Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-18 00:00:00

Зміст позовних вимог та позиції учасників справи Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу загальною сумою 169 500 гривень, з яких: основний борг в сумі 4960 доларів США, що еквівалентно станом на 18 березня 2021 року 137 342 грн, борг за оплату оренди приміщення - 11 758 грн, інфляційні з основної суми боргу - 12 415 грн, інфляційні за оплату оренди приміщення - 1024 грн, 3% річних з основного боргу - 6400 грн, 3% річних за оплату оренди приміщення - 561 грн. Позовна заява мотивована тим, що він надав у борг [PERSON] 4960 доларів США, про що 28 лютого 2019 року остання написала розписку. Умовами розписки передбачено, що позика безвідсоткова, кінцевий термін повернення суми позики 28 серпня 2019 року. Окрім того позивач зазначає, що на прохання відповідачки 14 серпня 2019 року сплатив замість неї кошти у сумі 11 758 грн за оренду приміщення її магазину в смт Нова Ушиця, а вказану суму відповідачка зобов`язалась повернути разом із основною сумою боргу. На неодноразові вимоги позивача повернути кошти відповідач не реагує. Позивач [PERSON] у вступному слові позов підтримав, з підстав викладених у ньому, проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, відзив на позов, заяви про розгляд справи у її відсутності чи відкладення розгляду справи суду не подала. Про дату, час та місце судового розгляду повідомлена шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання - [ADDRESS] . Однак до суду повернулись конверт із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до вимог п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України судова повістка вважається врученою відповідачу. Враховуючи наявність підстав для ухвалення заочного рішення, суд вважав за можливе провести заочний розгляд справи. Процесуальні дії у справі 23 березня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд по суті на 22 квітня 2021 року. 19 травня 2021 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, яка занесена до протоколу судового засідання. Фактичні обставини справи, встановлені судом Даними розписки від 28 лютого 2019 року підтверджується, що [PERSON] отримала в борг у [PERSON] кошти в сумі 4 960 (чотири тисячі дев`ятсот шістдесят) доларів США і зобов`язалась повернути їх до 28 серпня 2019 року. Позика безвідсоткова та без будь-якої винагороди позикодавця (арк. спр. 6). Позивач направив претензійний лист про повернення боргу на адресу [PERSON] . Вказаний лист повернувся із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (арк. спр. 17,18,19). Даними квитанції ПАТ КБ «Приватбанк» від 14 серпня 2019 року підтверджується здійснення переказу коштів у сумі 11758,79 грн платником [PERSON] отримувачу [PERSON] , призначення платежу - за оренду приміщення (арк.спр.7). Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Наслідки порушення договору позичальником визначені статтею 1050 ЦК України, відповідно до частини першої якої, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. За своїми правовими характеристиками договір позики є реальним, оплатним або безоплатним договором, на підтвердження якого може бути надана в оригіналі розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Даними розписки від 28 лютого 2019 року підтверджується, що [PERSON] , [INFO] , взяла в борг у [PERSON] кошти в сумі 4 960 (чотири тисячі дев`ятсот шістдесят ) доларів США і зобов`язалась повернути їх до 28 серпня 2019 року. Оригінал розписки був оглянутий судом у судовому засіданні. Розписка містить, зокрема, дату її складання, паспортні дані [PERSON] , підтвердження отримання грошових коштів у конкретно визначеній сумі - 4960 доларів США та зобов`язання щодо їх повернення, строк повернення. Наявність оригіналу розписки у позикодавця, згідно з положеннями статті 545 ЦК України, свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано. Таким чином суд вважає, що між [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з іншої, виникли правовідносини, що виникли з договору позики в сумі 4 960 доларів США. Враховуючи, що борг в сумі 4 960 доларів США, строк сплати якого настав, добровільно відповідач не повернула, наявні підстави для його стягнення у судовому порядку в гривневому еквіваленті станом на 18 березня 2021 року у сумі 137 342 грн, яку просить позивач. Щодо стягнення коштів у сумі 11 758 грн, які, як зазначає позивач, він сплатив на прохання відповідача за оренду приміщення магазину в смт Нова Ушиця, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Суд