Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-07 00:00:00

Згідно з поданим позовом в останньому заявлено вимогу про визнання недійсним заповіту, який посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Меншиковою К.О. [INFO] та складений від імені [PERSON] . В обґрунтування позову позивач посилається на те, що [INFO] на залізничній колії вокзалу в м. Дніпро загинув її рідний брат [PERSON] в результаті вчинення самогубства шляхом смертельного травмування колесами вантажного потягу. Через кілька днів після його смерті позивач звернулася до Четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, де мені стало відомо, що на передодні своєї смерті, в святковий день - [INFO] її рідний брат склав заповіт, згідно до якого все своє майно заповів малознайомій [PERSON] (нині [PERSON] ), який був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Меншиковою К.О., реєстр № 683. Як зазначається позивачем при зверненні до суду, [PERSON] все життя постійно уживав разом із позивачем за адресою: [ADDRESS] , до дня смерті; у нього була у власності квартира [ADDRESS] , в яку він інколи приходив для отримання пенсії та жодного разу гам не залишався, оскільки там відсутнє навіть ліжко. По сусідству з зазначеною квартирою проживала відповідач [PERSON] , на користь якої був складений спірний заповіт, фактично померлий [PERSON] був мало знайомий з відповідачем. Відповідно до ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Відповідно до ст. 43 Закону України «Про нотаріат» при вчиненні нотаріальної дії нотаріуси встановлюють особу учасників цивільних відносин, які звернулися за вчиненням нотаріальної дії. Встановлення особи здійснюється за паспортом громадянина України або за іншими документами, які унеможливлюють виникнення будь-яких сумнівів щодо особи громадянина, який звернувся за вчиненням нотаріальної дії. На переконання позивача під час складання заповіту нотаріусом Дніпропетровського не було встановлено особу заповідача [PERSON] по паспорту, про що свідчить відсутність паспортних даних в тексті заповіту, що є порушенням нотаріального посвідчення заповіту та є підставою визнання його недійсним. Стаття 1236 Цивільного кодексу України зазначає, що заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, з також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Як вбачається зі спірного заповіту нотаріусом не було роз`яснено [PERSON] положення зазначеної статті Цивільного кодексу України, що є порушенням порядку нотаріального посвідчення заповіту. Спадщина померлого складається не тільки з квартири [ADDRESS] , а також з з 1/6 частини будинку [ADDRESS] , який є будинком його матері. Фактично [PERSON] не міг залишити часку в зазначеному будинку, в якому жила та померла його мати, малознайомій людині, і він би в будь-якому разі залишив би дану частку членам своєї родини. Разом з тим, підпис та почерк заповідача, наведений в спірному заповіті, не відповідає реальному підпису та почерку [PERSON] , якому на момент складання заповіту виповнилось 70 років. Відповідно до п. 8 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого Наказом Міністерства Юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, відомості про заповіти підлягають обов`язковій державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, установленому Положенням про Спадковий реєстр, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 07.07.2011 № 1810/5. зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 11.07.2011 за № 831/19569. Відповідно до п. 2.9 Положення про спадковий реєстр, затвердженого Наказом Міністерства Юстиції України від 07.07.2011 N 1810/5, Реєстратор вносить відомості до Спадкового реєстру у такі строки: у день вчинення відповідної нотаріальної дії. Пункт 2.10 Положення про спадковий реєстр зазначає, що реєстратор для підтвердження факту внесення відомостей до Спадкового реєстру готує відповідний витяг. Державна нотаріальна контора, приватний нотаріус готують витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі у двох примірниках, один з яких залишається у справах нотаріуса (державної нотаріальної контори), а другий видається заявникові заповідачеві, відчужувачеві, набувачеві та/або спадкоємцеві). Зазначений витяг з Спадкового реєстру не видавався [PERSON] , про що неодноразово зверталась увага нотаріуса. Відповідно до Інформаційної довідки зі спадкового реєстру № 33999502 від 17.05.2013 р. спірний заповіт був зареєстрований в Спадковому реєстрі 10.05.2013 о 20 год. 02 хвил.