overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-24 00:00:00

Звернувшись до суду представник позивача [PERSON] просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням: будинком 30-А по вул. Павлова в м. Бахмуті, посилаючись на те, що позивачу належить житловий будинок з надвірними спорудами за адресою: м. Бахмут, вул. Павлова, 30-А, за цією адресою з 11.09.2013 р. зареєстрований її син [PERSON] Фактично відповідач не проживає за місце проживання більше шести місяців, а саме з 11.09.2013 р., його особистих речей в будинку не має, за комунальні послуги не сплачує. Добровільно знятись з реєстрації відповідач не бажає і продовжує бути зареєстрованим у належному позивачу будинку, чим порушує її право користування та розпорядження своєю власністю. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні повністю підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов визнав. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позов визнала та просила його задовольнити. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що предявлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: У судовому засіданні встановлено, що позивачу [PERSON] на підставі спадкового договору від 09 березня 2011 р. (а.с.6,7,8) належить будинок 30-А по вул. Павлова у м. Бахмуті. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У судовому засіданні встановлено, що до теперішнього часу в будинку залишається зареєстрованим син позивача [PERSON], який з вересня 2013 року у будинку не проживає, що підтверджується сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів у справі: копією домової книги (а.с. 9-13), та актом про не проживання у будинку (а.с.21). Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом не встановлено жодної поважної причини непроживання відповідача [PERSON] з 2013 року у будинку , тому відповідача [PERSON] слід визнати таким, що втратив право користування будинком 30-А по вул. Павлова у м. Бахмуті.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-08 00:00:00

Звернувшись до суду та уточнивши свої вимоги, заявник просить визнати її чоловіка [PERSON], [INFO], недієздатним та встановити над ним опіку, призначивши її опікуном останнього, посилаючись на те, що [PERSON] є інвалідом І групи за загальним захворюванням, знаходиться на обліку у лікаря-невропатолога з діагнозом хвороба Паркінсона, потребує постійного стороннього догляду. Заявник [PERSON] у судовому засіданні підтримала свою заяву та просила її задовольнити.\~\~\~\~ Представник заінтересованої особи - органу опіки та піклування виконавчого комітету Індустріальної районної в місті Дніпропетровську ради в особі Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті Дніпропетровська ради [PERSON] в судовому засіданні проти заяви не заперечувала та вважала за доцільне призначення заявника опікуном. Суд, дослідивши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав:\~\~ Відповідно до ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій і (або) керувати ними. Згідно з висновком судово-психіатричної експертизи № 174 від 27.08.2015 року [PERSON] страждає хронічним стійким психічним розладом у формі деменції при хворобі Паркінсона; за своїм психічним станом на даний час не може розуміти значення своїх дій та керувати ними. З копії довідки до акта огляду МСЕК серії 10ААГ № 029325 вбачається, що [PERSON] потребує постійного стороннього догляду. Враховуючи наведене, є підстави для визнання [PERSON] недієздатним. Відповідно до ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.\~\~ Статтею 63 ЦК України передбачено, що опікуном може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Опікун призначається переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов'язки опікуна.\~\~ В судовому засіданні встановлено, що обставини, передбачені ст. 64 ЦК України, які перешкоджають призначенню заявника опікуном [PERSON], відсутні. [PERSON] перебуває з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, характеризується позитивно, за станом здоров'я може бути опікуном. Згідно з висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Індустріальної районної в місті Дніпропетровську ради є можливим призначення [PERSON] опікуном [PERSON] Отже з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів [PERSON], який за станом здоров'я не може самостійно здійснювати свої права та виконувати обов'язки, суд вважає можливим встановити над ним опіку, призначивши його опікуном дружину [PERSON]

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

Звернувшись до суду та уточнивши свої вимоги, заявник просить визнати недієздатним його батька [PERSON], [INFO], встановити над ним опіку, призначивши його опікуном, посилаючись на те, що [PERSON] у звязку з ішемічним інсультом головного мозку не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, потребує постійного стороннього догляду. Заявник [PERSON] та представник заінтересованої особи - органу опіки та піклування виконавчого комітету Індустріальної районної в місті Дніпропетровську ради в особі Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті Дніпропетровська ради у судове засідання не зявилися, надали суду заяви, в яких просили справу розглянути в їх відсутність. \~\~\~ Суд, дослідивши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав:\~\~ Відповідно до ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій і (або) керувати ними. Згідно з висновком судово-психіатричної експертизи № 170 від 25 серпня 2015 року [PERSON] страждає хронічним стійким психічним розладом у формі вираженого розладу особистості і поведінки внаслідок органічного ураження головного мозку. За своїм психічним станом [PERSON] на даний час не може розуміти значення своїх дій та керувати ними. З урахуванням наведеного, є підстави для визнання [PERSON] недієздатним. Відповідно до ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.\~\~ Статтею 63 ЦК України передбачено, що опікуном може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Опікун призначається переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов'язки опікуна.\~\~ Судом встановлено, що заявник [PERSON] доводиться [PERSON] сином, характеризується позитивно, за станом здоров'я може бути опікуном. Обставини, передбачені ст. 64 ЦК України, які перешкоджають призначенню заявника опікуном [PERSON], відсутні. Згідно з висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Індустріальної районної в місті Дніпропетровську ради є можливим призначення [PERSON] опікуном [PERSON] Отже з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів [PERSON], який за станом здоров'я не може самостійно здійснювати свої права та виконувати обов'язки, суд вважає можливим встановити над ним опіку, призначивши його опікуном сина [PERSON]

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-26 00:00:00

Звернувшись до суду та уточнивши свої вимоги, заявник просить визнати недієздатною його мати [PERSON], [INFO], та призначити його її опікуном, посилаючись на те, що вона страждає хронічним психічним розладом, не здатна розуміти значення своїх дій та керувати ними, потребує постійного догляду та лікування. Заявник [PERSON] та представник заінтересованої особи - органу опіки та піклування Індустріальної районної в місті Дніпропетровську ради в особі Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті Дніпропетровська ради у судове засідання не з'явилися, надали суду заяви, в яких просили справу розглянути в їх відсутність. Суд, дослідивши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав: Відповідно до ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій і (або) керувати ними. Згідно з висновком судово-психіатричної експертизи № 272 від 29.12.2015 року [PERSON] на даний час страждає хронічним стійким психічним розладом у формі виражених розладів особистості та поведінки внаслідок органічного захворювання головного мозку. За своїм психічним станом на даний час не може розуміти значення своїх дій та керувати ними. За таких обставин є підстави для визнання [PERSON] недієздатною. Відповідно до статті 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Статтею 63 ЦК України передбачено, що опікуном може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Опікун призначається переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов'язки опікуна. Судом встановлено, що заявник [PERSON] є сином [PERSON], позитивно характеризується, на обліку в лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває. Обставини, передбачені ст. 64 ЦК України, які перешкоджають призначенню заявника опікуном, відсутні. Згідно з висновком органу опіки та піклування Індустріальної районної в місті Дніпропетровську ради є можливим призначення [PERSON] опікуном [PERSON] Отже з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів [PERSON], яка за станом здоров'я не може самостійно здійснювати свої права та виконувати обов'язки, суд вважає можливим встановити над нею опіку, призначивши її опікуном сина [PERSON].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-18 00:00:00

Звернувшись до суду та уточнивши свої позовні вимоги, позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], 21 січня 2015 року, в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімум для дитини відповідного віку, починаючи з 17 жовтня 2016 року до досягнення повноліття, посилаючись на те, що відповідач як батько матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, надала заяву, в якій просила розглянути справу в її відсутність. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з'явився, надав заяву, в якій позов визнав в повному обсязі, просив розглянути справу в його відсутність. Суд, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав: Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 15 липня 2011 року. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Дитина проживає разом із матір'ю та знаходиться на її утриманні. Між сторонами наявний спір щодо надання відповідачем допомоги на утримання дитини. Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до\~статті 181 СК України\~способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (частина 1 статті 183 СК України). З позовної заяви вбачається, що відповідач працевлаштований, має регулярний дохід. Враховуючи наведене, розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання сина, має бути визначений у частці від його заробітку (доходу). При визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальне становище сторін, відсутність на утриманні відповідача інших осіб, а також визнання ним позову в повному обсязі, оскільки відповідач у своїй заяві не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання сина в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу), що не суперечить закону, тому суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти на утримання сина [PERSON], 21 січня 2015 року, в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову 17 жовтня 2016 року, до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 367 ЦПК України\~слід допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць. Крім того, згідно зі\~ст. 88 ЦПК України, оскільки позивач звільнена законом від сплати судового збору, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551, 20 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-15 00:00:00

Звернувшись до суду та уточнивши свої позовні вимоги, позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 400 грн. щомісячно до досягнення повноліття, посилаючись на те, що відповідач як батько матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, надала заяву, в якій уточнені позовні вимоги підтримала, просила справу розглянути в її відсутність. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з'явився, надав заяву, в якій позовні вимоги визнав, просив справу розглянути в його відсутність. Суд, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав: Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 2 серпня 2013 року. Мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Дитина проживає разом із матір'ю та знаходиться на її утриманні. Між сторонами наявний спір щодо надання відповідачем коштів на утримання дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з частиною 1 статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до статті 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Сторони не надали суду доказів щодо наявності у відповідача регулярного стабільного доходу. За таких обставин суд вважає, що розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання дитини, має бути визначений у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів на дитину суд враховує матеріальне становище сторін, всі інші обставини, передбачені ст. 182 СК України, визнання відповідачем позову та приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 400 грн. щомісячно з послідуючою індексацією відповідно до закону, починаючи з дня предявлення цього позову 12 жовтня 2016 року до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць. Крім того, згідно зі ст. 88 ЦПК України, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, з відповідача підлягає стягненню судовий збір у дохід держави в розмірі 551 грн. 20 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-14 00:00:00

Звернувшись до суду у березні п.р. позивач просив визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS]. В обґрунтування позову зазначив, що він є власником цієї квартири. Між тим, у квартирі зареєстровані його донька та відповідачка, проте остання у квартирі з 2012 р. не проживає, не здійснює оплату комунальних послуг за неї, на прохання позивача знятись з реєстрації відмовляється. За викладеним вважає, що його вимоги, як власника порушені, тому він змушений звернутись до суду з даним позовом. Відповідач у судове засідання двічі не з'явилася, про час, дату та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Поважність причин неявки до суду не надала, що підтверджено документально. Тому суд розглянув справу за ії відсутності, в порядку правил ст,ст, 169, 224 ЦПК України в заочному порядку, оскільки позивач не заперечував проти цього. Перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та підлягаючими задоволенню за підставами, передбаченими ст,ст 316, 319, 321, 391, 405 ЦК України, 71 ЖК Української РСР. За вимогами останніх, зокрема, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як убачається із матеріалів справи, позивач є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування від 28.10.1992 р., який посвідчений державним нотаріусом Лавровою В.Л. У спірній квартирі зареєстровані позивач, відповідачка [PERSON] та їх донька, що підтверджено витягом з особового рахунку [NUMBER] від 24.03.2014 р. Факт не проживання відповідачки [PERSON] з 2012 р. у квартирі підтверджується актом ЖЕУ від 25.03.2014 р. Наведені фактичні обставини підтверджені документально та ставити під сумніви вірогідність яких суд не убачає підстав. Таким чином, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача, з яким він вимушений був звернутися до [PERSON], у зв'язку з визнанням останньої такої, що втратила право користування жилим приміщенням, є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Тому в порядку ст. 405 ЦК України, 71 ЖК Української РСР суд визнає відповідача такою, що втратила право користування житловою площею у квартирі [ADDRESS], оскільки вона не проживала у ній з 2012 р. без поважних причин. Судовий збір у розмірі 243,6 грн, сплачений позивачем на час подання позову, також підлягає стягненню на його користь з відповідачки.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-25 00:00:00

Звернувшись до суду у грудні 2013 р, позивач просив суд стягнути на його користь з відповідача 11415,36 грн. у якості заборгованості за навчання останнім професії водія трамваю. Позовні вимоги мотивовані тим, що у відповідності до договору про навчання від 03.04.2012 р. [PERSON] отримав професію водія трамваю та у майбутньому зобов'язався відпрацювати на підприємстві позивача не менше 3 років. Однак, на порушення умов укладеного договору відповідача було звільнено з займаної посади на підставі п.4 ст. 40 КзпП України. За письмовим розрахунком заборгованість Перепилиці перед позивачем складає 11415,36 грн. За письмовою заявою представник позивача просив розглянути справу за його відсутності, наполягав на задоволенні позову. Відповідач [PERSON] у судове засідання двічі не з'явився, не повідомивши суд про причини неявки, що підтверджене документально. Тому суд розглянув справу в його відсутність, у заочному порядку (оскільки позивач не заперечував проти цього), на підставі правил ст. 224 ЦПК України. Перевіривши матеріали справи, суд знаходить позов обґрунтованим і підлягаючим задоволенню за підставами, передбаченими ст,ст 625, 1046 - 1052 ЦК України. Як убачається з матеріалів справи, між сторонами 03.04.12 р. було укладено договір №б/н про навчання Перепилиці водієм трамваю за рахунок коштів позивача із майбутнім зобов'язанням відпрацювати на посаді водія не менше 3-х років. Крім того, відповідно до другого розділу вказаного договору, у випаду розірвання договору з ініціативи адміністрації за порушення навчального процесу, дисципліни [PERSON] зобов'язаний відшкодувати позивачу фактичні витрати на навчання пропорційно відпрацьованому часу. Між тим, 13.11.2012 р. [PERSON] було звільнення за ст.40 п.4 КзПП України (прогул) та відшкодувати фактичні витрати на навчання він у добровільному порядку відмовився. Згідно до письмового розрахунку витрат на навчання за невідпрацьований час [PERSON] повинен відшкодувати 11415,36 грн. Наведене підтверджено документально. Тому позивач має законні підстави для стягнення на його користь витрат на навчання професії водія з [PERSON] у розмірі 11415,36 грн. оскільки відрахували його за порушення дисципліни, що передбачено умовами укладеного між сторонами договору. Судовий збір у розмірі 229,4 грн. сплачений позивачем на час подання позову, також підлягає стягненню на його користь з відповідача.

Outcome: approved