Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-10 00:00:00

Звернувшись до суду з позовом, [PERSON] просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, належне [PERSON], а саме на 1/2 житлового будинку з надвірними будівлями та побудовами, що розташований за адресою: вулиця 1-ша Лісна м. Бахмут Донецької області, посилаючись на те, що вона та відповідач мали намір скласти сімю і хотіли мати окреме житло, з огляду на що 25 листопада 2004 року їм у рівних долях її подруга подарувала житловий будинок з господарськими будівлями та побудовами на земельній ділянці за адресою: м. Бахмут, вул. 1-ша Лісна, 5. Але у грудні 2004 року [PERSON] повернувся до своєї дружини, яка мешкала у місті Горлівка Донецької області, де і залишився проживати, а позивач з моменту дарування будинку проживає у будинку, відкрито володіє ним, саджає огород, робить ремонт за власні кошти, сплачує комунальні послуги. Декілька разів [PERSON] зверталась до відповідача із пропозицією переоформити на неї його частку спірного будинку і земельної ділянки, але відповідач щоразу твердив, що це будинок позивача і він ніякого відношення до цього будинку не має. У 2006 році вона перенесла операцію з онкології, має третю групу інвалідності, з огляду на що в даний час їй важко сплачувати комунальні послуги, а отримати субсидію вона не може, оскільки будинок належить сторонам в рівних частках, з огляду на що звернулась до суду з зазначеною позовною заявою. Позивач [PERSON], будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявилась, її представником адвокатом [PERSON] подано до суду заяву про підтримання позовних вимог у повному обсязі та розгляд справи за її та позивача відсутності. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, у судове засідання не зявився, надавши суду відзив на позовну заяву, у якому позовні вимоги визнав у повному обсязі та просив справу розглянути за його відсутності. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають повному задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі договору дарування жилого будинку від 05.11.2004 року [PERSON] та [PERSON] в рівних долях належить житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами і земельна ділянка розміром 0,0680 га, які знаходяться в місті Бахмут вулиця 1-ша Лісна, 5 (а.с. 9), що також підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 5735098 від 07.12.2004 року (а.с. 13). Згідно копії паспорта громадянина України серії ВС 506395, виданого Артемівським МВ УМВС України у Донецькій області 02.11.2000 року, позивач зареєстрована за адресою: [INFO], вул. 1-ша Лісна, 5 з 01.11.2006 року (а.с. 6-7). В свою чергу, відповідач [PERSON] зареєстрований з 20.03.1980 року за адресою: Донецька область, м. Горлівка, вул. Промислова, 10/14, що вбачається з наданої ним копії паспорта громадянина України серії ВА 780599, виданого Микитівським РВ Горлівського МУ УМВС України у Донецькій області 16.07.1997 року (а.с. 61-62). Згідно\~статті 344 ЦК України\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно Постанови пленуму Вищого спеціалізованого\~суду України\~з розгляду\~цивільних і\~кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої\~статті 344\~ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування\~набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Враховуючи положення статей\~335\~і\~344\~ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне\~значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214\~ЦПК України). Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей\~15, 16 ЦК, а також частини четвертої\~статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади (п. 13 Постанови). Рішення суду, що\~набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав\~на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») (п. 14 Постанови). Отже, враховуючи, що позивач добросовісно заволоділа належним відповідачу майном і понад десять років продовжує відкрито, безперервно володіти житловим будинком разом із господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: Донецька область, м. Бахмут, вул. 1-ша Лісна, 5, суд вважає за можливе визнати за нею право власності за набувальною давністю.

Outcome: approved