Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-14 00:00:00

Згідно позовної заяви та пояснень позивачки в судовому засіданні, на підставі ордера №37 від 05.01.1995 року її сімя проживала кімнаті №418, що розташована по просп.Незалежності, буд.6 в м.Нетішин Хмельницької області, в гуртожитку Нетішинського професійного ліцею. В березні 2004 року з дозволу діючого на той час директора Нетішинського професійного ліцею [PERSON] вона була переселена в кімнату №420, що підтверджується спільним рішенням адміністрації і профкому, оформленим протоколом № 2 за 2007 рік. У вказаній кімнаті площею 15 кв.м. вона проживала разом з малолітньою дочкою [PERSON], а в подальшому і зі своєю 78-річною тіткою [PERSON], яка є дружиною ветерана війни та біженкою з АР Крим. В гуртожитку половина кімнат використовуються не для учнів і працівників ліцею. В 2006 році позивачка була звільнена з роботи у звязку з скороченням та з цього часу за нею утворилася заборгованість по оплаті за житло. Вважає, що вказана заборгованість виникла з вини Нетішинського професійного ліцею, який відмовлявся надавати їй довідку з місця проживання для оформлення соціальних допомог, що дало б їй змогу оплатити борг. Директор Нетішинського професійного ліцею [PERSON], який був і депутатом Нетішинської міської ради, за борг в сумі 959,43 грн. розпочав незаконне виселення їх із займаної кімнати, шантажував погрозами виселити з державного житла. Використовуючи службове становище та статус депутата міської ради, діючи під прикриттям міського голови він подав до суду безпідставний позов про виселення її та дочки із займаної у гуртожитку кімнати без надання іншого житла. Крім цього [PERSON] подав до суду завідомо неправдиві відомості, на підставі яких винесене незаконне рішення про позбавлення малолітньої дитини та її безробітної одинокої матері житла, на яке позивачка та її дочка мали не удаване, а дійсне право. Як наслідок, 10.01.2014 року Нетішинським міським судом Хмельницької області прийнято рішення про виселення [PERSON] та малолітної [PERSON] з кімнати № 420 гуртожитку, що по просп.Незалежності, 6 в м.Нетішин без надання іншого житла. Стягнуто з [PERSON] на користь Нетішинського професійного ліцею збитки завдані порушенням зобовязання в розмірі 959,43 грн. Вказане рішення позивачка вважає незаконним, оскільки при його прийняття враховано неправдиві відомості відповідача про те, що вона самовільно зайняла кімнату №420. 06.05.2016 року позивачку одиноку матір, її малолітню дитину та тітку, що була біженкою з АР Крим та дружиною ветерана війни, виселили із займаної кімнати без надання іншого житла за штучно створеним боргом по оплаті за проживання, незважаючи на те, що Конституція України гарантує право на житло. При цьому в.о. директора Нетішинського професійного ліцею [PERSON] не звернув уваги на те, що в спірній кімнаті проживала [PERSON] долею якої умисно ніхто не переймався, не зупинив озвірілих чиновників, які їх виселяли та вивозили їх речі. Нетішинський професійний ліцей діяв та бездіяв, не беручи до уваги дійсні обставини справи, ставив за мету не вирішити справу, а будь що виселити, навіть порушуючи закон. Так, в.о. директора Нетішинського професійного ліцею [PERSON], відповідаючи на запити виконкому від 08.04.2016 року щодо надання їй іншої кімнати в гуртожитках, які перебувають у їх відомчому підпорядкуванні зазначив, що враховуючи те, що гуртожиток є відомчим, а також той факт, що ані позивачка, ані її дочка не працюють та не навчаються в Нетішинському професійному ліцеї у них відсутні підстави для надання їм іншої кімнати, чи віднаходження таких можливостей. Позивачка вважає, що надаючи вказану відповідь [PERSON] підписав вирок її сімї. Такими діями та бездіяльністю діючого на той час директора Нетішинського професійного ліцею [PERSON], який не зупинив, а розвинув теперішній в.о. директора [PERSON], під час здійснення ним управлінських функцій, порушено її права, свободи та інтереси у сфері публічно-правових відносин. Враховуючи вищевикладене, позивачка просить відновити їй та її дочці [PERSON] право жити сімєю в кімнаті № 420 по просп.Незалежності, буд.6 в м.Нетішин Хмельницької області; визнати противоправними дії та бездіяльність Нетішинського професійного ліцею, колишнього і теперішнього директорів та юриста Ткачука В.О. Представник Нетішинського професійного ліцею позов не визнала посилаючись на його безпідставність та недоведеність. Зазначила, що гуртожиток, що знаходиться по просп.Незалежності, буд.6 в м.Нетішин має статус учнівського гуртожитку, призначений для проживання учнів та працівників Нетішинського професійного ліцею та перебуває на балансі Нетішинського професійного ліцею. Статтями 127, 128, 129 Житлового кодексу України визначено перелік осіб, які мають право на житлову площу в гуртожитку, порядок надання такої житлової площі, а також зазначено, що єдиною підставою для вселення є ордер. Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 10.01.2014 року, позивачку та її дочку виселено з кімнати № 420 гуртожитку, що по просп.Незалежності, 6 в м.Нетішин без надання іншого жилого приміщення. На даний час рішення виконано, позивачку та її дочку примусово виселено із займаної кімнати, вони не мають жодних правових підстав для проживання у кімнаті № 420. Представник вважає, що враховуючи наведені обставини Нетішинський професійний ліцей не вчиняв по відношенню до позивачки жодних неправомірних дій та бездіяльності, тому позов задоволенню не підлягає. Заслухавши пояснення позивачки, представника відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 10.01.2014 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 05.03.2014 року, [PERSON], малолітню [PERSON] виселено з кімнати № 420 гуртожитку, що по просп.Незалежності, 6 в м.Нетішин без надання іншого жилого приміщення. Стягнуто з [PERSON] на користь Нетішинського професійного ліцею збитки завдані порушенням зобовязання в розмірі 959, 43 грн. Як вбачається з постанови про закінчення виконавчого провадження від 12.05.2016 року, згідно акта державного виконавця від 05.06.2016 року, вищевказане рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 10.01.2014 року в частині виселення виконано в примусовому порядку, шляхом демонтажу замка з кімнати № 420, що по просп.Незалежності, буд 6 у м.Нетішин. Приміщення звільнено від боржників та від їх майна. Демонтований замок змінено, комплект ключів перебуває лише в стягувача. Згідно п.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно ч.1 ст.127, ч.2 ст.128, ст.129 ЖК України, для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки. Жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету і комітету комсомолу. На підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. У відповідності до ч.ч.1, 2 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ч.3 ст.10, ст.60, ч.2 ст.59 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до роз'яснень, викладених в п.п.26, 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12.06.2009 року, що під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної даності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (ст.ст.58, 59 ЦПК України) в порядку, передбаченому ст.ст.185, 187, 189 ЦПК України. В поданій позовній заяві позивачка зазначає, що Нетішинський професійний ліцей своїми діями та бездіяльністю порушив її право жити сімєю в кімнаті №420 по просп.Незалежності буд.6 в м.Нетішин. Однак позивачка [PERSON] не надала суду жодних належних та допустимих доказів в підтвердження вказаних обставин, її права на проживання в спірній кімнаті та порушення відповідачем її прав. Навпаки, судом встановлено, що позивачку та її малолітню дочку [PERSON] виселено з кімнати № 420 гуртожитку, що по просп.Незалежності, 6 в м.Нетішин без надання іншого жилого приміщення на підставі рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 10.01.2014 року, що набрало законної сили. Вказана кімната знаходиться в гуртожитку, що має статус учнівського гуртожитку, та перебуває на балансі Нетішинського професійного ліцею. Таким чином позивачкою не доведено, що відповідач допустив порушення її права на житло, в чому полягали дії та бездіяльність Нетішинського професійного ліцею, його керівників та юриста щодо порушення її прав на проживання в спірній кімнаті, враховуючи те, що [PERSON] та її дочка [PERSON] виселені з кімнати № 420 гуртожитку, що по просп.Незалежності, 6 в м.Нетішин на підставі рішення суду. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити за його безпідставністю та недоведеністю. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed