.03.2012 року частками виплатила їй частину боргу на загальну суму 24000 грн. Після 16.03.2012 року [PERSON] жодної суми ні в рахунок погашення боргу, ні в рахунок сплати щомісячних процентів їй не сплатила. На день закінчення строку виконання зобов»язання, тобто на 20.06.2012 року сума несплаченого боргу склала 27000 грн., а сума несплачених 5% становить 45900 грн., а всього- 72900 грн. грн., Крім того, відповідно до ст. 625 ЦК України з відповідача, який прострочив виконання зобов»язання , підлягають стягненню на користь позивача : вищеназвана сума боргу з урахуванням індексу інфляції за період з 01.07.2012 року по 01.10.2014 року, виплати за яким складають 2631, 69 грн. Крім того, відповідач повинна сплатити 5% за користування позиченими коштами за період з 20.06.2012 року по 04.11.2014 року ( 28,5 місяців) , яка складає 103\~882, 50 грн.( щомісячна сума 72900 грн. х 5% х 28, 5 міс.). Таким чином, загальний борг за договором позики становить 225314, 19 грн., з яких : 72900 грн.- сума несплаченого боргу станом на 20.06.2012 року, 149782, 50 грн.- сума несплачених процентів за період з 20.06.2012 року по 04.11.2014 року, 2631, 69 грн.- сума зростання боргу з урахуванням індексу інфляції, яка на підставі ст.ст. 1046, 1047, 1048, 1049 ЦК України , яка підлягає стягненню на її користь із [PERSON]Крім того, позивач просить стягнути з відповідача понесені нею судові витрати: за послуги з надання правової допомоги 2500 грн., судовий збір в сумі 2253,14 грн. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали уточнені позовні вимоги, вважають їх обґрунтованими та доведеними та просять задовольнити позов у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] зазначив, що заявлений позов нею визнається частково, а саме: [PERSON] не заперечує, що нею не сплачений борг за вищеназваним договором позики в сумі 27000 грн., але вона не погоджується із сплатою відсотків, оскільки подія , після настання якої відповідачка повинна сплатити проценти, ще не відбулась, оскільки вона визначена сторонами як « окончание погашення долга». Крім того, вони вважають, що позивачем не доведені належними доказами вимоги щодо відшкодування витрат на правову допомогу в сумі 2500 грн., т.я. надана суду квитанція про сплату послуг за формою не відповідає вимогам Постанови НБУ № 637 від 15.12.2004 року про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні , якими для ведення приходних операцій визначена форма № КО. Також, вони не можуть погодитись із проведеним позивачкою розрахунком інфляційних виплат, які : по-перше, не підтверджені доказами про їх розмір; по-друге , до суми розрахунку включена сума процентів, які на теперішній час не підлягають стягненню, крім того, обраховані без урахування частково погашеної суми. З вищеназваних підстав не може бути стягнута з відповідачки в повному обсязі сплачена сума судового збору в розмірі 2253,14 грн., яка підлягає розподілу відповідно до вимог ст.88 ЦПК України. Таким чином, ними визнається позов на суму 27000 грн.- залишок несплаченого боргу та 270 грн.- частка сплаченого судового збору пропорційно вимогам, які підлягають задоволенню на користь позивача, у задоволенні позову в іншій частині просив відмовити. Вислухавши думку сторін, дослідивши надані ними докази, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступними підставами. Судом встановлено, що між сторонами: [PERSON] (позикодавець) та [PERSON]С.(позичальник) в письмовій формі на підставі ст.1047 ЦК України 20.12.2010 року був укладений договір позики, якій згідно вимог ч.2 даної статті оформлений у вигляді розписки ( а.с.36). Відповідно до умов цього договору [PERSON] отримала в борг від [PERSON] 51000 грн. строком на 1 рік і 6 місяців до 20.06.2012 року під 5% щомісячно. При цьому , [PERSON] зобов»язалась щомісячно погашати (тобто віддавати [PERSON]М.) по 3000 грн. в рахунок погашення тіла боргу, а проценти сплатити по закінченню погашення боргу. Факт укладення вищеназваного договору не заперечується сторонами. До визначеної в договорі дати погашення боргу -20.06.2012 року , позичальником [PERSON] був частково сплачений борг за тілом позики в сумі 24000 грн., що підтверджено розписками [PERSON] про отримання зазначеної суми на а.с. 52, 53 та не заперечується самим відповідачем. Інші суми за договором позивачем не отримані. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Стаття 530 ЦК України передбачає якщо у зобовязанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Несплата боргу в сумі 27000 грн. визнається і самим відповідачем, отже суд вважає, що на підставі наданих сторонами доказів, доведені позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення на її користь з відповідача [PERSON] вищеназваної суми. Між тим, суд вважає, що на підставі ст.60 ЦПК України позивачка не довела наявність в неї права на час звернення до суду щодо стягнення з відповідача 5% за користування позиченими коштами, оскільки самі сторони визначили в договорі, що проценти за договором підлягають сплаті по закінченню погашення боргу. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України , якщо у зобов»язанні встановлений строк ( термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк( термін). Зобовязання , строк ( термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Статтею 627 ЦК України передбачена свобода договору, а саме: відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору , виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови ( пункти) , визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов»язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Уклавши договір позики 20.12.2010 року, сторони добровільно визначили строк виконання зобов»язання щодо погашення боргу в сумі 51000 грн. до 20.06.2012 року , за умови щомісячної сплати по 3000 грн. в рахунок погашення тіла боргу, між тим, щодо визначених договором 5% щомісячних, сторони зазначили строк їх сплатити по закінченню погашення боргу. На час прийняття рішення судом, основний борг відповідачкою не був сплачений, отже подія, з якою наступає виконання зобов»язання по сплаті процентів , не настала і у задоволенні вимог про стягнення на користь позивача процентів в сумі 45900 грн. та 103\~882, 50 грн. суд відмовляє позивачеві, т.я. дана вимога заявлена передчасно. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд вважає, що факт прострочення виконання зобов»язання відповідачкою [PERSON] за договором позики за тілом позики в сумі 27000 грн. доведений, отже позивачка має право на отримання суми боргу з урахуванням інфляційних виплат, але їх розрахунок проведений судом з урахуванням суми , яка підлягає стягненню на її користь. Доводи представника відповідача про те, що індекси інфляції повинні бути доведені якимись додатковими доказами, судом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки ці дані є загальнодоступною інформацією, яка щорічно оголошується державними органами статистики. При здійсненні розрахунку суд керується листом Верховного Суду України № 62-97р від 03.04.97 року. Так, строк виконання договору в частині сплати боргу визначений до 20.06.2012 року, тобто у разі його невиконання його умов до визначеної дати, з 21.06.2012 року настає про строчка. За 10 днів червня 2012 року індекс інфляції не підлягає нарахуванню, а далі він складає: 07.12р.- 99,8 %, 08.12р.- 99,7%, 09.12р.-101,1%, 10.12р.-100%, 11.12р.-99,9%, 12.12р.- 100, 2%, з 01-13р до 01.14 р. вільний індекс-100,5%, з 01.14 р.- 100, 2%, 02.14 р.-100, 6%, 03.14р.- 102, 2%, 04.14р.- 103,3%, 05.14р.-103, 8%, 06.14р.-101%, 07.14р.-100,4%, 08.14р.-100,8%, 09.14р.-102, 9%, 10.14р.-102,4%, отже загальний індекс інфляції складає 1,204 %. Таким чином, 27000 грн. х 1,204=32508 грн., отже, саме ця сума підлягає стягнення з відповідача на користь позивача за основним боргом за договором позики. Задовольняючи частково заявлені вимоги , суд при визначенні судових витрат , які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача керується вимогами ст.88 ЦПК України та Законом України « Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Так позивачкою [PERSON] був сплачений судовий збір по двох квитанціях: від 02.04.2013 року в сумі 1198,50 грн.( а.с1) та від 03.11.2014 року в сумі 1054,64 грн.( а.с.66), тобто в загальній сумі 2253,14 грн. Загальна сума позовних вимог була визначена позивачем у 225314,19 грн., а позов судом задоволений на суму 32508 грн., що складає 14,43% від заявленої у позові суми, а відповідно на користь позивачки підлягає стягненню з відповідачки [PERSON] сума судового збору 325,13 коп. ( 14,43% від сплаченої суми судового збору 2253,14 грн.). Як убачається із наданих суду доказів, між позивачкою [PERSON] та адвокатом [PERSON] був укладений 01.04.2013 року договір про надання правової допомоги у цивільному процесі ( а.с.7,8) , за яким в оплату послуг адвоката клієнтом сплачено за квитанцією № 1596 від 01.04.2013 року 2500 грн. ( а.с.6). При вирішенні питання щодо стягнення на користь позивача понесених витрат на правову допомогу , суд керується вимогами Закону України « Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», відповідно до якого, оплата за надані послуги з правової допомоги не може перевищувати 40% встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу. Оскільки суду не були на підставі ст.60 ЦПК України надані позивачем докази, щодо розшифровки сплаченої суми ( акт приймання-передачі робот відсутній), суд при розрахунку застосовує вимоги вищеназваного Закону. Так, згідно записів у журналах судових засідань, адвокат [PERSON] був присутній у судових засіданнях: 08.12.2014 р. з 10 год. 06 хв. до 10 год.14 хв.( мин зарплата в цей час становила 1218 грн.); 14.01.2015 року з 14 год.36 хв. до 15 год.36 хв.( мин зарплата в цей час становила 1218 грн.); 05.08.2015 року з 10 год.35 хв. по 11год.03 хв. ( мин зарплата в цей час становила 1218 грн.); 04.11.2015 року з 10 год.45 хв. до 11 год.21 хв. ( мин зарплата в цей час становила 1378 грн.). Отже, при мінімальній заробітній платі у 1218 грн. за час перебування адвокатом [PERSON] у судових засіданнях ним витрачено 1 час.38 хв. (8 хв.+ 1 год.+30 хв), а отже оплата його праці у 40% від мінімальної заробітної плати за одну годину становить 487, 20 грн., а за 38 хв., що складають 63, 3% від години- ще 308,40 грн., а загалом 795, 60 грн. При мінімальній заробітній платі 1378 грн. за час перебування у суді адвокатом [PERSON] було витрачено 36 хв., а отже 40% від суми мін зарплати за годину праці складає 551,20 грн. Витрачені 36 хв. від години складають 60% від години, а відповідно сума оплати складає 330,72 грн. Загальна сума судового збору є 795,60 грн.+ 330,72 грн.= 1126,32 грн., дана сума підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача.

Outcome: partial