Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-21 00:00:00

З позовної заяви [PERSON] вбачається, що в травні 1993 року її, [PERSON] , за її заявою, було прийнято в члени Колективного сільськогосподарського підприємства імені Леніна Великобагачанського району Полтавської області. Позивач вказує, що вона працювала в колгоспі та була його членом тривалий час: з травня 1993 року по серпень 1999 року, про що свідчить архівна довідка від 08.08.2018 року №01-22/412 та записи в її трудовій книжці. Зазначає, що 28 серпня 1996 року за розпорядженням голови Великобагачанської районної державної адміністрації Полтавської області затверджено грошову оцінку сільськогосподарських угідь, переданих у колективну власність КСП ім. Леніна в розмірі 1691234 млн. крб. та затверджено вартість земельної частки (пай) в розмірі 1846 млн. крб. та її розмір в умовних кадастрових гектарах 4,29 га, про що свідчить архівна довідка від 08.08.2018 року №01-22/418. 24 квітня 1997 року за розпорядженням голови Великобагачанської районної державної адміністрації Полтавської області затверджено проект передачі земель, що знаходяться в колективній власності, у приватну власність членам колективного сільськогосподарського підприємства імені Леніна; прийнята уточнена площа земельної частки (паю), визначена проектом передачі земель у приватну власність в розмірі 4,24 кадастрові гектари та вказано замінити сертифікати на Державні акти на право приватної власності на землю 914 членам колективного сільгосппідприємства імені Леніна і видати Державні акти на право приватної власності на землю громадянам - членам колективного сільськогосподарського підприємства, про що свідчить архівна довідка від 08.08.2018 №01- 22/419. Відповідно до довідки відділу Держгеокадастру у Великобагачанському районі Полтавської області від 22.08.2018 року р. № 1405/102-18, площа середньої земельної частки (паю) по бувшому КСП ім. Леніна становить 4,24 га. В Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видавався Великобагачанською районною державною адміністрацією КСП імені Леніна Великобагачанського району Полтавської області, відсутні відомості щодо реєстрації та видачі сертифіката на право на земельну частку (пай) на ім`я [PERSON] . [PERSON] в доводах позовної заяви вказує, що існував список громадян членів колективного сільськогосподарського підприємства імені Леніна, які були членами Колективного сільськогосподарського підприємства імені Леніна для одержання земельного паю, однак її при розпаюванні земель КСП імені Леніна не було внесено до вказаного списку та в подальшому не видано сертифікат про право на земельну частку (пай) і не виділено її в натурі. Вважає, що її законні права були порушені КСП імені Леніна. У серпні 1999 року вона була звільнена з роботи за власним бажанням, так як мала дочку інваліда дитинства, що народилася [INFO] . Як зазначає позивач, вона, як член сільськогосподарського підприємства, мала право на земельну частку (пай), адже заяви про вихід із членів колективного господарства не подавала і рахувалась членом КСП, відповідно до Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» та статутних документів господарства. Однак КСП імені Леніна не внесло її до списку пайовиків, чим порушило її гарантоване право. Маючи чіткий запис в трудовій книжці, що вона була прийнята в члени КСП 01.05.1993 року, вона, як новоприйнятий член такого підприємства, мала право на земельну ділянку з резервного земельного фонду в розмірі, встановленому відповідними рішеннями місцевої ради. Проте їй на той час ніхто не повідомив, що вона пропущена в списках пайовиків та їй потрібно виділити земельну ділянку з резервного фонду. Як вказує позивач, у серпні 2018 року, будучи переконаною у своєму праві на земельну частку (пай), вона письмово звернулася до виконавчого комітету Великобагачанської селищної ради Великобагачанського району Полтавської області з проханням передати їй в приватну власність земельну ділянку (пай) із земель резервного фонду Великобагачанської селищної ради, що мала бути їй передана, як члену [PERSON] Леніна під час розпаювання земель зазначеного КСП, однак їй було відмовлено у зв`язку з тим, що Великобагачанська селищна рада станом на серпень 2018 року немає повноваження щодо передачі земельної ділянки (паю) у приватну власність та рекомендовано їй звернутися до суду з метою вирішення даного питання. Посилаючись на вищевикладені обставини та доводи, позивач [PERSON] у позовній заяві, яка була подана до суду 01.03.2019 року, просила суд поновити пропущений строк позовної давності на звернення до суду за захистом порушеного права та визнати за нею, [PERSON] , [INFO] , що проживає за адресою: [ADDRESS] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , право власності на земельну частку (пай) в розмірі 4,24 умовних кадастрових гектарів, виділивши із земель, розташованих на території Великобагачанської селищної ради Великобагачанського району Полтавської області (а.с.а.с.2-6). Ухвалою Великобагачанського районного суду Полтавської області від 04.03.2019 року було відкрито цивільне провадження за вищевказаним позовом [PERSON] (а.с.18). Ухвалою Великобагачанського районного суду Полтавської області від 27.05.2019 року було проведено підготовче засідання по справі, справу призначено до судового розгляду на 04.07.2019 року та витребувано у\~архівному відділі\~Великобагачанської РДА\~відомості про\~те,\~хто є\~правонаступником КСП\~імені Леніна\~Великобагачанського району\~Полтавської області;\~у Відділі\~у Великобагачанському\~районі ГУДГК\~у Полтавській\~області відомості\~про те,\~коли [PERSON] Леніна\~отримало Державний\~акт на\~право колективної\~власності на\~землю та\~про те,\~чи включена\~у список\~додаток до\~даного акту\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~жителька с.\~Бутова Долина\~Великобагачанського району;\~у Великобагачанській\~селищній раді\~Полтавської області\~відомості про\~те,\~чи є\~вільні землі\~у розпорядженні\~даної селищної\~ради для\~виділення на\~земельну частку\~(пай) (а.с.39). Ухвалою Великобагачанського районного суду Полтавської області від 02.10.2019 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Довіра» (а.с.107). До суду надійшли і знаходяться в матеріалах даної цивільної справи: письмові пояснення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області (а.с.а.с.26-27); наявне клопотання позивача від 02.10.2019 року про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Довіра» (а.с.105), а також наявний ряд клопотань відповідача по справі Великобагачанської селищної ради Полтавської області про визнання ними позову та проведення судових засідань у відсутність їх представника (а.с.а.с.30,52,97,118). Зі змісту вищевказаних заяв учасників по суті справи вбачається, що сторони не посилалися на застосування наслідків, передбачених ст.267 ЦК України. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала обґрунтування заявленого позову, в своїх поясненнях посилалась на обставини, які викладені в заяві по суті справи і просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. \~ \~ \~ \~Представник відповідача у справі Великобагачанської селищної ради Полтавської області в судове засідання не з`явився, 07.11.2019 року вони до суду подали письмове клопотання про визнання позову і просили провести розгляд справи за їх відсутності (а.с.118). \~ \~ \~ \~Представник третьої особи у справі Головного управління\~Держгеокадастру у\~Полтавській області в судове засідання не з`явився, від даної третьої особи у справі надійшли письмові пояснення щодо позову, в яких також дана третя особа просить про проведення розгляду даної справи у відсутність представника Головного управління\~Держгеокадастру у\~Полтавській області (а.с.а.с.26-27). \~ \~ \~ \~Залучена до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Довіра» належним чином сповіщене про день і час розгляду справи, неявка третьої особи не є перешкодою для проведення судового розгляду справи по суті. \~ \~ \~ \~Суд, заслухавши пояснення позивача [PERSON] , детально дослідивши письмові докази по справі, що надані особами, що беруть участь у справі на засадах змагальності та диспозитивності, та всі докази в їх сукупності та взаємозв`язку і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Великобагачанської селищної ради Полтавської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області та ТОВ «Довіра» про поновлення пропущеного строку для звернення до суду та визнання права власності на земельну частку (пай) підлягають частковому задоволенню, виходячи з таких підстав. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. \~ \~ \~ \~Згідно ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Стаття 15\~ЦК України\~(норма матеріального права) передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також\~\~має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.\~Порушення\~права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.\~При\~оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.\~Таким\~чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Про це вказується у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.05.2018 року. \~ \~ \~ \~Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі». Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні. У пункті 42 рішення «Бендерський проти України» від 15.11.2007 року Європейський суд з прав людини зазначив, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи (рішення ЄСПЛ у справі «Руїз Торійа проти Іспанії» від 09.12.1994 р.). \~ \~ \~ \~В цьому контексті необхідно зазначити, що за\~статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). \~ \~ \~ \~Також, Європейський суд з прав людини, ухвалюючи рішення у справі «Буланов та Купчик проти України» від 09.12.2010 року, яке набуло статусу остаточного 09.03.2011 року ще раз вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Суду включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутій проти Хорватії», №48778/99, пункт 25). Крім того, Європейський суд з прав людини в своїй практиці, а саме: рішення\~від 13 травня 1980 року в справі «Артіко проти Італії» (пункт 35), рішення від 30 травня 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України» (пункт 32), визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод\~призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних. \~ \~ \~ \~Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Аналогічні положення містяться у ч.1 ст.15 ЦК України та ст.4 ЦПК України. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України). Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~ \~ \~ \~Згідно ст.13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У розумінні цивільно-процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача, стосовно якої він просить ухвалити рішення, у матеріальному розумінні це певна річ (об`єкт), щодо якої виник спір. \~ \~ \~ \~Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи (ст.76 ЦПК України). \~ \~ \~ \~Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК України). \~ \~ \~ \~Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~ \~ \~ \~Відповідно до частин 5,6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно частин 1,2 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що позивач у справі [PERSON] що не заперечується учасниками справи [PERSON] народилася [INFO] , зареєстрована та проживає в с. Бутова Долина Великобагачанського району Полтавської області (а.с.16), вона має доньку інваліда [PERSON] , [INFO] , яка потребує стороннього догляду згідно наявної медичної документації (а.с.а.с.14,15). Відповідно до архівної довідки Великобагачанської районної державної адміністрації Полтавської області від 08.08.2018 року №01-22/412 та записів в трудовій книжці колгоспника [PERSON] , [INFO] , в травні 1993 року (01 травня 1993 року згідно запису в трудовій книжці колгоспника) [PERSON] , за її заявою, було прийнято в члени Колективного сільськогосподарського підприємства імені Леніна Великобагачанського району Полтавської області, вона працювала в КСП з 01.05.1993 року по 27.07.1999 року (згідно запису в трудовій книжці колгоспника); з архівного витягу з протоколу №7 засідання правління ССВ імені Леніна Великобагачанського району від 14.08.1999 року з [PERSON] розірвано трудовий договір у зв`язку з тим, що вона має дочку-інваліда, за якою здійснює догляд (а.с.а.с.7,8). З архівної довідки Великобагачанської районної державної адміністрації від 08.08.2018 року №01-22/418 вбачається, що 28 серпня 1996 року за розпорядженням голови Великобагачанської районної державної \~ \~ \~ \~адміністрації Полтавської області затверджено грошову оцінку сільськогосподарських угідь, переданих у колективну власність КСП ім. Леніна в розмірі 1691234 млн. крб. та затверджено вартість земельної частки (пай) в розмірі 1846 млн. крб. та її розмір в умовних кадастрових гектарах 4,29 га (а.с.9). Як вбачається з архівної довідки Великобагачанської районної державної адміністрації від 08.08.2018 року №01-22/419, 24 квітня 1997 року за розпорядженням голови Великобагачанської районної державної адміністрації Полтавської області затверджено проект передачі земель, що знаходяться в колективній власності, у приватну власність членам колективного сільськогосподарського підприємства імені Леніна; прийнята уточнена площа земельної частки (паю), визначена проектом передачі земель у приватну власність в розмірі 4,24 кадастрові гектари та вказано замінити сертифікати на Державні акти на право приватної власності на землю 914 членам колективного сільгосппідприємства імені Леніна і видати Державні акти на право приватної власності на землю громадянам - членам колективного сільськогосподарського підприємства (а.с.10). Згідно довідки відділу Держгеокадастру у Великобагачанському районі Полтавської області від 22.08.2018 року №1405/102-18, площа середньої земельної частки (паю) по бувшому КСП ім. Леніна становить 4,24 га, а її вартість - 146275,89 грн. (а.с.11). Відповідно до довідки відділу Держгеокадастру у Великобагачанському районі Полтавської області від 22.08.2018 року № 1406/102-18, в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видавався Великобагачанською районною державною адміністрацією КСП імені Леніна Великобагачанського району Полтавської області, відсутні відомості щодо реєстрації та видачі сертифіката на право на земельну частку (пай) на [PERSON] (а.с.12). З архівної довідки №01-21/68 від 30.05.2019 року, наданої начальником архівного відділу Великобагачанської райдержадміністрації Бехтер Т.О. на запит суду від 28.05.2019 року та зареєстрованої за №2323 від 03.06.2019 року вбачається, що рішенням виконавчого комітету Великобагачанської районної ради народних депутатів від 26.12.1991 року №231 зареєстровано колективне сільськогосподарське підприємство імені Леніна, яке є правонаступником колгоспу імені Леніна. Розпорядженням голови Великобагачанської районної державної адміністрації від 13.03.1998 року №85 створено спілку селян-власників імені Леніна, яка є правонаступником [PERSON] імені Леніна. На підставі рішення загальних зборів спілки селян-власників імені Леніна від 18.02.2000 року та рішення зборів засновників товариства з обмеженою відповідальністю «Довіра» від 18.02.2000 року протокол №1, розпорядженням голови Великобагачанської райдержадміністрації від 06.03.2000 року №86 спілку селян-власників імені Леніна перереєстровано в товариство з обмеженою відповідальністю «Довіра», яке є юридичним правонаступником спілки (а.с.51). З листа в.о. начальника відділу ГУ Держгеокадастру у Полтавській області №1071/102-19 від 02.08.2019 року та доданої до нього виписки з книги реєстрації державних актів на право колективної власності на землю вбачається, що КСП імені Леніна видавався Державний акт на право колективної власності на землю серія І-ПЛ №000151 від 12.12.1995 року зареєстрований в книзі реєстрації державних актів на право колективної власності на землю за №1. Згідно проекту передачі земель колективної власності КСП імені Леніна Великобагачанського району Полтавської області у приватну власність громадян членів КСП гр. [PERSON] у списку громадян, яким передано земельні ділянки (паї) у приватну власність відсутня (а.с.а.с.65-66). Також, 07.08.2019 року до суду відповідачем у справі Великобагачанською селищною радою надано завірені копії Державного акта на право колективної власності на землю серія І-ПЛ №000151 від 12.12.1995 року, виданого Колективному сільськогосподарському підприємству ім. Леніна (а.с.а.с.68-71) та Додатку №1 Список громадян членів колективного сільськогосподарського підприємства (а.с.а.с.72-95). Вбачається, що в цьому списку громадян-членів вищевказаного КСП прізвище [PERSON] відсутнє. З листа Великобагачанської селищної ради №954/02-23 від 11.06.2019 року вбачається, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні» від 10.07.2018 року №2498-VIII, землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним законом перебували у приватній власності), вважається власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані. Зазначений закон є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки, сформовані за рахунок земель, які в силу зазначеного закону переходять до комунальної власності. Інвентаризація даних земель на сьогоднішній день не проводилась та інформації щодо точної площі вільних земель не встановлено (а.с.53). \~ \~ \~ \~Пунктом 2\~Указу Президента України від 08.08.1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям»\~встановлено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу є рівними. \~ \~ \~ \~Відповідно до п.3 Постанови Кабінету Міністрів України «Про організацію робіт та методику розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв)» у разі виявлення після розробки проекту факту не включення одного чи кількох громадян, які відповідно до законодавства набули право на земельну частку (пай), до списку власників земельних часток (паїв), на підставі якого був складений проект, сільська рада чи райдержадміністрація приймає одне з рішень (розпоряджень) або про коригування проекту землеустрою організацією з метою забезпечення громадян необхідною кількістю земельних ділянок (на підставі відповідного договору); або про надання зазначеним громадянам земельних ділянок із земель запасу чи резервного фонду у розмірі відповідної земельної частки (паю). \~ \~ \~ \~Пунктом 24\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», роз`яснено, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта на право власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами\~ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. \~\~ Отже, вирішуючи питання про право певної особи на земельну частку (пай), суд повинен з`ясувати, чи була ця особа членом КСП на час передання державного акта про право колективної власності на землю та чи була вона внесена до списку осіб, що додається до цього державного акта. \~ \~ \~ \~Відповідно до\~ст.5 Земельного кодексу України, у редакції\~Закону України від 13.03.1992 року №2196-XII\~(втратив чинність 01.01.2002 р.), чинної на дату виникнення спірних правовідносин дати паювання КСП імені Леніна, земля може належати громадянам на праві колективної власності. Суб`єктами права колективної власності на землю є колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, садівницькі товариства, сільськогосподарські акціонерні товариства, у тому числі створені на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Розпорядження земельними ділянками, що перебувають у колективній власності громадян, здійснюється за рішенням загальних зборів колективу співвласників. У колективну власність можуть бути передані землі колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, в тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, землі садівничих товариств за рішенням загальних зборів цих підприємств, кооперативів, товариств. До прийняття такого рішення провадиться передача земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів, до відання сільської, селищної, міської Ради народних депутатів. Землі у колективну власність передаються безоплатно. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.2\~ст.152 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. \~ \~ \~ \~Як встановлено судом з сукупності досліджених матеріалів справи у їх взаємозв`язку, з урахуванням положень ст.ст.12,13,76,77,80,81,89 ЦПК України, враховуючи також роз`яснення, що викладені в п.24\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», позивач у справі [PERSON] на момент видачі Державного акту на право колективної власності на землю КСП імені Леніна 12.12.1995 року була його членом, що підтверджується записами в трудовій книжці колгоспника [PERSON] , серія [NUMBER] та архівним витягом з протоколу №4 зборів уповноважених членів КСП імені Леніна від 14.08.1993 року (переконливих доказів про зворотнє в матеріалах справи не має), отже, вона має право на земельну частку (пай), при цьому, вона не була включений до списку членів-громадян, що є додатком до даного державного акту. \~ \~ \~ \~Що стосується вимог позивача у справі про поновлення пропущеного строку для звернення до суду, суд зазначає наступне. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.1 ст.261 ЦПК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно ч.5 ст.267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. З матеріалів справи вбачається, що позивач у справі [PERSON] дійсно має доньку інваліда [PERSON] , [INFO] , яка потребує стороннього догляду згідно наявної медичної документації (а.с.а.с.14,15). Зі змісту поданих заяв учасників по суті справи (відповідача у справі Великобагачанської селищної ради Полтавської області та третьої особи ГУ ДГК у Полтавській області) вбачається, що вони не посилалися на застосування наслідків, передбачених ст.267 ЦК України. При цьому, відповідач у справі Великобагачанська селищна рада Полтавської області неодноразово направляв до суду клопотання про визнання позовних вимог [PERSON] . За нормою ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Отже, суд сам не може застосовувати наслідки спливу позовної давності без заяви про це сторони у спорі. Як вбачається зі змісту листа від 21.08.2018 №1599 виконавчого комітету Великобагачанської селищної ради Полтавської області на ім`я [PERSON] , у серпні 2018 року [PERSON] звернулася до виконавчого комітету Великобагачанської селищної ради Великобагачанського району Полтавської області з проханням передати їй в приватну власність земельну ділянку (пай) із земель резервного фонду Великобагачанської селищної ради, що мала бути їй передана, як члену [PERSON] Леніна під час розпаювання земель зазначеного КСП, однак їй було відмовлено у зв`язку з тим, що Великобагачанська селищна рада станом на серпень 2018 року немає повноваження, щодо передачі земельної ділянки (пай) у приватну власність (а.с.13). При цьому, з сукупності матеріалів справи, враховуючи доводи позивача про поновлення строку звернення до суду, вбачається, що станом на 2018 рік КСП імені Леніна вже було ліквідовано. Отже, з урахуванням сукупності вищевикладеного, того, що сторонами у спорі не було заявлено про застосування наслідків спливу позовної давності в межах розгляду даної цивільної справи, а також доводів сторони позивача у справі про поновлення пропущеного строку для звернення до суду, її звернення до органу місцевого самоврядування з приводу виділення земельної ділянки із земель резервного фонду, враховуючи наявність у позивача у справі [PERSON] дитини-інваліда [PERSON] , якій протягом 2004-2012 років було проведено ряд складних оперативних втручань (а.с.15), що об`єктивно потребувало стороннього догляду за нею, зокрема, з боку матері, вбачаються підстави для поновлення позивачу у справі [PERSON] строку звернення до суду з даним цивільним позовом. Разом з цим, з урахування поняття «права власності», предмету спірних правовідносин, того, що предметом розгляду даної справи є по суті право позивача на земельну частку (пай) у відповідних\~умовних кадастрових\~гектарах (а не право власності як таке на конкретно визначену та сформовану земельну ділянку), що перебувала у колективній власності реформованого КСП ім. Леніна Великобагачанського району Полтавської області, того, що право власності може визнаватися лише на конкретне визначене майно, підстав для визнання за позивачем саме «права власності» на земельну частку (пай) у відповідних умовних кадастрових гектарах (в межах п.2 прохальної частини позовної заяви) не вбачається. \~ \~ \~ \~Також, виходячи з предмету спірних правовідносин, встановлених обставин справи, з урахуванням формулювання п.2 прохальної частини позовної заяви [PERSON] не вбачається передбачених законом підстав для задоволення позовних вимог про зобов`язання виділення відповідної земельної частки (паю) із земель, розташованих на території Великобагачанської селищної ради Великобагачанського району Полтавської області, оскільки предметом розгляду даної цивільної справи не є оскарження будь-яких дії чи рішень відповідного органу місцевого самоврядування з приводу виділення відповідної земельної частки (паю) в межах компетенції та дискреційних повноважень органів місцевого самоврядування (поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин); при цьому, таке зобов`язання буде втручанням суду цивільної юрисдикції в дискреційні повноваження певного суб`єкта владних повноважень (органу місцевого самоврядування), що входить до компетенції відповідного адміністративного суду (при вирішенні конкретних спірних правовідносин), а не суду цивільної юрисдикції. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial