Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-02 00:00:00

Згідно позовної заяви [PERSON], [PERSON], уточнених позовних вимог від 03 квітня 2015 року, усних пояснень позивачів в судовому засіданні вони є батьками [PERSON], [INFO] 07.10.2006 року їхня дочка [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] 26 червня 2010 року від спільного шлюбу у них народилася дочка [PERSON]. Від часу народження онуки їхня дочка з чоловіком проживали з ними в їхній квартирі [ADDRESS], через два тижні відповідач поїхав на роботу в Іран і вони брали безпосередню участь у вихованні онуки. В 2011 році [PERSON] захворіла на важку хворобу, відповідач повернувся з Ірану, на час хвороби вони повністю доглядали за онукою, оскільки, на відміну від матері відповідача являлися пенсіонерами та мали для цього час. 27 липня 2012 року у віці 31 рік їхня дочка померла. Після смерті дочки онука проживає з відповідачем, з вересня 2012 року відвідує дитячий садок №5 м. Нетішин, в подальшому з відповідачем почалися непорозуміння щодо прийняття ними участі у вихованні онуки, її відвідуванні, ним стали створюватися штучні перешкоди стосовно нормального спілкування із онукою, перешкоджає їм як бабі та дідові спілкуватись з нею і не дає можливості брати участь у її вихованні, проводити з нею час, дарувати їй свою любов, піклування та увагу, фінансово та морально допомагати, вони обмежені в спілкуванні з онукою за власною ініціативою, а тільки за умови попередньої домовленості з батьком дитини. В 2013 році відповідач поїхав на заробітки до країни Іран і передав на виховання онуку другій бабі [PERSON], що проживає за адресою [INFO]. В цей час дитина отримала психологічний стрес через від'їзд батька та зміну місця проживання. На всі їхні прохання до мами відповідача та його самого дозволити їм спілкуватись з онукою більше ніж раз на тиждень, з метою зменшення психологічного навантаження на дитину отримували категоричну відмову. Під час перебування онуки за даною адресою рідко мали можливість її бачити і спілкуватися з нею, через певний період після відїзду відповідача до Ірану їм було дозволено забирати дитину з садочка в пятницю і приводити в неділю вранці, весь цей час намагалися налагодити нормальний зв'язок із нею, приймати участь у її вихованні, утриманні, розвитку здібностей та забезпечувати всім необхідним. Відповідач позбавив їх можливості безперешкодного спілкування з нею як і позбавив свою дочку на право спілкуватися з дідом та бабою, вони люблять онуку, відчувають щодо неї родинні почуття, прагнуть в подальшому приймати участь у її вихованні, утриманні та розвитку. В їхньому житлі створені всі необхідні умови для проживання та перебування малолітньої, вони матеріально забезпечені, фізично здорові, ведуть нормальний спосіб життя. Також зазначили, що спілкування дитини з бабою і дідом може позитивно вплинути на її розвиток, як особистості, вони можуть забезпечити їй гарне спілкування, хочуть віддавати їй свою любов, якої ніколи не може бути багато, коли дитина росте без мами, можуть гарантувати належне дозвілля, а також харчування для дитини під час перебування її в місці їхнього проживання. Крім власної квартири мають приватизовану земельну ділянку достатнього розміру з садовим будинком, що дасть можливість онуці [PERSON] в теплу пору року перебувати на свіжому повітрі та позитивно вплинути на її здоров'я. Неодноразово намагалися вирішити питання спілкування з онукою добровільним шляхом, зверталися з заявою про усунення перешкод у спілкуванні з онукою та у її вихованні до служби у справах дітей виконкому Нетішинської міської ради. Службою у справах дітей виконкому Нетішинської міської ради були проведені бесіди з відповідачем та його мамою щодо права дитини на спілкування з бабою, дідом, іншими родичами та правом діда, баби на спілкування зі своєю онукою та їхньої участі у вихованні дитини. Відповідачу було роз'яснено, що він не має права перешкоджати у здійсненні ними своїх прав щодо виховання онуки, але спільної думки не дійшли, тому звернулися до суду, щоб установити графік побачень із онукою. Виходячи з пояснень в судовому засіданні відповідача в тому, що з дочкою переїхав в м. Рівне, просять визначити наступні способи їхньої участі у вихованні онуки, особисте спілкування: - побачення два рази на тиждень у вівторок та четвер з 16.00 год. до 19.00 год. за межами місця її проживання не в присутності відповідача, та кожного другого і четвертого тижня з 16 години п'ятниці до 18 години неділі; - спільний відпочинок: 7 днів у період новорічних та Різдвяних свят, 1 місяць у період першої половини літніх канікул; - необмежене спілкування з онукою особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв'язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між ними та онукою; - в день їхнього побачення з онукою вони мають право забирати її з дому/дитячого садка/школи особисто; Просять також зобовязати відповідача не чинити обмеження у наданні інформації про місце знаходження онуки. Відповідач [PERSON] та співвідповідачка [PERSON] позов не визнали, просять відмовити у його задоволенні та пояснили, що способи участі у вихованні дитини, які викладені у позовній заяві не відповідають віку та інтересам малолітньої дитини, її розпорядку дня, поведінка позивачів і їхні методи виховання не утверджують поваги дитини до батька, їхнє спілкування із онукою негативно впливає на її психічний стан. Влітку 2011 року, коли захворіла дружина, він звільнився з роботи, щоб було більше часу для допомоги у проходженні численних обстежень і курсу лікування, разом їздили на обстеження у м. Київ, країну Ізраїль. Його мати [PERSON] допомагала їм у вихованні і догляді за дочкою. Позивачі в той складний час більше опікувались дружиною, із онукою спілкувались рідко. В останні місяці свого життя, коли стан здоров'я дружини погіршувався з кожним днем, остання вирішила переїхати до своїх батьків, щоб дочка не бачила її страждань. Він з дочкою продовжував проживати у квартирі, яка була придбана для їхньої сім'ї і оформлена на позивача [PERSON], в подальшому переїхав на проживання з дочкою до своєї матері, де дитині були створені всі сприятливі соціально-побутові умови, на достатньому рівні матеріальне забезпечення. Він ніколи не створював перешкод для позивачів у спілкуванні із дитиною, однак ті нехтують його методами виховання, не реагують на його зауваження щодо обрання продуктів харчування для дитини, не дотримуються режиму сну та харчування, що негативно відображається на здоров'ї малолітньої, її настрої і самопочутті. Його характер роботи не містить тривалих відряджень і він весь свій вільний час присвячує розвитку та вихованню дитини, у них склалися довірливі гармонійні відносини. Не заперечує проти спілкування позивачів з онукою, але за місцем його проживання та в його присутності або в присутності його матері Вважає, що спілкування із дідом та бабою не може носити характер тривалого, а саме, з забиранням дитини до свого помешкання на всі вихідні, як просять баба та дід, не заперечує визначити лише систематичне спілкування позивачів з онукою протягом п'яти годин в суботу раз на місяць в любому місці за вибором дитини (цирк, майданчики, стадіони, театр, місце їх мешкання та інше), з урахуванням також того, що внаслідок майбутнього переїзду в м. Рівне таке спілкування буде неможливе. Представник служби у справах дітей виконавчого комітету Нетішинської міської ради Хмельницької області [PERSON] зазначила, що неодноразово в травні, червні 2013 року до відділу опіки та піклування почали звертатися позивачі з приводу того, що їм чинять перешкоди у спілкуванні з онукою. З батьком малолітньої та бабою [PERSON], з якою на той час проживала дитина, була проведена бесіда щодо права дитини на спілкування з бабою, дідом, іншими родичами та правом баби, діда на спілкування з онукою, їхньої участі у вихованні дитини, розяснено, що батько не має права перешкоджати у здійсненні ними своїх прав у її вихованні, було організовано спільну зустріч позивачів з відповідачем та співвідповідачем, обстежено умови проживання позивачів та відповідачів. Право на виховання, утримання має батько, але [PERSON] України гарантує права дідові і бабі на спілкування з онукою. Для позивачів було рекомендовано звернутися до суду, оскільки дане питання вирішується судом. Висновок органу опіки та піклування щодо визначення способів участі [PERSON] та [PERSON] у вихованні малолітньої онуки [PERSON] підтримує, крім того просить збільшити час зустрічі [PERSON] та [PERSON] з малолітньою онукою [PERSON], враховуючи те, що відповідач в судовому засіданні заявив про наміри переїзду на проживання в м. Рівне. Дослідивши та оцінивши докази по справі суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 257 СК України встановлено, що баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні; батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків; якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. Згідно ст. 19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розвязання спору між батьками, іншими особами, які бажають приймати участь у вихованні дитини на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до ч.2 ст.159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Одним із принципових положень, закріплених у Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, є те, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Згідно змісту ст.ст. 3, 18 Конвенції про права дитини встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, свідок [PERSON] показала, що працює в ДНЗ № 5 вихователем. Онука позивачів [PERSON] відвідує дитячий садочок з двохрічного віку, дитина гарно вихована, спокійна. Коли дідусь приходив, [PERSON] йшла до нього із задоволенням, вони спілкувалися на вулиці. В подальшому [PERSON] написав заяву, щоб без його дозволу для діда онуку не віддавати. Свідок [PERSON] показала, що працює в ДНЗ № 5 помічником вихователя, дід та баба приходять до онуки, [PERSON] з радістю іде до них, декілька разів бачила, що вони гуляли на вулиці. Свідок [PERSON] показала, що є сусідкою позивачів. Як захворіла [PERSON], то [PERSON] була в баби [PERSON] Раніше бачила [PERSON] в діда та баби, вони гуляли на вулиці, зараз цього не бачить. Свідок [PERSON] показала, що працює в ДЗ «СМСЧ-4» медсестрою, сімю позивачів знає з 1987 року як ввічливу, доброзичливу. Коли захворіла [PERSON], то вона, як медсестра, робила для неї уколи. В квартирі часто бачила онуку, та гуляла і на вулиці. [PERSON] була доброю людиною і в цьому заслуга батьків. Після смерті [PERSON] бачила онуку з позивачами, але не так часто, як раніше. Свідок [PERSON] показав, що є сином позивачів. З моменту народження племінниці [PERSON] і до часу смерті сестри [PERSON] дитина майже постійно проживала в баби та діда, тобто з його батьками. В подальшому відносини між позивачами та відповідачами стали напруженими і відповідачі все рідше [PERSON] відпускали до його батьків. Свідок [PERSON] показала, що є подругою покійної [PERSON]. Позивачі [PERSON] забезпечували всім необхідним, що потрібно для дитини, дбали про її фізичний та духовний розвиток. Свідок [PERSON] показала, що працює в ДЗ «СМСЧ-4», періодично приходила та робила уколи для [PERSON], бачила дитину в квартирі. Свідок [PERSON] показала, що позивачі порядні, відповідальні люди, в позивачки хороший підхід до виховання дітей. Свідок [PERSON] показала, що є сусідкою відповідача, сім»ю знає багато років, дитина весела, декілька разів разом їхали в ліфті, бачила разом їх на вулиці, видно, що дитина любить батька. Свідок [PERSON] показала, що знає сторін з 2004 року, знайома з покійною дружиною відповідача, є хресною мамою [PERSON], її виховує батько, допомагає його мати, позивачі з моменту звернення до суду перестали спілкуватися з онукою, до часу звернення до суду бачила, як [PERSON] спілкувався з онукою, гуляв, приходив на концерти. Покази вищеназваних свідків підтверджують, що онука позивачів, починаючи за часу народження і до смерті своєї матері проживала в квартирі позивачів, між ними сформувався тісних родинний зв'язок та з огляду на зазначене, позивачі мали можливість приймати участь у вихованні онуки до моменту переїзду відповідача з дочкою до своєї мами. Крім того обґрунтованість позовних вимог про усунення перешкод у здійсненні прав щодо виховання онуки, визначення способів участі у її вихованні підтверджується також наступними письмовими доказами. Так, згідно свідоцтва про народження [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO] (а.с.9). З свідоцтва про народження вбачається, що 26 червня 2010 року народилася [PERSON], батьком якої є [PERSON], матір»ю [PERSON] (а.с.50). Відповідно до свідоцтва про смерть [PERSON] померла 27 липня 2012 року у віці 31 рік (а.с.10). З висновку органу опіки та піклування щодо визначення способів участі [PERSON] та [PERSON] у вихованні малолітньої онуки [PERSON], 26 червня 2010 року народженя встановлено дні зустрічі та особистого спілкування баби, діда з онукою: кожного четверга від 16 до 19 год; в першу суботу та третю неділю місяця від 10 год. до 18 год; два дні під час новорічно-різдвяних свят та два тижні під час канікул за попередньою домовленістю з батьком дитини; в інші дні та години тижня за попередньою домовленістю з батьком дитини (а.с.46 - 47). З акту обстеження умов проживання сім»ї [PERSON] вбачається, що в квартирі №81, по вул. Набережна 27 м. Нетішин створені умови для проживання та перебування малолітньої [PERSON] (а.с.48). З акту обстеження умов проживання [PERSON], [PERSON] вбачається, що в квартирі №12, що по вул. Курчатова 6 створені умови для проживання та виховання малолітньої [PERSON] (а.с.49). З довідки (виписки з домової книги про склад сім»ї та прописку), виданої [PERSON] вбачається, що він зареєстрований та проживає в квартирі №12, що по вул. Курчатова 6, на якій, крім нього мешкають та зареєстровані: донька [PERSON] [INFO], мати [PERSON][INFO], брат [PERSON] [INFO] (а.с.51). Аналізуючи всі докази у їх сукупності, виходячи з інтересів малолітньої дитини та охоронюваних законом інтересів батька малолітньої дитини, захищаючи порушене право позивачів, як баби та діда на спілкування з онукою, участі у її вихованні, враховуючи вік дитини, відносини, які склалися між відповідачами та позивачами, наявність між сторонами суперечок щодо участі позивачів у спілкуванні та вихованні дитини, висновок органу опіки та піклування, а також інші обставини, що мають істотне значення суд вважає за необхідне задовольнити позов частково з визначенням таких способів участі позивачів у вихованні малолітньої онуки, що буде повністю відповідати її інтересам і не перешкоджатиме її розвитку, а саме: - зустрічі та особисте спілкування кожного четверга від 16 год. до 19 год. за місцем її проживання в присутності батька [PERSON], баби [PERSON] або одного із них; - зустрічі та особисте спілкування в першу суботу та третю неділю місяця від 10 год. до 18 год. за межами місця її проживання, не в присутності батька [PERSON], баби [PERSON] або одного із них; - зустрічі та особисте спілкування два дні під час новорічно-різдвяних свят в присутності батька [PERSON], баби [PERSON] або одного із них; - зустрічі та особисте спілкування два тижні під час літніх канікул за межами місця її проживання не в присутності батька [PERSON], баби [PERSON] або одного із них; - зустрічі та особисте спілкування в інші дні та години тижня за попередньою домовленістю з батьком дитини [PERSON]. Суд не приймає при визначені означених способів участі позивачів у виховані малолітньої онуки пояснення відповідача [PERSON] в тому, що він переїжджає на інше місце проживання в м. Рівне, так як належні докази на підтвердження такого ним суду не надані. На підставі викладеного,

Outcome: partial