Таким чином, на переконання позивача нотаріусом реєстрація спірного заповіту відбувалася за відсутності заповідача, а сам витяг йому не видавався, а видавався відповідачці, що є порушенням порядку нотаріального посвідчення. За підсумком позивача, якщо оцінювати всі ці фактори, можливо дійти висновку, що даний спірний заповіт від [INFO] був посвідчений з порушенням норм чинного законодавства та взагалі чи саме [PERSON] ініціював даний заповіт. Відповідач позов не визнала та надала суду заяву про застосування строку позовної давності (Т. 1 а.с. 19-20). Відповідно до заперечень відповідача проти позову (Т. 1 а.с. 53-59) як і у попередніх так і в теперішньому позові [PERSON] вистроює свої звинувачення у скоєнні злочину виключно на припущеннях та власних переконаннях, які по факту не знаходять жодних підтверджень ні в наданих документах, ні в проведених експертизах, ні навіть у показаннях її свідків. Позивач та її представники не тільки трактують існуючи норми законів України на власний розсуд, але й знаючи про те, що всі наведені ними звинувачення безпідставні, вони намагаються маніпулювати думкою суду та повідомляють про нібито факти порушення закону, які не тільки не існують, а ті що підлягали розгляду, вже неодноразово спростовані в обох попередніх позовах, які набрала законної сили, але [PERSON] та її представники ці факти навмисно замовчують. Як зазначається відповідачем, позивач та її представники навмисно ускладнюють судовий розгляд даної справи, вводячи суд в оману та не повідомляючи суду про наявність попередніх експертиз та судових рішень, що спростували всі наведені ними звинувачення, та які набрали законної сили. Щодо думки [PERSON] про порушення приватним нотаріусом Меншиковою К.О. вимог ст. 43 Закону України «Про нотаріат», то відповідач у своїх заперечення вказує, що, по-перше, позивач висловлює тільки свою думку, а не доводить факти порушення закону, по-друге, заповіт складався при зачинених дверях, коли в кімнаті знаходились лише приватний нотаріус Меншикова К.О та заповідач [PERSON] , по-третє, як вже багаторазово було встановлено із показань свідків та самої позивачки нікому з них не було відомо про факт складання на користь відповідача заповіту [PERSON] 10.05.2013р. аж до самої його смерті та початку розслідувань. Позивач та всі свідки з її сторони або надавали свідчення про те, що їм взагалі нічого про це не відомо або про те, що вони дізнались про заповіт тільки після смерті [PERSON] . Позивач та свідки з її сторони багаторазово свідчили що востаннє, коли вони бачили [PERSON] це було приблизно о 10 годині ранку [INFO], а заповіт був складений о 15:30 того ж дня, тому, на переконання відповідача, ніхто з них ніяким чином не міг знати про обставини, за яких відбувалось посвідчення заповіту і яким саме чином приватний нотаріус Меншикова К.О. встановила особу. Відповідач у своїх заперечення вказує, що звинувачуючи приватного нотаріуса Меншикову К.О. у тому, що вона не попередила заповідача [PERSON] під час складання заповіту про відповідальність за ст. 1236 ЦК України, позивач та її представники або знов демонструють свою необізнаність в існуючих вимогах законодавства, або знов таки навмисно та безпідставно звинувачують приватного нотаріуса у скоєнні злочину; позивач не наводить статтю законодавчого акту, яка була порушено під час складання заповіту, застосовуючи поняття «порушення порядку посвідчення заповіту». Щодо того, що підпис та почерк заповідача на заповіті не відповідає реальному почерку та підпису [PERSON] відповідача вказує, що матеріали (зразки почерку [PERSON] ) для почеркознавчої експертизи за присутності слідчого та дільничного АНД РВ МВС та трьох понятих серед сусідів по під`їзду, були вилучені з квартири [PERSON] ( [ADDRESS] ) після його смерті, опечатані та передані на експертизу згідно встановлених процедур. Експертизою встановлено, що почерк на заповіті належить саме заповідачу [PERSON] . Висновок експерта за результатами почеркознавчої експертизи №61/04-540, зробленої Науково-дослідним центром експертно-криміналістичним центром від 5.12.2013 р., міститься у матеріалах №199/11828/13-ц від 14.11.2013 р. Безпосередньо рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 9.12.2014 р. містить чітке висловлювання щодо встановлення відповідності всіх написів на заповіті почерку покійного заповідача [PERSON] . Щодо причин, через які заповіт було складено о 15.30 год., а зареєстрований він був лише о 20:02 безпосередньо приватним нотаріусом Меншиковою К.