Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-21 00:00:00

З позову [PERSON] вбачається, що він є сином [PERSON] та [PERSON] , відповідач у справі [PERSON] є його братом. Після смерті матері [INFO] відкрилася спадщина. Він, [PERSON] , звернувся до приватного нотаріуса Галущенко Н.М. з заявою про прийняття спадщини. Батько [PERSON] помер у 2015 році. Вважає, що його, [PERSON] право на отримання спадщини після смерті матері було порушено у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину відповідачу [PERSON] на одну другу частину житлового будинку [ADDRESS] . [PERSON] одноосібно було видано свідоцтво на весь спірний житловий будинок за вищевказаною адресою, проте даний житловий будинок був збудований батьками позивача та відповідача під час шлюбу, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (повторним) від 31.10.1975 року [NUMBER] , виданим Миколаївським міськвідділом РАГС, в якому зазначено, що шлюб укладено 29.10.1957 року. Також позивач вказує, що після смерті батька [PERSON] , відповідач [PERSON] не повідомив нотаріуса про те, що будинок є спільною сумісною власністю подружжя (батьків). Після смерті матері [PERSON] , [PERSON] звернувся до нотаріуса про прийняття спадщини і повідомив, що до складу спадкового майна спадкодавці повинна увійти одна друга частина спірного будинку, проте з Державного реєстру стало відомо, що дане майно вже отримано у власність відповідачем [PERSON] . Тобто, як вважає позивач у справі, його право успадкувати одну другу частину будинку, що належала матері на праві спільної сумісної власності порушено. Позивач [PERSON] посилається на ряд положень ЦК України, СК України зазначає, що одна друга частина будинку за адресою [ADDRESS] належала як частка у спільній сумісній власності на момент смерті [PERSON] , після її смерті повинна увійти до складу спадщини, яку прийняв її син [PERSON] , при цьому, відповідач у справі приховав від нотаріуса, що даний будинок є спільною сумісною власністю подружжя (батька та матері), що мати жива і є власницею однієї другої частки вищевказаного будинку, що дало змогу відповідачу незаконно отримати свідоцтво про право на спадщину за законом серія та номер 15-1414, що видане 06.11.2015 року державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Панченко Л.Є. Позивач, відповідно вважає, що вищевказане свідоцтво є недійсним в силу закону. Посилаючись на вищевикладене, позивач у справі звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , в якому просив визнати частково на одну другу частину недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, серія та номер 15-1414, видане 06.11.2015 року Першою київською державною нотаріальною конторою, державний нотаріус Панченко Л.Є., скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 25925812 від 06.11.2015 року 15:13:43, [PERSON] , Перша київська державна нотаріальна контора, Київський міський нотаріальний округ, м. Київ та стягнути з відповідача у справі судові витрати (а.с.а.с.2-5). \~ \~ \~ \~04.01.2019 року до Великобагачанського районного суду Полтавської області надійшли з Деснянського районного суду м. Києва згідно ухвали судді Грегуля від 19.10.2018 року матеріали позовної заяви [PERSON] , який звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа Перша київська державна нотаріальна контора-державний нотаріус Панченко Людмила Євгенівна про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом. З урахуванням положень ст.32 ЦПК України про те, що спори про підсудність не допускаються, ухвалою судді Великобагачанського районного суду Полтавської області від 10.01.2019 року було відкрито загальне позовне провадження у даній цивільній справі і підготовче засідання призначено на 14.02.2019 року (а.с.28). Копію позовної заяви з додатками було направлено відповідачу та третій особі; встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Роз`яснено, що у зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст.178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Також, згідно даної ухвали судді від 10.01.2019 року витребувано від державного нотаріуса Першої київської державної нотаріальної контори Панченко Людмили Євгенівни інформацію про прийняття спадщини та про наявність заповіту після смерті [INFO] [PERSON] , [INFO] та чи надходили претензії кредиторів. Також, витребувано від Першої київської державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи, де спадкодавцем є [PERSON] , 1930 р.н., в рамках якої було видане свідоцтво про право на спадщину за законом, серія та номер 15-1414, виданий 06.11.2015 року (яке стосується заявлених позовних вимог) (а.с.а.с.28,32,33,34). З матеріалів справи вбачається, що відповідач у справі [PERSON] копію позовної заяви з додатками отримав 19.01.2019 року, відзиву на позов в порядку ст.178 ЦПК України до проведення підготовчого засідання у справі до суду не подавав. Від Першої київської державної нотаріальної контори до суду надійшов лист про проведення розгляду справи у відсутність їх представника (а.с.38). 14.02.2019 року підготовче засідання у справі було відкладено за клопотанням сторін у справі на 13.03.2019 року, про день і час його проведення повідомлені учасники справи в порядку ст.ст.128-131 ЦПК України. Також, 14.02.2019 року до Великобагачанського районного суду Полтавської області з Першої київської державної нотаріальної контори надійшло повідомлення та Інформаційна довідка зі спадкового реєстру про те, що спадкова справа №7/2018 щодо майна померлої [PERSON] заведена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Галущенко Н.М. (а.с.а.с.42-43). 14.02.2019 року до Великобагачанського районного суду Полтавської області з Першої київської державної нотаріальної контори надійшла копія спадкової справи №938/2015 після смерті [INFO] [PERSON] (а.с.а.с.44-78). 14.02.2019 року судом, з метою належного та оперативного проведення підготовчого провадження у справі було сформовано та направлено запити до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Галущенко Н.М. щодо надання суду витягу з реєстру заповітів та інформації про прийняття спадщини після смерті [INFO] [PERSON] , [INFO] (а.с.а.с.83-84). Проте, від даного приватного нотаріуса до суду 26.02.2019 року надійшов лист (з Інформаційними довідками зі спадкового реєстру та з реєстру заповітів) про те, що для надавання суду копій документів зі спадкової справи після смерті [PERSON] їй необхідно направити ухвалу суду про забезпечення доказів. 12.03.2019 року до Великобагачанського районного суду засобами електронного зв`язку від відповідача у справі надійшло письмове клопотання про витребування доказу, з посиланням на положення ст.84 ЦПК України, тобто про витребування з архіву Миколаївського міського відділу РАЦС (у клопотанні вказана адреса місцезнаходження: 54000, м. Миколаїв Миколаївської області, вулиця Московська, 13) належним чином завіреної копії Свідоцтва про розірвання шлюбу між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . 13.03.2019 року було винесено ухвалу про відкладення підготовчого засідання в зв`язку з витребуванням доказів, відповідно до даної ухвали витребувано в строк до 28.03.2019 року з архіву Миколаївського міського відділу РАЦС (у клопотанні вказана адреса місцезнаходження: 54000, м. Миколаїв Миколаївської області, вулиця Московська, 13) належним чином завіреної копії Свідоцтва про розірвання шлюбу між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , а також у строк до цього ж числа витребувати у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Галущенко Н.М. копію спадкової справи №7/2018 року, заведеної після смерті [INFO] [PERSON] , [INFO] . 21.03.2019 року до суду засобами електронного зв`язку з архіву Миколаївського міського відділу РАЦС направлена ксерокопія свідоцтва про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу 01.02.1996 року зроблено запис за № 119, місце реєстрації відділ реєстрації актів громадянського стану Дніпровського району м. Києва (а.с.121). 22.03.2019 року до Великобагачанського районного суду Полтавської області від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Галущенко Н.М. надійшла копія спадкової справи №7/2018 щодо майна [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.а.с.122-142). 16.04.2019 року до Великобагачанського районного суду Полтавської області від Дніпровського районного у м. Києві відділу Державної реєстрації актів цивільного стану від 04.04.2019 року №865/17.6-09 надійшла копія актового запису про розірвання шлюбу №119 від 01.02.1996 року відносно [PERSON] та [PERSON] (а.с.а.с.156-157). 12.06.2019 року по даній цивільній справі було проведено підготовче засідання, про що постановлена відповідна ухвала суду і справу призначено до розгляду по суті з повідомленням учасників справи (а.с.а.с.172-173). В судове засідання 21.01.2020 року позивач у справі [PERSON] не з`явився, від нього до суду 26.03.2019 року та 16.01.2020 року надійшла заява про підтримання заявлених позовних вимог у повному обсязі та розгляд справи за його відсутності (а.с.а.с.150,231), при цьому, до заяви, що надійшла до суду 16.01.2020 року додані у письмовому вигляді дебати, де позивачем у справі [PERSON] викладено його позицію з приводу спірних правовідносин, які виникли між сторонами (а.с.а.с.232-238). В судове засідання 21.01.2020 року відповідач у справі [PERSON] не з`явився, він належним чином сповіщений про день і час розгляду справи. Також, 17.09.2019 року від відповідача у справі [PERSON] надійшли письмові пояснення, зі змісту яких вбачається, що він не визнає заявлені позовні вимоги [PERSON] , наводячи відповідні мотиви та просить розглядати дану цивільну справу у його відсутність (а.с.190). Аналогічні за своїм змістом письмові клопотання (названі відповідачем як клопотання) надійшли до суду від даного відповідача 12.11.2019 року (а.с.203), 19.11.2019 року (а.с.205), 12.12.2019 року (а.с.а.с.214-215), 20.12.2019 року (а.с.217), 14.01.2020 року (а.с.а.с.226-227) та 20.01.2020 року (а.с.241). Враховуючи вищевикладене, суд вирішив за можливе розглянути справу в судовому засіданні у відсутність позивача та відповідача, на підставі наявних у справі доказів, з урахуванням норм ч.2 ст.247 ЦПК України та Рішення Конституційного Суду України №16-рп/2011 від 08.12.2011 року (справа про фіксування судового процесу технічними засобами). Суд, дослідивши письмові докази по справі, надані особами, що беруть участь у справі на засадах змагальності та диспозитивності, вивчивши заяви по суті справи, які подані учасниками справи, та всі докази в їх сукупності і давши цим доказам в їх сукупності та взаємозв`язку відповідну оцінку приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Перша київська державна нотаріальна контора-державний нотаріус Панченко Людмила Євгенівна про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень задоволенню не підлягають, виходячи з таких підстав. \~ \~ \~ \~ Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. \~ \~ \~ \~Стаття 15\~ЦК України\~(норма матеріального права) передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також\~\~має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.\~Порушення\~права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.\~При\~оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.\~Таким\~чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Про це вказується у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.05.2018 року. \~ \~ \~ \~Відповідно до змісту статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі». Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні. У пункті 42 рішення «Бендерський проти України» від 15 листопада 2007 року Європейський суд з прав людини зазначив, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи (рішення ЄСПЛ у справі «Руїз Торійа проти Іспанії» від 09.12.1994 року). \~ \~ \~ \~Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). \~ \~ \~ \~Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина 1 статті 12 ЦПК України). Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~ \~ \~ \~Згідно статті 13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У розумінні цивільно-процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача, стосовно якої він просить ухвалити рішення, у матеріальному розумінні це певна річ (об`єкт), щодо якої виник спір. Як вказав Верховний Суд у своїй постанові від 16.05.2018 року, відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Тобто, право визначення кола відповідачів у конкретній справі належить виключно позивачу, який звертається з відповідними позовними вимогами до суду. Зі змісту позовної заяви [PERSON] вбачається, що даним позивачем у справі при зверненні до суду з відповідним цивільним позовом визначено такий суб`єктний склад учасників справи відповідачем у справі визначено [PERSON] , а третьою особою у справі визначено Першу київську державну нотаріальну контору-державний нотаріус Панченко Людмила Євгенівна (а.с.а.с.2-3). Судом встановлено, що позивач у справі [PERSON] (з урахуванням даних його повторного свідоцтва про народження, його паспорту громадянина України та даних, що містяться у повному витязі з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження) (а.с.а.с.6,132 (зворот)-133,134-135) народився [INFO] в м. Миколаїв. Його матір`ю є [PERSON] , [INFO] (а.с.а.с.134-135), його батьком є [PERSON] (а.с.6). Сторонами у справі також визнається, що [PERSON] є матір`ю відповідача у справі [PERSON] , який народився [INFO] в м. Миколаїв (а.с.а.с.53-54). При цьому, даний відповідач у справі суду не надавав документів про підтвердження своїх родинних відносин щодо матері [PERSON] та батька [PERSON] , однак в силу положень ч.1 ст.82 ЦПК України дана обставина визнається позивачем у справі і не оспорюється відповідачем. Крім цього, з витребуваної копії спадкової справи після смерті [PERSON] вбачається, що в цій спадковій справі міститься копія свідоцтва про народження [PERSON] , з якого вбачається, що його батьком є [PERSON] , а його матір`ю є [PERSON] (а.с.55 зворот). Батько позивача та відповідача у справі [PERSON] , останнім постійним місцем проживання якого було м. Київ, помер [INFO] у віці 84 років в м. Києві, про що відділом реєстрації у м. Києві видано свідоцтво про смерть серія [NUMBER] (а.с.48). З копії спадкової справи №938/2015, заведеної Першою київською державною нотаріальною конторою (державний нотаріус Панченко Л.Є.) після смерті [INFO] [PERSON] вбачається, що 24.07.2015 року з заявою про прийняття спадщини, яка залишилася після смерті батька [PERSON] , що проживав за адресою [ADDRESS] , звернувся [PERSON] , який проживає за цією ж адресою - [ADDRESS] (а.с.47). З витягу про реєстрацію у Спадковому реєстрі від 24.07.2015 року, сформованого державним нотаріусом Панченко Л.Є. вбачається, що після смерті [INFO] [PERSON] заведена спадкова справа №938/2015 Першою київською державною нотаріальною конторою (а.с.51). З довідки ЖБК «Арсеналець-31» від 05.08.2015 року на ім`я [PERSON] вбачається, що його батько [PERSON] , 1930 р.н. був зареєстрований за адресою [ADDRESS] з 08.12.1994 року і знятий з реєстраційного обліку 19.05.2015 року як померлий (а.с.52). Також, з наявних матеріалів даної спадкової справи після смерті [PERSON] вбачається, що [PERSON] подавалися до нотаріальної контори ряд заяв про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом та на ім`я [PERSON] . Першою київською нотаріальною конторою видано ряд свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON] (а.с.а.с.58,59,60,65,66,75). 24.07.2015 року завідувачем Першої київської державної нотаріальної контори було здійснено запит до Бюро технічної інвентаризації з проханням повідомити, на підставі яких документів (коли та ким виданих) зареєстрований житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] з вказанням номеру запису, номеру в книзі та дату реєстрації в бюро технічної інвентаризації (а.с.56 зворот). Аналогічний запит 01.09.2015 року було повторно направлено виконуючим обов`язки Першої київської державної нотаріальної контори (а.с.57). Вбачається, що 06.11.2015 року [PERSON] подав до Першої київської державної нотаріальної контори заяву за №3960 у спадковій справі №938/2015 та вказав, що після смерті [INFO] його батька [PERSON] також залишилося майно, яке складається з житлового будинку, що знаходиться за адресою [ADDRESS] ; зазначив, що вказане майно він прийняв та просив видати йому свідоцтво про право на спадщину за законом (а.с.66). З копії Свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок від 16.09.1993 року, яке видане виконавчим комітетом Устивицької сільської ради Великобагачанського району Полтавської області вбачається, що виконавчий комітет даної сільської ради народних депутатів посвідчує, що в цілому жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] дійсно належить [PERSON] на праві особистої власності; також вбачається, що дане свідоцтво видане на підставі рішення виконавчого комітету Великобагачанської районної ради народних депутатів №174 від 15.07.1988 року (а.с.67). Також вбачається, що на звороті даного свідоцтва мається реєстраційний напис про те, що зазначені в цьому документі жилий будинок (домоволодіння) в цілому зареєстрований в Полтавському міжміському бюро технічної інвентаризації на праві особистої власності за громадянином [PERSON] , запис здійснений в реєстрову книгу №3, реєстраційний номер 485 від 16.09.1993 року (а.с.67 зворот). З копії Технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] , який виготовлений 25.08.2015 року ПП «Миргородське підприємство технічної інвентаризації та експертиз «Інвентаризатор» вбачається, що домоволодіння за даною адресою складається з житлового будинку, позначеного в характеристиці будинку, господарських будівель та споруд літерою А-1 (а.с.а.с.68-71), при цьому, в цій характеристиці вказано рік побудови 1991, що є незрозумілим, оскільки в паспорті відсутнє описання про те, з яких підстав інженер з інвентаризації нерухомого май \~ \~ \~ \~на визначав саме цей рік побудови будинку. Після сформування 06.11.2015 року державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Панченко Л.Є. Інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.а.с.72-73-по параметрах запит по фізичній особі [PERSON] ), а.с.74 по адресі розташування вищевказаного житлового будинку), 06.11.2015 року державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Панченко Л.Є. [PERSON] як спадкоємцю першої черги за законом після смерті [INFO] батька [PERSON] було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом НАН 005718; вказано, що спадщина, на яку видане це свідоцтво, складається з житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який належав, як вказується в цьому свідоцтві, померлому на підставі свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, виданого виконкомом сільської ради народних депутатів с. Устивиця В-Багачанського району Полтавської області 16.09.1993 року згідно рішення виконкому В.Багачанської районної ради народних депутатів №174 від 15.07.1988 року, зареєстрованого в Полтавському міжміському бюро технічної інвентаризації 16.09.1993 року в реєстрову книгу №3 за реєстровим номером 485; також у цьому свідоцтві вказується, що даний будинок цегляний, зазначений на плані під літ.А1, загальною площею 102,2 кв.м, житловою площею 37,5 кв.м; спадкова справа №938/2015; дане свідоцтво про право на спадщину за законом зареєстровано в реєстрі за №15-1414 (а.с.75). В подальшому, 06.11.2015 року державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Панченко Л.Є. сформовано Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі видачі вищевказаного свідоцтва про право на спадщину НАН 005716 від 06.11.2015 року, номер у реєстрі 15-1414 на ім`я спадкоємця першої черги за законом [PERSON] (а.с.77). Також, 06.11.2015 року за індексний номером 25925812 держаним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Панченко Л.Є. внесена до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно актуальна інформація на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серія та номер 15-1414 від 06.11.2015 року, виданого державним нотаріусом вищевказаної державної нотаріальної контори Панченко Л.Є. та реєстровано право приватної власності на житловий будинок [ADDRESS] за [PERSON] (а.с.9 зворот). З досліджених матеріалів спадкової справи №938/2015, заведеної після смерті [PERSON] вбачається, що його син [PERSON] (позивач в даній цивільній справі) в порядку та строки, передбачені ст.ст.1268-1270 ЦК України, не звертався до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] . Також, будь-які інші особи (спадкоємці за законом), крім спадкоємця за законом першої черги сина [PERSON] не зверталися до органу нотаріату з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Вказане також підтверджується і листом завідувача Першої київської державної нотаріальної контори на ім`я [PERSON] від 06.11.2015 року №9181/02-14 (а.с.65 зворот). Також вбачається, що заповіт [PERSON] за життя не посвідчувався. Також вбачається, що будь-які інші особи (не спадкоємці), не зверталися до нотаріальної контори з приводу будь-яких спірних питань щодо майна померлого [PERSON] . Мати позивача у справі [PERSON] та відповідача у справі [PERSON] [PERSON] , [INFO] померла [INFO] в м. Будапешт Угорщина (а.с.а.с.127 (зворот),128-131). З копії спадкової справи №7/2018, заведеної приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Галущенко Н.М. після смерті [INFO] [PERSON] (а.с.а.с.122-142) вбачається, що 11.04.2018 року з заявою про прийняття спадщини, яка залишилася після смерті матері [PERSON] , яка була зареєстрована та постійно проживала в [ADDRESS] (як вказано у заяві [PERSON] ) звернувся син [PERSON] , який проживає за цією ж адресою - [ADDRESS] (а.с.а.с.132-133). 10.04.2018 року син [PERSON] [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Галущенко Н.М. про відмову від прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] на користь її сина [PERSON] , жителя [ADDRESS] (а.с.а.с.123-125). Проте, вже 23.04.2018 року син померлої [PERSON] [PERSON] подав приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Галущенко Н.М. заяву про те, що він відкликає свою попередню заяву про відмову від прийняття спадщини та даною заявою приймає спадщину після смерті своєї матері [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.138). Постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Галущенко Н.М. від 28.11.2018 року, [PERSON] було відмовлено у видачі ряду свідоцтв про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів (а.с.141 зворот). 29.11.2018 року [PERSON] подав вищевказаному приватному нотаріусу заяву про те, що він просить призупинити оформлення спадщини на майно його матері [PERSON] у зв`язку зі зверненням до суду щодо спадкового майна (а.с.142 зворот). Отже, з дослідженої спадкової справи №7/2018 після смерті [PERSON] вбачається, що спадкоємці першої черги за законом-її діти [PERSON] та [PERSON] в порядку та строки, встановлені ст.ст.1268-1270 ЦК України подали заяви про прийняття спадщини після смерті їхньої матері [PERSON] . Заповіт [PERSON] за життя не посвідчувався. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України). \~ \~ \~ \~ Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина 2 статті 77 ЦПК України). \~ \~ \~ \~Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування (частина 1 статті 80 ЦПК України). \~ \~ \~ \~Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~ \~ \~ \~Відповідно до частин 5,6 статті 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. \~ \~ \~ \~Як вбачається зі змісту позовної заяви [PERSON] , він вважає, що його право на отримання спадщини після смерті матері було порушено у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину відповідачу [PERSON] на одну другу частину житлового будинку [ADDRESS] , при цьому, його брату [PERSON] одноосібно було видано свідоцтво на весь спірний житловий будинок за вищевказаною адресою, однак даний житловий будинок був збудований батьками позивача та відповідача під час шлюбу; також вказує, що [PERSON] приховав від нотаріуса інформацію про те, що даний будинок є спільною сумісною власністю подружжя (батька [PERSON] та матері [PERSON] ), а також ту обставину, що мати сторін у справі жива на час смерті їхнього батька і є власницею однієї другої частки вищевказаного будинку, що дало змогу відповідачу незаконно отримати свідоцтво про право на спадщину. \~ \~ \~ \~У своїх письмових клопотаннях (по суті поясненнях) до суду, які відповідач [PERSON] направляв вбачається, що його брат [PERSON] був присутнім на похованні їхнього батька [PERSON] , [PERSON] та їхня мати [PERSON] проживали разом і постійно спілкувалися, відповідно, вони знали про смерть [PERSON] і могли заявляти свої майнові вимоги після смерті [PERSON] , однак цього не зробили; також вказує, що шлюб між батьками [PERSON] та [PERSON] було розірвано і вони між собою домовилися про розподіл майна про те, що батько залишає квартиру [ADDRESS] (виписується з квартири і участі в приватизації не бере), а мати не претендує на будинок, що знаходиться в селі Устивиця Великобагачанського району Полтавської області. Також [PERSON] у своїх клопотаннях (по суті поясненнях) вказує, що батько [PERSON] виконав всі умови, відповідно, мати [PERSON] також вважала, що не має право на частку у вищевказаному спірному будинку; вказує, що його брат [PERSON] , знаючи про смерть батька [PERSON] , міг заявляти про право на спадкування в установленому порядку, однак своїй правом не скористався; посилається на те, що він в оману нотаріуса не вводив, а виклав всі обставини згідно інформації і документів, які в нього були на той час. \~ \~ \~ \~Як зазначено вище в даному судовому рішенні, в ході розгляду даної цивільної справи було встановлено, що спадкоємець першої черги за законом після смерті [INFO] батька [PERSON] [PERSON] у встановленому порядку не приймав спадщини після смерті [PERSON] . Також вбачається, що на час смерті [PERSON] був розлучений зі своєю дружиною (матір`ю позивача та відповідача у справі) [PERSON] . \~ \~ \~ \~З копії повторного Свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] , виданого 31.10.1975 року вбачається, що батьки сторін у справі [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] , 1930 р.н. та [PERSON] , 1937 р.н. уклали шлюб 29.10.1957 року, після укладення шлюбу чоловіку присвоєне прізвище [PERSON] , дружині [PERSON] (а.с.10). \~ \~ \~ \~З копії актового запису про розірвання шлюбу №119 від 01.02.1996 року вбачається, що шлюб між громадянами [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] було розірвано на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 19 червня (рік читається не чітко) (а.с.157). Свідоцтвом про розірвання шлюбу від 01.02.1996 року серія [NUMBER] також підтверджується розірвання шлюбу між громадянами [PERSON] та [PERSON] (а.с.121). \~ \~ \~ Згідно\~ст.29\~КпШС України\~(яка\~діяла на\~час розірвання\~шлюбу між\~батьками сторін\~у справі\~ [PERSON] \~та [PERSON] ), якщо між\~ подружжям\~ не\~ досягнуто\~ згоди\~ про\~ спосіб\~поділу спільного\~майна,\~ то\~за позовом\~подружжя або\~одного з\~них суд\~може постановити\~рішення:\~про поділ\~майна в\~натурі,\~якщо це\~можливо без\~шкоди для\~його господарського\~призначення;\~ про\~розподіл речей\~між подружжям\~з урахуванням\~їх вартості\~та частки\~кожного з\~подружжя в\~спільному майні;\~про присудження\~майна в\~натурі одному\~з подружжя,\~з \~покладенням \~на нього\~обов`язку\~компенсувати другому\~з подружжя\~його частку\~грішми.\~Поділ спільного\~майна подружжя\~може бути\~проведений як\~під час\~перебування в\~шлюбі,\~так і\~після розірвання\~шлюбу. Для\~вимоги про\~поділ майна,\~яке є\~спільною сумісною\~власністю розведеного\~подружжя,\~встановлюється трирічний\~строк позовної\~давності. \~ \~ \~ \~Як вбачається з досліджених матеріалів даної цивільної справи, на ім`я [PERSON] 16.09.1993 року виконавчим комітетом Устивицької сільської ради Великобагачанського району Полтавської області було видано Свідоцтво на право особистої власності на жилий будинок [ADDRESS] згідно з рішенням виконавчого комітету Великобагачанської районної ради народних депутатів №174 від 15.07.1988 року; дане свідоцтво зареєстроване в Полтавському міжрайонному бюро технічної інвентаризації 16.09.1993 року, про що здійснено запис в книгу 33 за реєстровим номером 485 (а.с.67). В матеріалах справи відсутні докази про скасування рішення як вищевказаного виконавчого комітету Устивицької сільської ради, так і рішення виконавчого комітету Великобагачанської районної ради народних депутатів, на підставі яких було видане вказане вище свідоцтво на право особистої власності на житловий будинок. \~ \~ \~ \~Сукупність наявних у справі доказів, які надані сторонами у справі вказує на те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази про те, що після розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , в строки, передбачені ст.29 КпШС України остання виділяла свою частку (одну другу) у спільному майні подружжя, в т.ч. і в житловому будинку [ADDRESS] . При цьому, на час смерті колишнього чоловіка [PERSON] , [PERSON] не була його спадкоємцем першої черги за законом, оскільки шлюб між подружжям було розірвано, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу 01.02.1996 року зроблено запис за №119 (а.с.а.с.121,157). \~ \~ \~ \~ Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися на момент його смерті. \~ \~ \~ \~Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.ч.1,2 ст.1220 ЦК України). \~ \~ \~ \~У відповідності до вимог ч.1 ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають, зокрема, дружина та діти спадкодавця. Згідно ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 цієї статті). \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. \~ \~ \~ \~Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч.1 ст.1297 ЦК України). \~ \~ \~ \~Згідно частин 1,2 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. \~ \~ \~ \~З сукупності досліджених матеріалів справи слідує, що спадкоємець першої черги за законом після смерті [INFO] батька [PERSON] [PERSON] не скористався своїм правом на подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька в порядку та строки, передбачені ст.ст.1268-1270 ЦК України, при цьому, зі змісту доводів позовної заяви та клопотання позивача від 23.03.2019 року вбачається, що він не посилається на те, що йому не було відомо про смерть батька [PERSON] . \~ \~ \~ \~Отже, дослідивши докази у справі, що подані сторонами у справі на засадах змагальності і диспозитивності суд приходить до висновку, що [PERSON] у спірному будинку, що в даний час є предметом спору, після розірвання шлюбу не проживала, будь-яких претензій у встановлений законом строк після смерті [PERSON] не пред`являла, своєї частки в майні спільної сумісної власності подружжя в порядку та строки, передбачені ст.29 КпШС (яка діяла на час розірвання шлюбу між подружжям [PERSON] та [PERSON] ) не виділяла, отже, на час своєї смерті права на одну другу частку спірного житлового будинку вона не мала, відповідно, її спадкоємець першої черги за законом син [PERSON] не є таким, що може претендувати на одну другу частку у спірному житловому будинку [ADDRESS] в порядку спадкування на частку матері. \~ \~ \~ \~Що стосується доводів позовної заяви [PERSON] та його клопотання від 23.03.2019 року (а.с.150) відносно заяв [PERSON] до відповідного нотаріуса від 22.09.2015 року №3131 та від 06.11.2015 року №3960, то суд зазначає, що зазначення відповідних відомостей у цих заявах само по собі не було перешкодою для можливості подання заяви про прийняття спадщини іншому спадкоємцю першої черги за законом після смерті [PERSON] його сину [PERSON] , а колишня дружина [PERSON] [PERSON] не входить в коло спадкоємців першої черги за законом згідно ст.1261 ЦК України, оскільки шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Крім цього, нотаріус, вчиняючи відповідні дії, незалежно від змісту поданих заяв, які приєднуються до відповідної спадкової справи, зобов`язаний перевіряти відповідну інформацію та документи, зокрема, щодо належності того чи іншого майна спадкодавцю і це не залежить від односторонньої волі осіб, які звертаються до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини чи за отриманням свідоцтва про право на спадщину як то за законом, чи за заповітом (у випадку його складення спадкодавцем). \~ \~ \~ \~Суд не може погодитися з доводами сторони позивача про необхідність застосування положень ст.ст.60,368 СК України, оскільки даний Кодекс вступив в силу 01.01.2004 року, свідоцтво на право особистої власності на жилий будинок [ADDRESS] згідно з рішенням виконавчого комітету Великобагачанської районної ради народних депутатів №174 від 15.07.1988 року на ім`я [PERSON] видано 16.09.1993 року і шлюб між подружжям [PERSON] та [PERSON] було розірвано 01.02.1996 року, тобто під час дії положень КпШС України. \~ \~ \~ \~Суд, проаналізувавши доводи відповідача у справі [PERSON] , які викладені в його клопотаннях (по суті поясненнях) щодо розписки [PERSON] на ім`я [PERSON] від 07.12.1993 року (а.с.116), не приймає їх до уваги, рівно як і саму копію цієї розписки, оскільки дана розписка та сам її зміст не свідчать про поділ спільного сумісного майна подружжя [PERSON] та [PERSON] у відповідності до положень чинного на той час законодавства і будь-яких належних доказів про це сторонами у справі суду не надано. \~ \~ \~ \~Отже, аналізуючи в своїй сукупності встановлені обставини по справі, доводи та докази сторін у справі, які стосуються змісту заявлених позовних вимог позивача та заперечень сторони відповідача з позиції норм ст.ст.76,77-79,80,81,89 ЦПК України суд приходить до висновку, що позивачем у справі [PERSON] не доведено підстав, на які він посилається та які є такими для прийняття рішення як про скасування частково (на одну другу частину) свідоцтва про право на спадщину за законом, реєстровий номер 15-1414, що було видане 06.11.2015 року державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Панченко Л.Є. на ім`я [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] , так відповідно, і для скасування рішення державного нотаріуса Першої київської державної нотаріальної контори Панченко Л.Є. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 25925812 від 06.11.2015 року - в межах заявлених позивачем позовних вимог, тому в задоволенні позовних вимог [PERSON] належить відмовити. \~ \~ \~ \~На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed