Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-01 00:00:00

Згідно позову, з відповідачкою позивач перебуває в зареєстрованому шлюбі з 30 квітня 2003 року, шлюб зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Амур-Нижньодніпровського районного управління юстиції м. Дніпропетровська, актовий запис № 226. Від шлюбу мають спільних дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO]. Між сторонами з 1 вересня 2012 року припинені фактичні шлюбні відносини через різні погляди подружжя на взаємовідносини в сім'ї, матеріальне забезпечення сім'ї. Позивач прийшов до переконання, що подальше збереження сім'ї стало неможливим. Позивач просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачкою. Позивач [PERSON], належним чином та завчасно сповіщений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився. Надав суду письмову заяву, згідно якої підтримав в повному обсязі вимоги за позовною заявою та фактичні обставини на яких вони ґрунтуються. Категорично заперечив проти надання строку на примирення з відповідачкою. Просить розглянути справу у його відсутність. У судове засідання належним чином та завчасно сповіщена про час та місце розгляду справи відповідачка [PERSON] не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність. За ухвалою суду справа розглянута за відсутності сторін в порядку ст. 224 ЦПК України заочно за наявних в справі доказів. На підставі досліджених письмових доказів судом встановлені наступні фактичні обставини: Згідно копії свідоцтва про шлюб (а.с. 6), 30 квітня 2003 року позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] уклали шлюб. Укладення шлюбу зареєстроване відділом реєстрації актів громадянського стану Амур-Нижньодніпровського районного управління юстиції м. Дніпропетровська, актовий запис № 226. Сторони мають спільних дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 7-8). Сторонами не оспорюється той факт, що вони припинили фактичні шлюбні відносини через відсутність взаємопорозуміння, різні погляди на життя, виховання та утримання дітей, постійні конфлікти та сварки. Згідно ст. 111 Сімейного кодексу України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 10 своєї постанови № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Передбачене ч. 1 ст. 111 СК вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей. Якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті. Ухвалою суду від 01 липня 2015 року згідно вимог ст. 111 Сімейного кодексу, ч. 2 ст. 191 ЦПК України сторонам був призначений строк для примирення до 02 вересня 2015 року і провадження у справі на цей час було зупинене. З процесуальної позиції сторін вбачається, що протягом зазначеного строку сторони не примирилися і позивач наполягає на розірванні шлюбу судом. Оскільки судом вжито заходів до примирення подружжя, які результатів не дали, можливості для примирення подружжя на думку суду вичерпані, позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають вирішенню по суті. Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. За ч. 1 ст. 110 цього ж Кодексу, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Як зазначено в ч. 2 ст. 112 цього ж Кодексу, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі вищенаведених фактичних обставин судом встановлено, що подальше збереження шлюбу супечить інтересам позивачки, що мають істотне значення, і позовні вимоги про розірвання шлюбу на підставі ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110, ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України підлягають задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню в повному обсязі понесені останнім судові витрати з оплати судового збору у розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved