Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-18 00:00:00

З позову [PERSON] вбачається, що [INFO] року померла його мати [PERSON], останнім місцем реєстрації та проживання якої було [ADDRESS] разом із сином, позивачем по справі [PERSON] До складу спадкового майна, поряд з іншим, увійшов житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] та складається в цілому відповідно до технічного паспорта з житлового будинку (літ. - А-1), літньої кухні (літ. - Б), сараю (літ. - В), погреба (літ. - Г), колодязя питного №1. Як вказує позивач, що даний житловий будинок з господарськими будівлями на 15.04.1991 року відноситься до «колгоспного двору», головою двору був батько позивача [PERSON], свою долю в бувшому колгоспному дворі не виділив та помер [INFO] року, членом двору була мати позивача [PERSON]. Як вбачається з довідки Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області, що відповідно погосподарської книги №12, особовий рахунок [NUMBER] домоволодіння рахувалось за [PERSON]. Також їй передавалась у власність земельна ділянка для обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями площею 0,25 га рішенням 18 сесії 21 скликання Подільської сільської ради від 14.03.1994 року. За життя його мати [PERSON] правовстановлюючих документів не виготовила. Як зазначає позивач, він є спадкоємцем першої черги за законом після смерті його матері, спадщину він прийняв шляхом спільного проживання на момент смерті разом із матір'ю. Інших спадкоємців немає. Позивач зазначає, що коли він звернувся до органу нотаріату із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями, то нотаріус відмовила їй в зв'язку з тим, що на житловий будинок немає свідоцтва про право власності. Посилаючись на вищевказані обставини та на те, що в позасудовому порядку отримати правовстановлюючі документи на спадкове майно (житловий будинок з господарськими будівлями) не можливо, так як на померлого документи не видаються, позивач змушений звернутися до суду з відповідним позовом (а.с.а.с.2-3). До проведення підготовчого судового засідання у справі від відповідача у справі Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області до суду надійшов лист №415/02-21 від 12.06.2018 року про те, що даний відповідач підтримує заявлені позовні вимоги позивача і просять провести відповідне засідання у відсутність представника даної сільської ради (а.с.35). Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 цієї статті, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі, зокрема, визнання позову, проводиться в порядку, встановленому статтями 206,207 цього Кодексу. За нормою ч.1 ст.206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В підготовчому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] підтримали заявлені позовні вимоги і просили їх задовольнити. Суд, заслухавши пояснення позивача [PERSON], його представника адвоката [PERSON], вивчивши та проаналізувавши матеріали справи і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов [PERSON] до Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями в порядку спадкування підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України). Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У розумінні цивільно-процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача, стосовно якої він просить ухвалити рішення, у матеріальному розумінні - це певна річ (об'єкт), щодо якої виник спір. Судом встановлено, що батько позивача по справі [PERSON] - [PERSON], який на момент смерті був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS], помер [INFO] року, про що Подільською сільською радою Великобагачанського району Полтавської області видано свідоцтво про смерть (а.с.5). Мати позивача по справі [PERSON] - [PERSON], яка на момент смерті була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS], померла [INFO] року, про що виконавчим комітетом Подільської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області видано свідоцтво про смерть (а.с.6). Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи (ст.76 ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК України). Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин 5,6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно довідки №316 від 21.02.2018 року, виданої виконавчим комітетом Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області вбачається, що домоволодіння у [ADDRESS] згідно погосподарської книги №6 за 1991-1995 роки, особовий рахунок [NUMBER] станом на 15.04.1991 року дійсно відносилось до колгоспного двору. Членами двору значились: голова двору - [PERSON], 1932 р.н.; член двору - [PERSON], 1929 р.н., дружина; член двору - [PERSON], 1957 р.н., син. Прибув у дане домогосподарство 20.06.1995 року (а.с.7). Згідно довідки №316 від 21.02.2018 року, виданої виконавчим комітетом Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області вбачається, що померлий [INFO] року гр. [PERSON], 1932 р.н., дійсно користувався не приватизованою земельною ділянкою в розмірі 0,25 га для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, розташованої за адресою: [ADDRESS] Великобагачанського району Полтавської області (а.с.8). Згідно довідки №318 від 21.02.2018 року, виданої виконавчим комітетом Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області вбачається, що рішенням 18 сесії 21 скликання Подільської сільської ради від 14.03.1994 року передано у приватну власність земельні ділянки площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку і господарських будівель та 0,16 га для ведення особистого селянського господарства гр. [PERSON] Земельні ділянки розташовані за адресою: [ADDRESS] Великобагачанського району Полтавської області (а.с.9). Згідно довідки №318 від 21.02.2018 року, виданої виконавчим комітетом Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області вбачається, що згідно погосподарської книги №12 за 2016-2020 роки, особовий рахунок [NUMBER] домоволодіння, власником якого була померла [INFO] року [PERSON], [INFO], знаходиться за адресою: [ADDRESS] Великобагачанського району Полтавської області (а.с.10). Домоволодіння по [ADDRESS] Полтавської області складається в цілому відповідно до технічного паспорта з житлового будинку (літ. - А-1), літньої кухні (літ. - Б), сараю (літ. - В), погреба (літ. - Г), колодязя питного №1 (а.с.а.с.11-14). З листа Полтавського БТІ «Інвентаризатор» від 24.04.2018 року №3947 вбачається, що у відповідності до матеріалів Полтавського БТІ «Інвентаризатор» реєстрація права власності на житловий будинок станом на лютий місяць 2004 року за адресою: [ADDRESS] Великобагачанського району Полтавської області не проводилась (а.с.15). Постановою від 12.04.2018 року виконуючою обов'язки в порядку заміщення завідувача Великобагачанської державної нотаріальної контори Полтавської області, державним нотаріусом Решетилівської державної нотаріальної контори Полтавської області [PERSON] позивачу [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок в [ADDRESS] Великобагачанського району Полтавської області після померлої [INFO] року [PERSON] у зв'язку з відсутністю у позивача правовстановлюючого документа на даний житловий будинок (а.с.16). Як вбачається зі змісту даної постанови нотаріуса, згідно довідки Білоцерківської сільської ради №609 від 11.04.2018 року, [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON] відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України (а.с.16). З повідомлення виконуючої обов'язки в порядку заміщення завідувача Великобагачанської державної нотаріальної контори Полтавської області, державного нотаріуса Решетилівської державної нотаріальної контори Полтавської області [PERSON] №01-59/529 від 31.05.2018 року, з Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) та Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) та копій документів зі спадкової справи вбачається, що спадкова справа після смерті [INFO] року [PERSON] не заводилася, заповіт не посвідчувався (а.с.а.с.32-34). Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися на момент його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.ч.1,2 ст.1220 ЦК України). У відповідності до вимог ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 цієї статті). Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч.1 ст.1297 ЦК України). Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», якою встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами загального провадження. Отже, з досліджених матеріалів справи вбачається, що спадкоємцем першої черги за законом після померлої [INFO] року [PERSON] є позивач у справі [PERSON], який прийняв спадщину шляхом спільного проживання з матір'ю, однак в даний час, з урахуванням підстав відмови нотаріуса у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину (у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на житловий будинок), позивач [PERSON] не може оформити своє право на спадкове майно після смерті [PERSON], тому змушений звернутися до суду з відповідним позовом. Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Аналогічні положення містяться у ч.1 ст.15 ЦК України та ст.4 ЦПК України. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст.4 ЦПК). Зі змісту п.3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вбачається, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності та того, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Як вказав Верховний Суд України у своїй постанові від 10.02.2016 року у справі №6-2124цс15, оскільки відповідно до ст.328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов'язує виникнення у особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб особа набула право власності на відповідний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному ст.392 цього Кодексу. Також, у постанові від 23.12.2014 року у справі №3-199гс14 Верховний Суд України зазначив, що за змістом ст.392 ЦК України, позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інший спосіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли позивач не може реалізувати своє право власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правоустановчого документу. При цьому, передумовою для застосування положень ст.392 ЦК України є відсутність іншого, крім зазначеного, шляху для відновлення порушеного права. Проаналізувавши відповідне законодавство, що регулює сферу суспільних відносин в частині виниклих спірних правовідносин, з урахуванням наявних доказів по справі та подальшого належного виконання судового рішення, виходячи з підстав, які викладені нотаріусом у постанові про відмову у вчиненні відповідної нотаріальної дії, з урахуванням принципу юридичної визначеності та враховуючи вищевказану практику Верховного Суду України щодо права власності, суд приходить до висновку, що є передбачені законом підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] до Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями в порядку спадкування. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved