Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-01 00:00:00

З позовної заяви вбачається, що відповідно до укладеного договору № б/н від 26.12.2011 року [PERSON] отримав кредит в розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 договору, на підставі яких відповідач при укладенні договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Власник картрахунку зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п.2.1.1.5.7 Договору. Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконував. Станом на 17.12.2017 року [PERSON] має заборгованість - 12 197,98 грн. Позивач просить суд стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 12 197,98 грн. за кредитним договором № б/н від 26.12.2011 року та судові витрати у розмірі 1762 грн. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про день слухання справи в суді. Причини його неявки суду не відомі. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов є підставним і підлягає до часткового задоволення зі слідуючих міркувань. 26.12.2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем було укладено кредитний договір № б/н від 26.12.2011 року, згідно якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплату нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позивальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Стаття 1050 ЦК України, як наслідки порушення договору позичальником, передбачає обов'язок позичальника сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України, сплатити неустойку відповідно до ст.ст. 549-552 ЦК України незалежно від сплати процентів відповідно до ст. 1048 ЦК України. Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконував. Станом на 17.12.2017 року [PERSON] має заборгованість - 12 197,98 гривень яка складається з наступного: -5121,14 грн. - тіло кредиту; -1241,84 грн. - нараховано відсотків за користування кредитом; -4777,95 грн. - нараховано пені; а також штрафи відповідно до Умов та правил надання банківських послуг: -500,00 грн. - штраф (фіксована частина). -557,05 - штраф (процентна складова). Згідно ч. 3 ст. 549 ЦК України - пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Як видно із матеріалів справи, за порушення позичальником строків виконання зобов'язання за кредитним договором банком одночасно нараховано штраф і пеню. Відповідно до вимог ст. 549 ЦК України пеня та штраф є різновидами неустойки як юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій. Отже, банк просить застосувати до боржника подвійну цивільно-правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те саме порушення договірного зобов'язання (прострочення виконання грошового зобов'язання), що суперечить вимогам ч.1 ст.61 Конституції України та ч.3 ст. 509 ЦК України, згідно з якими ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а зобов'язання має ґрунтуватись на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Враховуючи вищенаведене, суд рахує за необхідне в стягненні з [PERSON] на користь позивача 5835 грн. штрафу слід відмовити. Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). З розрахунку вимог банку у зв'язку з неповерненням відповідачем кредитної заборгованості за кредитним договором № б/н від 26.12.2011 року слідує, що позивач знав про те, що відповідач не виконує взяті на себе зобов'язання, однак, всупереч вимог ст. 258 ЦК України нарахував пеню в порушення строку позовної давності. А тому в цій частині позовних вимог слід відмовити в зв'язку з пропуском строків позовної давності. Враховуючи вищенаведене, суд рахує за необхідне позов задоволити частково та стягнути з відповідача суму боргу за кредитним договором в розмірі 6 362 грн. 98 коп. та судові витрати по справі в розмірі 1762 грн. на користь позивача, оскільки відповідач порушив умови договору.

Outcome: approved