Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-09 00:00:00

Згідно позовної заяви та усних пояснень позивачки в судовому засіданні, сторони з 28.09.2013 року по 18.02.2015 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у них є донька [PERSON], [INFO]. Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 13.02.2015 року було вирішено стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки в твердій грошовій сумі по 500 гривень щомісячно, оскільки останній на той час не мав постійної роботи та отримував мінливий дохід. Позивачка зазначила, що станом на сьогоднішній день відповідач уклав контракт на проходження служби в збройних силах України, має заробіток, що свідчить про змогу останнього регулярно платити аліменти в частці від свого доходу. На підставі наведеного, позивачка просить змінити спосіб стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку від доходу відповідача в розмірі 1/4 частки доходу щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні підтримав заявлені нею вимоги та наполягав на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] позов визнав частково. Згоден сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 1/6 частки доходу, оскільки з нього також стягуються аліменти на утримання ще однієї дитини від першого шлюбу. Заслухавши пояснення позивачки та її представника, відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги слід задоволити частково, виходячи з наступних підстав. У відповідності до вимог ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно приписів ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням, як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст.183,184 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження. Даний висновок міститься в правовій позиції Верховного Суду України в постанові від 05.02.2014 року по справі № 143 цс 13. Судом встановлено, що позивачка та відповідач є батьками [PERSON], [INFO]. Згідно рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 13.02.2015 року, з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі по 500 гривень щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Судом об'єктивно встановлено, що після винесення рішення суду про стягнення аліментів у зв'язку із збільшенням вікових потреб дітей, зростанням цін, витрати, які несе позивачка на утримання дочки значно перевищують розмір сплачуваних відповідачем аліментів, в зв'язку з чим матеріальне становище отримувача аліментів погіршується. Водночас, у зв'язку з тим, що відповідач офіційно працевлаштувався, що він не заперечував в судовому засіданні і що підтверджується даними довідки № 2008 від 03.08.2017 року, відбулась зміна матеріального стану і платника аліментів - покращився його фінансовий стан, дохід став стабільним та регулярним. Наведене є підставою для застосування положень ч.1 ст.192 СК України. Можливість змінити розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, в даному випадку, також обумовлена тим, що право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. Розмір аліментів та спосіб його визначення не є величинами сталими. З урахуванням встановлених судом обставин та наведених правових норм, суд вважає можливим змінити спосіб стягнення аліментів з твердої грошової суми та частку від доходу відповідача. При цьому, зважаючи на наявність у відповідача іншої дитини від першого шлюбу, на утримання якої він також сплачує аліменти, що в судовому засіданні не заперечувалося позивачкою, а тому в порядку ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню, суд вважає можливим стягувати аліменти на утримання доньки [PERSON] в розмірі не 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, заявленої позивачем, а 1/6 частини. Крім цього, суд зауважує, що у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили, а не від дня пред'явлення позову, на чому наполягала позивачка, що роз'яснено в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд, виходячи з вимог ст. 88 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. У відповідності до ч.ч. 1, 3 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Згідно роз'яснень, викладених в п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17.10.2014 року, підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у п. 2 ч. 3 ст. 79, ст.ст. 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Враховуючи те, що позовні вимоги [PERSON] задоволено на 67 %, з відповідача на її користь слід стягнути витрати на правову допомогу в розмірі 428 гривень 80 копійок (640 гривень х 67 %). Вказані витрати підтверджуються даними договору про надання правової допомоги фізичною особою - підприємцем [PERSON] від 10.10.2017 року, акту прийомки виконаних робіт від 10.10.2017 року та приходного касовий ордер за № 37/17 від цього ж числа. При цьому, вимоги позивачки про стягнення витрат на правову допомогу в сумі 250 гривень, які нею були сплачені згідно квитанції від 14.07.2017 року за послуги адвоката [PERSON], до задоволення не підлягають, оскільки в матеріалах справи відсутній договір про надання правової допомоги із зазначеним адвокатом та акт прийому-передачі виконаних робіт. Що стосується судового збору, то суд, зважаючи на те, що обидві сторони звільнені від його оплати, зокрема позивачка в порядку п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», а відповідач в порядку п. 13 ч. 1 ст. 5 вказаного закону, вважає за необхідне віднести такий на рахунок держави, що відповідатиме вимогам ч. 2 ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved