Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-21 00:00:00

І. Виклад позиції позивача та відповідача. 1. 09.06.2021 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, а також аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісяця. Заявлені позовні вимоги мотивовані тим, що позивач, після припинення шлюбних відносин з відповідачем, проживає разом з дитиною, яка не досягла 3-х років і знаходиться на її повному утриманні. Через малолітній вік дитини працювати [PERSON] не має можливості, а відповідач самоусунувся від надання їм матеріальної допомоги. 2. Відповідач надав відзив на позов в якому не заперечує щодо правових підстав для стягнення аліментів, однак вважає про наявність підстав для сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/6 частини, а на утримання дружини в розмірі 1/12 частини його заробітку. ІІ. Заяви ( клопотання) учасників справи. 3. 06.07.2021 року позивачем заявлено клопотання про залишення позовних вимог в частині стягнення аліментів на її утримання до досягнення дитиною трьохрічного віку без розгляду. 4. Відповідач уточнені вимоги не визнав, стверджуючи про завищений розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини та готовність сплачувати аліменти лише в розмірі 1/6 частини. Узагальнена позиція відповідача зводиться до небажання позивача добровільно отримувати від нього аліменти та перешкоджанням нею спілкуватися з дитиною. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. 5. Ухвалою суду від 10.06.2021 року відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження. 6. Протокольною ухвалою суду від 06.07.2021 року позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісяця залишено без розгляду. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. 7. Сторони по справі перебувають в зареєстрованому шлюбі з 18.08.2020 року, в період перебування в якому в останніх народився син - [PERSON] [INFO] . 8. Малолітня дитина [PERSON] зареєстрована та проживає за місцем проживання матері, що підтверджується довідками Чернігівської міської ради. 9. Згідно КНП «Чернігівська обласна дитяча лікарня» [PERSON] з 16.02.2021 року по 17.12.2023 надано відпустку по догляду за дитиною до 3 років /а.с.8/. 10. Довідками про доходи підтверджується надання [PERSON] щомісячної одноразової допомоги при народженні дитини та загальної суми її доходу за період з 01.10.2020 року по 31.03.2021 року. 11. Відповідач по справі згідно свідоцтв про народження значиться батьком ще в трьох дітей [PERSON] , а також [PERSON] та [PERSON] /а.с.30-32/. 12. Рішенням Чернігівського районного суду від 08.02.2018 року з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти утримання двох дітей [PERSON] та [PERSON] в розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку. V. Оцінка Суду. 13. В силу ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. 14. Сімейним кодексом України гарантовано згідно до ст.141, що мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо утримання та виховання дітей. Правовідносини між сторонами випливають із аліментних зобов`язань батьків щодо утримання дітей і врегульовані нормами глави 15 Сімейного кодексу України. 15. Відповідно до ст.180 СК України та роз`яснень, що надані у п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. 16. Положеннями ч.ч.1-3 ст.181 СК України визначено що, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Обов`язок утримувати дитину - це моральне й найважливіше правове зобов`язання батьків. За домовленістю між батьками дитини той з них хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утримані зокрема і в грошовій формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. 17. При визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров`я та матеріальне становище дитини, майновий стан відповідача та його стан здоров`я, наявність у платника аліментів інших неповнолітніх дітей та аліментних зобов`язань, відсутність в матеріалах справи доказів про наявність у відповідача рухомого та нерухомого майна, а також доказів про витрати платника аліментів на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи. Окрім того, суд бере до уваги і той факт, що відповідач є особою працездатного віку та офіційно працевлаштований, спроможний і зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання в т.ч. і неповнолітнього сина [PERSON] , який через свій вік потребує матеріальної підтримки та захисту. Визначений судовим рішенням розмір аліментів є реальним і після сплати яких в розпорядженні відповідача залишаться кошти достатні для забезпечення його нормальної життєдіяльності. 18. Враховуючи конкретні обставини справи та взаємовідносини, що склалися між сторонами, з огляду на невиконання відповідачем обов`язків по утриманню неповнолітньої дитини, зваживши на її матеріальні та духовні потреби, за умови відсутності інших обставин, які мають істотне значення, суд вважає за необхідне та справедливе, відповідно до вимог ст.184 СК України, з метою забезпечення принципу пріоритету інтересів дитини та її гармонійного розвитку, присудити стягнення з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON] в розмірі 1/5 частки всіх видів заробітку /доходу/ відповідача щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Суд зауважує, що зазначені виплати мають винятково цільовий характер, мають бути спрямовані для забезпечення та створення належних умов для виховання та розвитку неповнолітньої дитини 19. Відповідно до ч.ч.1,3 ст.12, частин 1, 6 ст.81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обов`язок по доведенню обставин покладається на сторони. Відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які б вказували на тяжкий матеріальний стан або стан його здоров`я, які б перешкоджали йому сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. Посилання відповідача на понесення витрат на оренду житла та надання добровільної допомоги іншій дитині / [PERSON] / жодним належним доказом не підтверджено. 20. Посилання представника відповідача на неможливість стягнення аліментів в меншому розмірі аніж 1/6 частини, з огляду на сукупний розмір відрахувань за всіма виконавчими документами, є абсолютно безпідставним, оскільки у випадках стягнення аліментів на неповнолітніх дітей розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків /див. ст.70 ЗУ «Про виконавче провадження»/. Наведені аргументи відповідачем щодо начебто усунення його позивачем від виховання дитини є непереконливими та не впливають на обов`язки батька утримувати дитину до досягнення нею повноліття. 21. Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто в даному випадку з 09.06.2021 року. VІ. Розподіл судових витрат. Враховуючи те, що позивач за подання позову, відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», звільнена від сплати судового збору, суд вважає за необхідне стягнути дані витрати з відповідача по справі на користь держави. Твердження щодо звільнення відповідача від сплати судового збору на підставі п.13 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» є непереконливим, оскільки даний позов не стосується його соціального та правового захисту як учасника бойових дій.

Outcome: approved