Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-14 00:00:00

І. Виклад позиції позивача. 11 лютого 2020 року [PERSON] , діючи в інтересах позивача на підставі ордеру, звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, у якому просив стягнути з відповідача на користь позивача відшкодування матеріальної шкоди заподіяної у наслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 6165, 13 грн.; витрати на проведення дослідження по визначенню матеріального збитку № 248 у розмірі 1515 грн.; судовий збір; витрати на правову допомогу у розмірі 4000 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 02.10.2019 року о 16.00 год., в м. Херсоні на проспекті Адмірала Сенявіна, 166, к.5 водій, [PERSON] , керуючи т/з Volkswagen Passat, д/н [NUMBER] , рухаючись заднім ходом здійснила наїзд на припаркований т/з ВМW ХЗ д/н [NUMBER] , який належить [PERSON] , після чого місце пригоди покинула. Внаслідок ДТП автомобіль [PERSON] отримав механічні пошкодження. У зв`язку з залишенням місця ДТП винуватцем та спливом певного терміну на пошуки винуватця, до страхової компанії потерпіла особа не зверталася, так як не знала про наявність чи відсутність страхового полісу. 11.10.2019 року за заявою [PERSON] проведено дослідження по визначенню матеріального збитку, згідно якого вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля ВМW ХЗ, д/н [NUMBER] в результаті його пошкодження при ДТП становить 6165, 13 грн. 22.10.2019 року суддею Херсонського міського суду Херсонської області Рєпіним К.К.. винесено постанову у справі №766/20309/19 про адміністративне правопорушення, якою [PERSON] , [INFO] визнано винною у вчинені правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124 КУпАП України. Оскільки вина відповідача щодо пошкодження транспортного засобу позивача повністю встановлена постановою суду, кошти які повинні бути витрачені позивачем на ремонт транспортного засобу підтверджені належним чином, тому у відповідності до роз`яснень Верховного Суду України, викладених у справі № 754/1114/15-ц, в спорах про відшкодування шкоди, завданої особі джерелом підвищеної небезпеки, право потерпілої особи на відшкодування завданих збитків реалізовується нею на власний розсуд, шляхом пред`явлення позову безпосередньо до винної особи або до страхової компанії, цивільно-правову відповідальність в якій застраховано завдавачем такої шкоди. За таких обставин, вважаючи, що саме з відповідача підлягають стягненню завдані збитки, позивач змушений звернутися до суду. ІІ. Виклад позиції відповідача. 07.10.2020 року відповідач через канцелярію суду подала відзив на позовну заяву, у якому просила відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Зазначила, що відповідно до полісу №АМ/8589154 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідальність [PERSON] була застрахована «Страхова компанія «АХА Страхування». Згідно п.2 зазначеного полісу «страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором (полісом)». Строк дії полісу з 14.01.2019 року до 13.01.2020 року. Посилаючись на висновки Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц та від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц, вказала, що позивач має звернутися з вимогою до страховика, а страховик зобов`язаний сплатити розмір завданої шкоди у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі. Посилання позивача на той факт, що до страхової компанії потерпіла особа не зверталася, так як не знала про наявність чи відсутність страхового полісу вважає безпідставним, оскільки відомості про наявність чи відсутність страхового полісу є відкритими даними, які містяться на сайті МТСБ України. «Страхова компанія «АХА Страхування» є діючим членом МТСБУ. Також відомості про страховий поліс містилися у матеріалах про адміністративні правопорушення і позивачу неодноразово було повідомлено про наявність страхового полісу та роз`яснено можливість звернення до страховика про стягнення шкоди. Також відповідач не погоджується з заявленим позивачем розміром витрат на правову допомогу, які позивач поніс, так як з наданих позивачем до заяви документів не можна зробити висновку про обсяг наданих адвокатом відповідачу послуг, яка кількість годин була затрачена цим адвокатом на виконання робіт не надано жодного доказу на підтвердження того, що гонорар є розумним і враховує витрачений адвокатом час, відсутні будь які докази фактичного виконання робіт по договору надання правої допомоги зазначених в акті здачі-прийому робіт. За таких обставин, враховуючи, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження звернення до СК «АХА Страхування» про відшкодування шкоди, яка була заподіяна йому у результаті ДТП, а страховик відмовив у відшкодуванні зазначеної шкоди. А тому позовні вимоги є необґрунтованими, безпідставними, надуманими та такими, що ґрунтуються лише на мотивах значно перевищити реальну шкоду, завдану ДТП. ІІІ. Процесуальні дії суду у справі. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 21.04.2020 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення виявлених недоліків. 12.05.2020 року на адресу суду надійшла заява від представника позивача про усунення недоліків на виконання вимог ухвали про залишення позову без руху. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 14.05.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 02.06.2020 року. У судове засідання у час призначений для розгляду справи сторони не з`явилися. Про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, зокрема шляхом направлення судових повісток про виклик за відомим суду зареєстрованим у встановленому законом порядком місцем знаходження, відому суду електронну адресу, опублікування оголошень на офіційному веб-сайті судової влади України: https://court.gov.ua/unknown/sud2125. У зв`язку з неявкою сторін розгляд справи відкладено на 18.06.2020 року. У судове засідання у час призначений для розгляду справи позивач не з`явилася, 18.06.2020 року [PERSON] , діючи в інтересах позивача на підставі ордеру, через канцелярію суду подав заяву про проведення судового засідання без його участі, позовні вимоги підтримав. У судове засідання у час призначений для розгляду справи відповідач не з`явилася. Про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, зокрема шляхом направлення судових повісток про виклик за відомим суду зареєстрованим у встановленому законом порядком місцем проживання, відому суду електронну адресу, опублікування оголошень на офіційному веб-сайті судової влади України: https://court.gov.ua/unknown/sud2125. У зв`язку з неявкою відповідача розгляд справи відкладено на 20.08.2020 року. У судове засідання у час призначений для розгляду справи сторони не з`явилися. Про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, зокрема шляхом направлення судових повісток про виклик за відомим суду зареєстрованим у встановленому законом порядком місцем знаходження, відому суду електронну адресу, опублікування оголошень на офіційному веб-сайті судової влади України: https://court.gov.ua/unknown/sud2125. У в`язку з неявкою сторін розгляд справи відкладено на 24.09.2020 року. У час призначений для розгляду справи представник позивача позовні вимоги підтримав. Відповідач позовні вимоги не визнала. Учасники справи надали пояснення. У судовому засіданні оголошено перерву до 15.10.2020 року. 25.09.2020 року відповідач через канцелярію суду подала заяву про долучення до матеріалів справи доказів. 08.10.2020 року представник позивача [PERSON] через канцелярію суду подав клопотання про долучення доказів. У час призначений для розгляду справи представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, зазначених у позові. Надав заперечення проти відзиву вказуючи, що звертатися до суду із позовом до винуватої особи за наслідками ДТП це право позивача і законодавцем надано право вибору для потерпілої особи(позивача), до кого звертатися із позовом про відшкодування шкоди спричиненої в результаті ДТП. Крім того, представником позивача зазначено, що відповідач не позбавлена права звернення до страховика, який застрахував її відповідальність після відшкодування шкоди позивачу, із вимогою про сплату страховою компанією цих відшкодувань. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] заперечували проти позову та просили відмовити в його задоволенні у повному обсязі. Підтвердили позицію викладену у відзиві, додаткових пояснень не надавали. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. ІV. Фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст правовідносин. Судом встановлено, що [PERSON] є власником автомобіля BMW Х3, д.н.з. [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . Також судом встановлено, що [PERSON] є власником автомобіля Volkswagen Passat, д/н [NUMBER] , що підтверджується матеріалами справи(поліс обов`язкового страхування № АМ/8589154, заява про подію на виплату за договором від 25.09.2020 року) та не заперечувалось в ході розгляду учасниками справи. 14.01.2019 року [PERSON] (власник т/з) застрахував автомобіль Volkswagen Passat, д/н [NUMBER] ) в Страховій компанії «АХА Страхування» на строк до 13.01.2020 року, що підтверджується полісом АМ/8589154 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. 02.10.2019 року о 16:00 год., в м. Херсоні, на проспекті Адмірала Сенявіна, 166, к.5 водій, [PERSON] , керуючи т/з Volkswagen Passat, д/н [NUMBER] , рухаючись заднім ходом здійснила наїзд на припаркований т/з ВМW ХЗ д/н [NUMBER] , після чого місце пригоди покинула. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. [PERSON] вчинила правопорушення, передбачені ст. ст. 122-4, 124 КУпАП, за що її постановою Херсонського міського суду Херсонської області від 22.10.2019 року у справі №766/20309/19 притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення. Відповідно до висновку експертного дослідження №248, складеного 11.10.2019 року судовим експертом Дадоновим В.В., вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «BMW X3 28i xDrive 244HP (F25)» держномер [NUMBER] в результаті його пошкодження при ДТП (на дату - 02.10.2019 р.) становить - 6165, 13 грн. 25.09.2020 року [PERSON] повідомила АТ «СК «АРКС» (попередня назва СК «АХА Страхування») про страховий випадок, що підтверджується заявою про подію та на виплату за договором ОСЦПВВНТЗ/ДСЦПВВНТЗ від 25.09.2020 року. V. Оцінка Суду. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною першою статті 16 ЦК установлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в частині другій цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. Частиною другою статті 16 ЦК встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. За загальним правилом, відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Разом із тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон). Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону). Згідно зі статтею 6 Закону страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. За змістом Закону настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується із відповідним обов`язком боржника - відшкодувати шкоду (особи, яка завдала шкоди, відшкодувати цю шкоду). Водночас, така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик. Зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування. За змістом ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України). Відповідно до статті 511 ЦК України зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. Отже, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні. Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов`язання, незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Тобто, у спорах про відшкодування шкоди, завданої особі джерелом підвищено небезпеки, право потерпілої особи на відшкодування завданих збитків реалізовується нею на власний розсуд, шляхом пред`явлення позову безпосередньо до винної особи або до страхової компанії, цивільно-правову відповідальність в якій застраховано завдавачем такої шкоди. Саме таких висновків дійшов КЦС у складі ВС у постанові від 14.02.2018 року у справі №754/1114/15-ц. Суд не сприймає заперечення відповідача щодо необхідності [PERSON] спочатку звернутися до страховика відповідача, і лише у разі його відмови відшкодувати завдану шкоду, позиватися до відповідача з огляду на наступне. Велика палата ВС у постанові від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц відступила від висновку, сформульованого Верховним Судом України у постанові від 23 грудня 2015 року у справі № 6-2587цс15, відповідно до якого страховик, який виплатив страхове відшкодування, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема, право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування. Оскільки у справі що розглядається спірні правовідносини щодо відшкодування збитків виникли безпосередньо між потерпілою особою та винною особою, між якими існують делікті зобов`язання, означений правовий висновок застосуванню не підлягає. За таких обставин, звертаючись до суду з вказаним позовом [PERSON] реалізувала своє право вимоги за деліктним зобов`язанням безпосередньо до завдавача шкоди, якою є відповідач. Крім того, постанова Херсонського міського суду Херсонської області від 22.10.2019 року у справі №766/20309/19, у розумінні ч. 4 ст. 82 ЦПК України, має преюдиційне значення у даній справі, з огляду на що вина [PERSON] у вчиненні ДТП та завданні збитків позивачу не підлягає доказуванню. Стороною відповідача не оспорюються та не спростовуються результати висновку експертного дослідження №248, складеного 11.10.2019 року судовим експертом Дадоновим В.В., за яким визначено розмір матеріальних збитків завданих відповідачем позивачу у результаті ДТП. Суд сприймає зазначений експертний висновок як доказ у справі на підтвердження розрахунку розміру шкоди завданої майну позивача у результаті ДТП. З огляду на означене, позовні вимоги [PERSON] щодо відшкодування матеріальної шкоди заподіяної у наслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 6165, 13 грн. є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню в повному обсязі. VІ. Заходи забезпечення позову (заяви). Заходи забезпечення позову (заяви) судом не застосовувалися. VIІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За статтею 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача. Відповідно до квитанції №58 від 10.02.2020 року позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 840, 80 грн., який з урахуванням результатів розгляду справи, підлягає стягненню з відповідача. Вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4000, 00 грн., суд виходить з наступного. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. При цьому даною статтею передбачено цілі розподілу, визначення розміру та розмір судових витрат, зокрема: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України, встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: approved