О., то, на переконання відповідача, сам факт укладення заповіту о 15:30 год. та його реєстрації тільки о 20:02 не є порушенням вимог наведених норм чинного законодавства і вже неодноразово розглядався у попередніх позовах та не був визнаний підставою для скасування заповіту. На переконання відповідача, наведені твердження є безперечними фактами, які базуються на посиланнях на документальні джерела, статті законів та матеріали попередніх проваджень, та доказують, що даний позов не підлягає задоволенню. Як встановлено судом на підставі доказів, наданих у порядку ст.ст. 76-80 ЦПК України, [INFO] [PERSON] заповідав усе належне йому майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалось, усі майнові права та обов`язки, а також ті майнові права та обов`язки, які належатимуть йому на день смерті, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідним заповітом, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Меншиковою К.О., реєстр №683 (Т. 1 а.с. 8). [INFO] . [PERSON] помер, що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть (Т. 1 а.с. 9). Реєстрація заповіту відбувалася [INFO] о 20.02 год. приватним нотаріусом Меншиковою К.О., що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (Т. 1 а.с. 11). 10.01.2015 р. [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб (Т. 1 а.с. 22), після державної реєстрації шлюбу [PERSON] взяла прізвище [PERSON] . Постановою від 29.06.2014 р. кримінальне провадження, внесене до ЄРДР №12013040630003590 від 06.07.2013 р. за ч. 1 ст. 190 КК України було закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, що підтверджується відповідною постановою (Т. 1 а.с. 24), згідно з якою до ЧЧ АНД РВ звернулась [PERSON] , яка просить органи міліції прийняти заходи до [PERSON] , яка ввела у оману її брата [PERSON] , змусила його скласти заповіт на її користь, після чого він помер; вважає, що до смерті брата причетна [PERSON] . Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09.12.2015 р. (199/11828/13-ц, 2/199/575/14), яке набрало законної сили 29.02.2016 р. (Т. 1 а.с. 29-30), у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: державний нотаріус четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Шугаєва Наталія Сергіївна, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Меньшикова Кристина Олександрівна, про визнання заповіту недійсним в задоволенні позову відмовлено повністю. Як встановлено судом (ч. 4 ст. 82 ЦПК України) згідно актів № 9 від 03 квітня 2014 року та № 35 від 09 жовтня 2014 року посмертних судово-психіатричних експертиз померлий 11 травня 2013 року [PERSON] на момент складання та підписання заповіту 10 травня 2013 року будь-якими психічними розладами не хворів, за своїм психічним станом в цей період він міг розуміти значення своїх дій та керувати ними. Також, відповідно до висновку судової почеркознавчої експертизи від 05.12.2013 року № 61/04-540, яка була проведена органами досудового слідства, підпис на заповіті, а також запис в заповіті «Цей заповіт прочитано вголос та підписано власноручно» виконано [PERSON] . Відмовляючи в задоволенні позову у справі 199/11828/13-ц, 2/199/575/14, суд виходив з того, що належних та допустимих доказів відповідно до ст. 60 ЦПК України тому, що заповідач [PERSON] під час складання заповіту був введений в оману, знаходився під тиском, а також тому, що вказаний правочин заповідачем здійснено під впливом обману чи помилки, а також не відповідав його внутрішній волі, позивачем суду не надано. Згідно зі згаданим судовим рішенням, відмовляючи в задоволенні позову повністю, суд зазначив, що не вбачає порушень при посвідченні заповіту нотаріусом, оскільки належних та допустимих доказів тому, що заповідач мав такі фізичні вади, через що заповіт повинен був посвідчуватись при свідках, позивачем також не надано. Одночасно, суд зазначив, що не приймає посилання позивача щодо визнання причиною недійсності заповіту те, що внесення до державного реєстру заповітів відбулось значно пізніше часу посвідчення заповіту, оскільки вказані обставини пов`язані з технічною роботою єдиного реєстру та не можуть бути підставою для визнання недійсним правочину. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 29.02.2016 р. (повторний апеляційний розгляд після скасування ВССУ 01.07.2015 р. ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 03.02.2015 р., якою рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09.12.2014 р. було залишено без змін) рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09.12.2015 р. (199/11828/13-ц, 2/199/575/14) було залишено без зміни (Т. 1 а.с. 29-30). Ухвалою ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.07.2016 р. (Т. 1 а.с. 31-32) рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09.12.2014 р. та ухвала апеляційного суду Дніпропетровської області від 29.02.2016 р. були залишені без змін. Як встановлено судом на підставі судового рішення (Т. 1 а.с. 33-35) рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08.06.2016 р. у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Четверта дніпропетровська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Меньшикова К.О., про визнання заповіту недійсним в задоволенні позову було відмовлено. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 28.07.2016 р. рішення суду 1 інстанції було залиш пеон без змін (Т. 1 а.с. 36-37). Постановою старшого слідчого СВ Самарського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області Сєміженович С.С. від 04.05.2015 р. було закрито кримінальне провадження за фактом доведення до самогубства [PERSON] у зв`язку з відсутністю в діянні складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 120 КК України, що підтверджується відповідною постановою (Т. 1 а.с. 66-67). Відповідно до висновку судового експерта ДНІДСЕ Ус Д.О. від 07.02.2019 р. (Т. 2 а.с. 165-169) підпис від імені [PERSON] в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій в графі 7 реєстраційного запису №683, вчиненого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Меншиковою К.О. під час посвідчення заповіту від 10 квітня 2013 року виконаний самим [PERSON] . Згідно з висновком повторної судово-почеркознавчої експертизи від 23.03.2020 р., яка проведена судовими експертами Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса (Т. 3 а.с. 98-102) підпис від імені [PERSON] у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій (справа 02-33, Том 1, розпочатий 09.01.2013) приватного нотаріуса Дніпропетровського нотаріального округу Меньшикової К.О., розташований на арк. 155 в графі 7 «Підписи осіб (їх представників), які звернулися за вчиненням нотаріальної дії», під №683 від [INFO], виконаний [PERSON] . Ознаки, які б свідчили про виплив на [PERSON] у момент виконання ним свого підпису будь-яких природних тимчасово збиваючих факторів, не відобразилися. Відповідно до згаданого вище висновку судової експертизи рукописний напис: « [PERSON] » у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій (справа №02-33, том №1, розпочатий 09.01.2013) приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Меньшикової К.О., розташований на арк. 155 в графі 7 «Підписи осіб (їх представників), які звернулися за вчиненням нотаріальної дії», під №683 від [INFO] виконаний [PERSON] . Процесуальні дії у справі: - ухвалою суду від 10.10.2016 р. за заявою позивача вжиті заходи забезпечення позову у виді заборони державному нотаріусу четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори вчиняти дії з видачі свідоцтва про право на спадщину спадкоємцю за заповітом після померлого [INFO] . [PERSON] до розгляду справи по суті; -ухвалою суду від 14.12.2016 р. зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] , де третя особа Четверта дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання права власності за заповітом повернуто; -ухвалою суду від 01.03.2017 р. задоволено заяву представника позивача про витребування доказів: витребувано від приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Меншикової К.О. належним чином завірену копію заповіту [PERSON] від [INFO], посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу зареєстрованого в реєстрі за №683, копію реєстру для реєстрації нотаріальних дій, в який внесені дані щодо посвідчення заповіту [PERSON] від [INFO], копії квитанції про сплату [PERSON] державного мита за вчинення нотаріальної дії, підтвердження сплати [PERSON] грошових коштів за вчинення нотаріальних дій - посвідчення заповіту, інформацію про те кому та коли був виданий примірник витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі, в тому разі якщо не видавався - надати до суду оригінал; від державного підприємства «Національні інформаційні системи» інформацію про наявність чи відсутність технічного збою в роботі Спадкового реєстру [INFO]; -ухвалою суду від 08.06.2017 р. відмовлено в задоволенні заяви представника позивача про витребування доказів; - ухвалою суду від 17.10.2017 р. заява позивача про забезпечення доказів задоволена частково: витребувано у приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Меншикової К.О. належним чином завірену копію заповіту, складеного [PERSON] [INFO] (реєстр 683), належним чином завірену копію реєстру для реєстрації нотаріальних дій щодо посвідчення приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Меншиковою К.О. заповіту, складеного [PERSON] [INFO] ; -ухвалою суду від 08.12.2017 р. позов [PERSON] залишено без розгляду з підстави, передбаченої п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України; -ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 10.07.2018 р. ухвала Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08.12.2017 р. була скасована, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду; - ухвалою від 27.08.2018 р. призначено судово-почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз, для з`ясування питання чи виконано підпис в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій в графі 7 реєстраційного запису №683, вчиненого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Меншиковою К.О. під час посвідчення заповіту від 10 квітня 2013 року заповідачем - [PERSON] , [INFO] ; - ухвалою від 20.02.2019 р. провадження у справі відновлено; - задоволено клопотання представника позивача про виклик судового експерта Ус Д.О.; - ухвалою від 04.06.2020 р. призначено повторну судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено судовим експертам Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса та на вирішення якої поставлені наступні питання: 1. чи виконано підпис в Реєстрі для реєстрації нотаріальних дій в графі 7 реєстраційного запису № 683, вчиненого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Меньшиковою К.О., під час посвідчення заповіту від 10 травня 2013 року саме особою [PERSON] , [INFO] ?; 2. чи перебувала особа, яка виконала підпис в Реєстрі для реєстрації нотаріальних дій в графі 7 реєстраційного запису № 683, вчиненого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Меньшиковою К.О., під час посвідчення заповіту від 10 травня 2013 року у стані психологічного, або фізичного примусу? -ухвалою від 27.05.2020 р. провадження у справі поновлено. Судовий експерт ДНІДСЕ [PERSON] , допитаний в судовому засіданні за клопотанням представника позивача адвоката Д. Харламова, підтвердив висновки експертизи від 07.02.2019 р., та зазначив про достатність наданих експериментальних зразків для складання відповідного висновку. Правовідносини між учасниками справи виникли із оспорювання правочину (заповіту). Дослідив докази в межах заявлених суду вимог, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Як встановлено судом на підставі наданих суду доказів, зокрема, заповіту від [INFO], позивач вважає, що порушені її права, як спадкоємця першої черги, після смерті рідного брата [PERSON] , померлого [INFO] . Способом захисту цивільного права та інтересу може бути визнання правочину недійсним. Згідно із ст. 202 ЦК правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України). Відповідно до статей 215, 216 ЦК України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Частиною другою статті 215 ЦК України передбачено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Таким чином оспорюваний правочин є недійсним в силу визнання його судом, а нікчемний - в силу припису закону. За ст. 1233 ЦК заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Спеціальною нормою, яка регламентує підстави визнання заповіту недійсним або нікчемним є приписи статті 1257 ЦК України, відповідно до ч. 1 якої заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Як встановлено судом на підставі письмових доказів - висновків судової почеркознавчої експертизи (висновок судового експерта ДНІДСЕ Ус Д.О. від 07.02.2019 р. (Т. 2 а.с. 165-169) та висновку повторної судово-почеркознавчої експертизи від 23.03.2020 р. судових експертів Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса (Т. 3 а.с. 98-102), підпис від імені [PERSON] у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій (справа 02-33, Том 1, розпочатий 09.01.2013) приватного нотаріуса Дніпропетровського нотаріального округу Меньшкової К.О., розташований на арк. 155 в графі 7 «Підписи осіб (їх представників), які звернулися за вчиненням нотаріальної дії», під №683 від [INFO], виконаний [PERSON] . Ознаки, які б свідчили про виплив на [PERSON] у момент виконання ним свого підпису будь-яких природних тимчасово збиваючих факторів, не відобразилися. Звертаючись до суду із даним позовом позивач наголошувала на порушенні з боку приватного нотаріуса Меньшикової К.О. вимог щодо форми заповіту та посвідчення (ст. 1257 ЦК України). Відмовляючи в задоволенні позову суд керується тим, що посвідчення заповіту, внесення змін до нього та його скасування визначені ЦК України та главою 3 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5. Відповідно до ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу (ч. 3 ст. 1247 ЦК України). Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України (ч. 4 ст. 1247 ЦК України). Відповідно до п.п. 1.1, 1.3, 1.4, ,1.5, 1.6, 1.7 розділу 3 зазначеного вище Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, нотаріус посвідчує заповіти фізичних осіб з повною цивільною дієздатністю, у тому числі подружжя, які складені відповідно до вимог статей 1233-1257 Цивільного кодексу України та особисто подані нотаріусу: у заповіті зазначені я місце і час складення заповіту, дата та місце народження заповідача, заповіт особисто підписаний заповідачем, нотаріус посвідчував заповіт, який виготовлений за допомогою загальноприйнятих технічних засобів, заповіт був вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним тощо. Вимоги п. 8 розділу 3 зазначеного вище Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, згідно з яким відомості про заповіти підлягають обов`язковій державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, установленому Положенням про Спадковий реєстр, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 07.07.2011 № 1810/5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 11.07.2011 за № 831/19569, нотаріусом дотримані. З приводу посилання позивача на відмінність часу державної реєстрації у Спадковому реєстрі заповіту (як встановлено судом реєстрація мала місце в день посвідчення заповіту о 20.02 год.), то зазначені посилання не є такими, що впливають на висновок суду у справі по суті позовних вимог. Щодо посилання позивача на те, що нотаріус при посвідченні заповіту зобов`язаний роз`яснити заповідачу зміст статті 1241 Цивільного кодексу України про право на обов`язкову частку у спадщині, втім, зазначений обов`язок не був виконаний нотаріусом, то дані посилання не спростовують висновків суду, зазначених вище: наявність формальних помилок при складанні заповіту не свідчить про нікчемність заповіту та не спростовує презумпцію правомірності правочину, якщо заповідач не був визнаний судом недієздатним чи обмежено дієздатним, мав право на складання заповіту, заповіт відповідав волі заповідача, власноруч підписаний заповідачем, має письмову форму, посвідчений та зареєстрований у встановленому законом порядку (постанова від 20.05.2019 у справі №522/904/16-ц, постанова від 03.07.2019 у справі № 725/2412/15-ц). Відповідно до положень ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами на власний розсуд. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду (ч. 2 ст. 13 ЦПК України). Підстави для збирання судом доказів в даній справі відсутні (ч. 2 ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Джерела отримання доказів вичерпані. Суд, безпосередньо дослідивши зібрані докази, оцінивши їх на предмет належності і допустимості, достовірності і достатності, кожний окремо та в сукупності і логічному взаємозв`язку, враховуючи встановлення судом обставини дотримання з боку приватного нотаріуса Меньшикової К.О. вимог щодо форми заповіту та посвідчення (ст. 1257 ЦК України), дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову повністю. Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності (Т. 1 а.с. 19-20), то, виходячи з вимог ст. 261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. Відмовляючи в задоволенні позову [PERSON] , суд виходить з того, права позивача не порушені, тому суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості, у зв`язку з чим відсутні підстави для застосування поданої в порядку ст. 267 ЦК України заяви відповідача. Судові витрати підлягають віднесенню на користь позивача, оскільки в задоволенні позову відмовлено.

Outcome: dismissed