Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-03 00:00:00

І. [PERSON] позицій позивача та відповідача. 1. В жовтні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом та посилається на те, що він працював в ТОВ «Марбет» на посаді директора. Наказом в.о. директора ТОВ «Марбет» №М0000000015-0000000002 від 30 червня 2018 року [PERSON] був звільнений з роботи на підставі п.2 ч.36 КЗпП України, у звязку з закінченням строку трудового договору. Однак контракт на працевлаштування був переукладений з позивачем неодноразово. На підставі ч.2 ст.391 КЗпП України трудовий договір вважається таким, що укладений на невизначений строк. Тому [PERSON] просить суд визнати укладений з ним контракт на працевлаштування безстроковим трудовим договором та змінити підставу звільнення позивача з роботи з «п.2 ст.36 КЗпП України, у звязку з закінченням строку трудового договору» на «п.5 ст.41 КЗпП України, у звязку з припиненням повноважень посадової особи». 2. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримує позов та наполягає на його задоволенні. 3. Представник відповідача [PERSON] не визнає позов та посилається на те, що [PERSON] є громадянином [PERSON] та має право працювати на території України виключно на підставі дозволу на працевлаштування, що видається лише на певний строк. Крім того, з керівником підприємства укладається контракт, в якому обовязково визначається строк його дії. Ці обставини свідчать про те, що позивач відноситься до тієї категорії працівників, з якими може бути укладений лише контракт на певний строк, а не безстроковий трудовий договір. В такому випадку правила ч.2 ст.391 КЗпП України не поширюються на спірні трудові правовідносини. Тому представник відповідача [PERSON] просить суд відмовити у задоволенні позову. ІІ. Процесуальні дії у цивільній справі. 4. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду від 11 жовтня 2018 року (а.с.100-101) було відкрито провадження у цивільній справі та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження. 5. Інші процесуальні дії не вчинялись під час розгляду цивільної справи. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. 6. 21 червня 2010 року ТОВ «Марбет» уклало з позивачем контракт (а.с.12-14), на підставі якого [PERSON] був призначений на посаду технічного директора. Строк дії контракту був визначений до 17 червня 2011 року. 7. 20 червня 2011 року ТОВ «Марбет» уклало з позивачем контракт (а.с.15-18), на підставі якого [PERSON] був призначений на посаду директора. Строк дії контракту був визначений до 30 червня 2012 року. 8. 29 червня 2012 року ТОВ «Марбет» уклало з позивачем контракт (а.с.19-23), на підставі якого [PERSON] був призначений на посаду директора. Строк дії контракту був визначений до 30 червня 2014 року. 9. 3 червня 2014 року ТОВ «Марбет» уклало з позивачем трудовий контракт (а.с.24-31), на підставі якого [PERSON] був призначений на посаду директора. Строк дії трудового контракту був визначений до 30 червня 2015 року. 10. 15 червня 2015 року ТОВ «Марбет» уклало з позивачем контракт на працевлаштування (а.с.32-40), на підставі якого [PERSON] був призначений на посаду директора. Строк дії контракту був визначений до 30 червня 2016 року. 11. 6 червня 2016 року ТОВ «Марбет» уклало з позивачем контракт на працевлаштування (трудовий договір) (а.с.41-49), на підставі якого позивач був призначений на посаду директора. Строк дії контракту був визначений до 30 червня 2017 року. 12. 28 червня 2017 року ТОВ «Марбет» уклало з позивачем контракт на працевлаштування (трудовий договір) (а.с.50-58), на підставі якого [PERSON] був призначений на посаду директора. Строк дії контракту був визначений до 30 червня 2018 року. 13. 25 червня 2018 року загальні збори учасників ТОВ «Марбет» прийняли рішення про звільнення позивача з посади директора товариства. Ця обставина підтверджується копією протоколу загальних зборів учасників ТОВ «Марбет» №3/2018 від 25 червня 2018 року (а.с.113-118). 14. Наказом в.о. директора ТОВ «Марбет» №М0000000015-0000000002 від 30 червня 2018 року (а.с.119) [PERSON] був звільнений з роботи на підставі п.2 ст.36 КЗпП України, у звязку з закінченням строку трудового договору. ІV. Норми права, які застосував суд при вирішенні спору. 15. Відповідно до ч.2 ст.391 КЗпП України трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 23, вважаються такими, що укладені на невизначений строк. 16. Згідно з ч.2 ст.23 цього ж Кодексу строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. 17. Зокрема, за правилом ч.3 ст.21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому за угодою сторін визначається строк його дії. Сфера застосування контракту визначається законами України. V. Оцінка аргументів сторін. 18. З копії посвідки на тимчасове проживання серії ТР №152312 від 3 жовтня 2018 року (а.с.93) вбачається, що [PERSON] є громадянином [PERSON]. Він не одержував у встановленому порядку посвідку на постійне проживання в Україні. На підставі п.1 ч.6 ст.42 Закону України «Про зайнятість населення» позивач не мав права на безстрокове працевлаштування в Україні. Тому в періоди часу з 3 жовтня 2011 року до 3 жовтня 2012 року, з 3 жовтня 2012 року до 3 жовтня 2013 року, з 3 жовтня 2013 року до 3 жовтня 2015 року, з 3 жовтня 2015 року до 3 жовтня 2017 року та з 3 жовтня 2017 року до 3 жовтня 2018 року йому щорічно видавались дозволи на тимчасове працевлаштування (а.с.91, 92). 19. Ці обставини переконливо свідчать про те, що [PERSON] відноситься до категорії працівників, з якими може бути укладений лише строковий контракт на працевлаштування, а не безстроковий трудовий договір. 20 Крім того, як вбачається з ч.4 ст.65 ГК України, найм керівника підприємства здійснюється виключно на підставі договору (контракту), в якому обовязково визначається строк найму. Ця обставина свідчить про те, що посада директора ТОВ «Марбет», яку займав [PERSON], могла обійматись виключно на підставі строкового контракту, а не безстрокового трудового договору. 21. З огляду на це суд вважає, що підстави для визнання укладеним з позивачем контракту на працевлаштування безстроковим трудовим договором, а також для зміни підстави звільнення його з роботи з «п.2 ст.36 КЗпП України, у звязку з закінченням строку трудового договору» на «п.5 ст.41 КЗпП України, у звязку з припиненням повноважень посадової особи» відсутні. Тому у задоволенні позову [PERSON] належить відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed