Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-14 00:00:00

З позовної заяви [PERSON], яка надійшла до суду 01 серпня 2016 року, усних пояснень позивача [PERSON] та її представника адвоката [PERSON] в судовому засіданні вбачається, що сторони перебували в шлюбі з 21 вересня 1997 року по 14 червня 1999 року, від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], який після розлучення залишився проживати з позивачем. Рішенням суду від 11 серпня 2009 року з відповідача на користь позивача стягнено аліменти в розмірі по 200 грн. щомісячно. За рішенням суду від 11 липня 2011 року розмір аліментів збільшено до 400 грн. на місяць. У звязку із несплатою аліментів у відповідача станом на 27 квітня 2016 року виникла заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 27811,68 грн. Фактично відповідач майже не здійснював будь-яких виплат на виконання судового рішення про стягнення аліментів для спільної дитини, проплати мали місце лише поодиноко, в незначному розмірі. Позивач просить, у відповідності до ст. 196 СК України, стягнути з відповідача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 01 січня 2014 року по 01 серпня 2016 року, що складає 56298,00 грн., яка розрахована на підставі довідки-розрахунку державного виконавця. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, його представник адвокат [PERSON] в судовому засідання позов не визнав та вказав на необхідність відмови в позові з тих підстав, що відповідач кілька разів через відділення поштового звязку сплачував кошти позивачу, проте позивач, отримавши кошти, не повідомила про це державного виконавця. Позивач проживає з іншим чоловіком, веде з ним спільне господарство і має відповідні доходи, а відповідач ніяких доходів, окрім тимчасових заробітків немає. В разі задоволення позову позивач поставить відповідача у скрутне матеріальне становище. Наголошує, що позивач невірно обрахувала пеню, її розмір за 912 днів прострочення платежів мав би становити 3648 грн. Представник відділу ДВС Летичівського районного управління юстиції в судове засідання не зявився. Дослідивши докази по справі суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Статтею 180 СК України встановлено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов'язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Згідно ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Так, згідно свідоцтва про народження [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO]. Згідно рішення Летичівського районного суду Хмельницької області від 14 червня 1999 року (справа №2-178, 1999 рік) шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 21 вересня 1997 року Летичівським районним відділом РАГС Хмельницької області, актовий запис №62, свідоцтво про одруження І-БВ №021141, розірвано. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу від 09 грудня 2008 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, після реєстрації розірвання шлюбу присвоєне прізвище для дружини [PERSON]. Із копії виконавчого листа вбачається, що такий видано 11 червня 2009 року на виконання рішення Летичівського районного суду від 31 липня 2009 року (справа №2-319/2009), яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 200 грн. щомісячно, починаючи з 09 липня 2009 року до його повноліття. Із копії виконавчого листа вбачається, що такий видано 05 жовтня 2011 року на виконання рішення Летичівського районного суду Хмельницької області (справа №2-382/2011), яким збільшено розмір аліментів, що стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі 400 грн. щомісячно до його повноліття, починаючи з 11 липня 2011 року. Сторони не оспорюють, що судові рішення, на підставі яких були видані вказані виконавчі листи, дійсно постановлялись судом і здійснюється їх виконання в примусовому порядку. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як вбачається з довідки-розрахунку державного виконавця у [PERSON] станом на 27 квітня 2016 року наявна заборгованість згідно виконавчого листа №2-382/11 від 05 жовтня 2011 року Летичівського районного суду Хмельницької області зі сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], в сумі 27811,68 грн. За період з 09 липня 2009 року по 27 квітня 2016 року [PERSON] не сплатив будь-яких коштів на виконання судового рішення. Враховуючи те, що [PERSON] досяг повноліття 27 квітня 2016 року, тому розрахунок суми пені до стягнення по аліментах має проводитись саме з 01 січня 2014 року (у відповідності до вимог позовної заяви) по 27 квітня 2016 року включно. В постанові Верховного Суду України від 2 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16 зазначено, що неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість зі сплати аліментів за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Враховуючи зазначене неустойка (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 01 січня 2014 року по 27 квітня 2016 року становить: січень 2014 року: 400*1%*31=124 грн.; лютий 2014 року: 400*1%*28=112 грн.; березень 2014 року: 400*1%*31=124 грн.; квітень 2014 року: 400*1%*30=120 грн.; травень 2014 року: 400*1%*31=124 грн.; червень 2014 року: 400*1%*30=120 грн.; липень 2014 року: 400*1%*31=124 грн.; серпень 2014 року: 400*1%*31=124 грн.; вересень 2014 року: 400*1%*30=120 грн.; жовтень 2014 року: 400*1%*31=124 грн.; листопад 2014 року: 400*1%*30=120 грн.; грудень 2014 року: 400*1%*31=124 грн.; січень 2015 року: 400*1%*31=124 грн.; лютий 2015 року: 400*1%*28=112 грн.; березень 2015 року: 400*1%*31=124 грн.; квітень 2015 року: 400*1%*30=120 грн.; травень 2015 року: 400*1%*31=124 грн.; червень 2015 року: 400*1%*30=120 грн.; липень 2015 року: 400*1%*31=124 грн.; серпень 2015 року: 400*1%*31=124 грн.; вересень 2015 року: 400*1%*30=120 грн.; жовтень 2015 року: 400*1%*31=124 грн.; листопад 2015 року: 400*1%*30=120 грн.; грудень 2015 року: 400*1%*31=124 грн.; січень 2016 року: 400*1%*31=124 грн.; лютий 2016 року: 400*1%*29=116 грн.; березень 2016 року: 400*1%*31=124 грн.; квітень 2016 року: 360*1%*27=97,2 грн. Отже, загальна сума неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів становить 3381,20 грн. Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. У ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» вказано, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку, що батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Представник відповідача надав суду довідки від 31 серпня 2016 року, 02 вересня 2016 року про те, що до складу його сімї входить мати, вітчим, брат, на території Нетішинської міської ради не працює, земельних ділянок немає, станом на 21 вересня 2016 року зареєстрованих за ним транспортних засобів немає. Однак, вказані письмові докази не дають суду підстави вважати, що ними підтверджується відсутність вини відповідача у виникненні заборгованості по аліментах, тяжкий матеріальний або сімейний стан відповідача, та свідчать про неможливість сплатити аліменти на дитину адже обовязком батьків є утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження». У ч. 4 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець зобовязаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобовязаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: 1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; 2) подання заяви стягувачем або боржником; 3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; 4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; 5) закінчення виконавчого провадження. Згідно п. 21 розділу Х Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 року № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29 вересня 2016 року № 2832/5), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802, у випадку, якщо боржник не працює і сплачує аліменти самостійно, квитанції (або їх завірені копії) про перерахунок аліментів надаються виконавцю не пізніше наступного робочого дня після сплати та долучаються до матеріалів виконавчого провадження. Відповідно до ч. 4 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а у разі спору - судом. Тобто, в ч. 4 ст. 195 СК України передбачено обчислення розміру заборгованості за аліментами судом лише за наявності спору щодо розміру такої заборгованості, який в даній справі відсутній. Спір щодо розміру заборгованості за аліментами виникає між стороною виконавчого провадження (стягувачем та/чи боржником) і державним виконавцем, до компетенції якого законодавець відніс обчислення розміру заборгованості за аліментами. Спір щодо розміру заборгованості (не спір про стягнення заборгованості) із сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом (ч. 2-3, ч. 4, ч. 9 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження»). Дії державного виконавця, пов'язані із обчисленням розміру заборгованості із сплати аліментів та складенням відповідного розрахунку, не оскаржені, правильність визначення державним виконавцем заборгованості по аліментах сторонами не ставиться під сумнів. Доводи позивача та представника відповідача про те, що дійсно мали місце перерахунки певних сум коштів в рахунок сплати аліментів від відповідача та його родичів судом до уваги не приймається, оскільки такі не відображені в довідці-розрахунку державного виконавця, що позбавляє суд встановити дану обставину обєктивно. Таким чином, права стягувача аліментів є захищеними в силу закону, оскільки обчислена державним виконавцем заборгованість підлягає стягненню у рамках виконавчого провадження про стягнення аліментів, по сплаті яких і виникла ця заборгованість. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що позовна вимога про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів з 01 січня 2014 року по 27 квітня 2016 року є законною та обґрунтованою. Враховуючи вимоги ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір в розмірі 562,98 грн.

Outcome: partial