вважає, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження виникнення між сторонами правовідносин позики чи іншого зобов`язання, за яким у відповідача виник обов`язок щодо повернення коштів у сумі 11 758 гривень позивачу. Так, на підтвердження своїх доводів позивач надав суду довідку від 02 грудня 2020 року, видану АТ КБ «ПриватБанк» в якій зазначено, що «14.08.2019р. здійснена проплата по квитанції №RC_GK19HX5JT1AJJKKF6AAUI, а саме поповнення карткового рахунку № [NUMBER] , який належить [PERSON] в сумі 11 758,79 грн, із призначенням платежу: «за оренду приміщення». Враховуючи те, що не було вказано платника при здійсненні операції, просимо вважати платником [PERSON] » (арк. спр.8). Таким чином дані зазначеної вище довідки свідчить про здійснення переказу коштів громадянину [PERSON] у сумі 11 758,79 грн за оренду приміщення. При цьому визначення платника платежу [PERSON] є лише припущенням банку, оскільки у копії квитанції, яку надав позивач (арк.спр.7), платник зазначений [PERSON] . Посилання позивача на те, що він сплатив вказану суму за проханням відповідача в рахунок орендної плати приміщення магазину та те, що ця сума має бути повернути разом із основною сумую боргу, не охоплюється змістом боргової розписки. Інших належних доказів, які б підтверджували наявність у відповідача [PERSON] зобов`язання щодо повернення позивачу боргу у сумі 11 758 гривень суду не надано. Тому в цій частині позову необхідно відмовити, як і в частині стягнення інфляційних втрат за час прострочення зобов`язання у сумі 1024 грн та трьох процентів річних у сумі 561 грн, оскільки такі вимоги є похідними від основної вимоги про стягнення боргу. Щодо стягнення інфляційних втрат за час прострочення зобов`язання та трьох процентів річних від простроченої суми за договором позики від 28 лютого 2019 року. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При обрахунку трьох процентів річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні. Три проценти річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). Дана правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 16 січня 2019 року справа № 373/2054/16-ц. Таким чином, починаючи з 29 серпня 2019 року у позивача виникло право на стягнення з відповідача суми боргу за розпискою з виплатою 3 відсотків річних. Позивач просить стягнути відсотки за користування коштами, починаючи з 29 серпня 2019 року по день подачі позовної заяви, тобто по 18 березня 2021 року. Загальна кількість днів прострочення повернення боргу становить 568. Із наданого позивачем розрахунку вбачається, що останній просить перерахувати суму боргу з іноземної валюти на національну, урахувати офіційний курс гривні до іноземної валюти, установлений Національним банком України на день звернення до суду, тобто 27,69 грн за 1 (один) долар США, станом на 18 березня 2021 року, що становить 137 342,40 грн (4 960 - сума боргу у доларах США помножити на 27,69 грн. за 1 (один) долар США). Однак позивач визначив борг у розмірі 137 342 грн. Обрахунок заборгованості трьох процентів річних здійснений по формулі: 137 342 (прострочена сума) х 568 днів х 3/100/365 днів = 6 400,51 грн, що відповідає вимогам статті 625 ЦК України та розрахунку здійсненого позивачем. За таких обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення трьох відсотків річних у розмірі 6 400,51 грн є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Стосовно стягнення інфляційних втрат за час прострочення виконання боргового зобов`язання в період з 29 серпня 2019 року по 18 березня 2021 року, суд зазначає наступне. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Таким чином, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору позики, індексації не підлягає. Отже підстави для стягнення інфляційних втрат в сумі 12415 грн за час прострочення виконання відсутні. Тому з урахування викладеного вище, позов підлягає до задоволення частково і на користь позивача необхідно стягнути з відповідача заборгованість за договором позики (розписки) від 28 лютого 2019 року в розмірі 137 342 гривень, що є еквівалентно 4960 доларам США та враховуючи межі позовних вимог, та три відсотки річних в розмірі 6 400,51 гривень, а всього 143 742 грн 51 коп. Розподіл судових витрат Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки на користь позивача підлягає стягненню 143 742,51 грн заборгованості, що є 84,80% від суми пред`явленого позову (169 500 грн), то [PERSON] , слід компенсувати за рахунок відповідача [PERSON] судовий збір у сумі 1539,06 грн (1695 х 84,87 :100=1437,36) , сплачений за подання позовної заяви.

Outcome: partial