Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-07 00:00:00

Звернувшись до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області та згодом уточнивши свої позовні вимоги позивач [PERSON] просить усунути перешкоди в користуванні власністю та визнати відповідача [PERSON], такою особою, що втратила право користування житловим приміщенням у будинку [ADDRESS], посилаючись на те, що їй та [PERSON], [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 24.04.2008 року, на праві спільної часткової власності, належить житловий будинок [ADDRESS]. За зазначеною адресою з 10.03.1998 року та по теперішній час зареєстрована [PERSON]. З 2005 року [PERSON] за адресою не мешкає, так як змінила місце проживання. Позивачка не має можливості добровільно вирішити питання зняття [PERSON] з реєстрації за зазначеною адресою, оскільки остання уникає її. Наявність зареєстрованої у належному позивачці та [PERSON], [PERSON] будинку особи, а саме [PERSON], тягне за собою порушення їх права як власникам, на вільне володіння та розпорядження своїм майном. Крім того, вони вимушені переплачувати кошти за комунальні послуги, не зважаючи на те, що [PERSON] тривалий час не проживає за місцем реєстрації. Позивачкою [PERSON], в судове засідання була надана заява про розгляд справи без її участі, із підтриманням позовних вимог у повному обсязі та з відсутністю заперечень проти розгляду справи в заочному порядку і винесення відповідного рішення. Відповідачка [PERSON], про час та місце розгляду справи, повідомлена належним чином за правилами ст. 76 ЦПК України у судове засідання не з'явилася, про причину неявки суду не повідомила, заперечень проти позову не надала, тому суд, згідно ст. 224 ЦПК України вирішує справу на підставі наявних у ній доказів (постановляє заочне рішення), про що також не заперечувала сторона позивача. Треті особи - [PERSON] та [PERSON] в інтересах якого діє [PERSON] надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Дослідивши всі обставини справи, та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачці [PERSON], та третім особам [PERSON], [PERSON] в інтересах якого діє [PERSON] на праві спільної часткової власності належить житловий будинок [ADDRESS]. (а.с.8-12), в якому зареєстрована відповідач [PERSON] (а.с.5-6). Суд вважає встановленим, що відповідач [PERSON], в цьому домі не мешкає без поважних причин з 2005 року та не бере участі у сплаті платежів по утриманню будинку, де вона зареєстрована, що порушує право власності позивачів на вказаний будинок. У свою чергу, відповідач [PERSON] права власності на вказаний будинок чи права користування ним не має. Згідно із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 383 Цивільного кодексу України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст. 386 Цивільного кодексу України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника втрачає право користування житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, а саме відповідача [PERSON] варто визнати такою особою, що втратила право користування житловим приміщенням у будинку [ADDRESS], оскільки є достатні підстави на підтвердження факту відсутності відповідача у будинку позивача понад дев'ять років до теперішнього часу без будь-яких поважних причин і судом не встановлено про існування будь-яких домовленостей між сторонами з приводу користування житлом. На підставі ст. 150 ЖК України, ст.ст. 383, 386, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved