Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-24 00:00:00

З позову [PERSON] вбачається, що 08.04.2008 року померла його мати [PERSON], останнім постійним місцем проживання та реєстрації якої було с. Попове, вул. Камянка, 2-А Великобагачанського району Полтавської області, яка проживала разом з своїм сином [PERSON] та сестрою [PERSON] Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно. До складу спадкового майна, поряд з іншим, увійшов житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою: с. Попове, вул. Камянка, 2-А Великобагачанського району Полтавської області та складається в цілому відповідно до технічного паспорту з житлового будинку (літ. А-1, а), літня кухня (літ. Б), вбиральня (літ. В), сарай (літ. Г), сарай (літ. Д), погріб (літ. Е), сарай (літ. Є), гараж (літ. Ж), колодязь №1, огорожа №2. Житловий будинок з господарськими будівлями відповідно до погосподарської книги №9, особовий рахунок №354 станом на 15.04.1991 року відносився до колгоспного двору. Головою колгоспного двору значилася [PERSON], а членом двору значився [PERSON]. Правовстановлюючий документ на домоволодіння не виготовлявся. Позивач зазначає, що житловий будинок з господарськими будівлями знаходиться на земельній ділянці для обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями площею 0,25 га, яка була передана у власність [PERSON] рішенням виконавчого комітету [PERSON] сільської ради народних депутатів Великобагачанського району Полтавської області від 07.05.1997 року. Позивач вказує, що він є спадкоємцем після смерті матері [PERSON] за заповітом, який був складений нею за життя 22.03.2005 року та посвідчений секретарем виконкому [PERSON] сільської ради. [PERSON] все своє майно заповіла позивачу [PERSON]. Інших спадкоємців немає. [PERSON] прийняв спадщину шляхом постійного проживання з матірю та вже отримав свідоцтво на право на спадщину на земельну частку (пай). Коли [PERSON] звернувся до державного нотаріуса із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями, позивачу було усно відмовлено у видачі даного свідоцтва (нотаріуса не видала позивачу будь-якого документу) у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів. Оскільки в позасудовому порядку отримати правовстановлюючі документи на спадкове майно (житловий будинок з господарськими будівлями) не можливо, так як на померлого документи не видаються, позивач змушений звернутися до суду з відповідним позовом (а.с.2). В судове засідання позивач [PERSON] подав письмову заяву про підтримання позовних вимог та про розгляд справи у його відсутність на підставі наявних у справі доказів (а.с.37). Представник відповідача [PERSON] сільської ради в судове засідання не зявився, від [PERSON] сільської ради засобами електронного звязку надійшла письмова заява про розгляд справи у відсутність представника сільської ради, заперечень щодо позову [PERSON] сільська рада не має (а.с.36). У звязку з цими обставинами, суд вирішив за можливе розглянути справу у відсутність сторін у справі, на підставі наявних у справі доказів, враховуючи положення ст.197 ЦПК України та Рішення Конституційного Суду України №16-рп/2011 від 08.12.2011 року (справа про фіксування судового процесу технічними засобами). Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України «у разі визнання відповідачем позову суд за наявності передбачених законом підстав ухвалює рішення про задоволення позову». Суд, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] сільської ради Великобагачанського району Полтавської області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями в порядку спадкування за заповітом підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.1 ст.179 ЦПК України). Судом встановлено, що мати позивача у справі [PERSON] [PERSON], останнім місцем проживання якої було с. Попове Великобагачанського району Полтавської області, вул. Камянка, 2-А померла 08 квітня 2008 року, про що виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Великобагачанського району Полтавської області видано свідоцтво про смерть (а.с.а.с.7,10,11). Із заповіту від 22 березня 2005 року, що посвідчений секретарем виконкому [PERSON] сільської ради Великобагачанського району Полтавської області, реєстровий №25, вбачається, що [PERSON] все своє майно заповіла [PERSON] (а.с.13). З довідки №654 від 05.09.2016 року, виданої виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради вбачається, що згідно запису в погосподарській книзі №5 за 2006-2010 роки, особовий рахунок № 292 станом на 08.04.2008 року домоволодіння в с. Попове, вул. Камянка зареєстровані та проживали: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с.3). З довідки від 05.09.2016 року, виданої виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради вбачається, що домоволодіння, яке згідно погосподарського обліку належить померлій 08.04.2008 року [PERSON] розміщене на земельній ділянці площею 0,25 га, яка рішенням виконавчого комітету [PERSON] сільської ради передано в приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель [PERSON] (а.с.4). З довідки №685 від 12.10.2016 року, виданої виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради вбачається, що згідно запису в погосподарській книзі №9, особовий рахунок № 354 станом на 15.04.1991 року домоволодіння в с. Попове, вул. Камянка 2А відносилося до колгоспного двору. На 15 квітня 1991 року членами колгоспного двору значилися: [PERSON] та [PERSON] (а.с.5). З архівної довідки від 18.10.2016 року №01-22/414 вбачається, що [PERSON] згідно рішення виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Великобагачанського району від 07.05.1997 року було передано безоплатно у приватну власність земельні ділянки, зокрема, і земельну ділянку площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку (а.с.8). З свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26 жовтня 2013 року вбачається, що [PERSON] як спадкоємцю померлої [PERSON] було видане свідоцтво на спадщину, що складається з: права власності на приватизовану земельну ділянку площею 3,9999 гектари, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території [PERSON] сільської ради Великобагачанського району Полтавської області та належала на праві приватної власності померлій [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії І-ПЛ №058325 виданого Великобагачанською районною радою Великобагачанського району Полтавської області 29 грудня 1999 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 469, кадастровий №5320281800:00:002:0323 (а.с.9). Отже, в даний час спадкоємець за заповітом померлої [PERSON] її син [PERSON] у встановленому законом порядку отримав відповідне свідоцтво про право на спадщину за заповітом (щодо спадкової земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва). З копії технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок вбачається, що домоволодіння (житловий будинок з надвірними будівлями) за адресою: с. Попове, вул. Камянка 2-А, Великобагачанського району Полтавської області складається в цілому відповідно до технічного паспорту з: житлового будинку (літ. А-1, а), літня кухня (літ. Б), вбиральня (літ. В), сарай (літ. Г), сарай (літ. Д), погріб (літ. Е), сарай (літ. Є), гараж (літ. Ж), колодязь №1, огорожа №2 (а.с.а.с.14-18). З заяви [PERSON] вбачається, що він неодноразово звертався до Великобагачанської державної нотаріальної контори з приводжу отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадковий житловий будинок, однак нотаріус в усній формі відмовила йому у видачі відповідного свідоцтва, при цьому, відмовилася видати йому письмову відмову (а.с.38). З повідомлення державного нотаріуса Великобагачанської державної нотаріальної контори Полтавської області №01-09/17 від 12.01.2017 року, з Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) та Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) вбачається, що після смерті 08.04.2008 року [PERSON], останнє місце проживання якої було: с. Попове Великобагачанського району Полтавської області, вул. Камянка, 2-А, заяву про прийняття спадщини по заповіту, посвідченого [PERSON] сільською радою Великобагачанського району Полтавської області 22.03.2005 року (реєстровий номер 25) подав [PERSON]. Інших заяв про прийняття/відмову від прийняття спадщини не надходило, та відсутні претензії кредиторів. Свідоцтво про право на спадщину було видане [PERSON] 26.10.2013 року на земельну ділянку (а.с.а.с.29-34). Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися на момент його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. [PERSON] відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.ч.1,2 ст.1220 ЦК України). У відповідності до вимог ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 цієї статті). Отже, з досліджених матеріалів справи вбачається, що спадкоємцем за заповітом після померлої 08 квітня 2008 року [PERSON], є її син [PERSON], який прийняв спадщину у встановленому законом порядку та є спадкоємцем її майна за заповітом, однак в даний час, з урахуванням підстав відмови нотаріуса у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину, яка була висловлена в усній формі (згідно заяви позивача у справі) (у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок), позивач не може оформити своє право на спадкове майно (домоволодіння) після смерті матері. Зі змісту п.3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вбачається, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності та того, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Як вказав Верховний Суд України у своїй постанові від 10.02.2016 року у справі №6-2124цс15, оскільки відповідно до ст.328 ЦК України набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон повязує виникнення у особи субєктивного права власності на певні обєкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб особа набула право власності на відповідний обєкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному ст.392 цього Кодексу. Також, у постанові від 23.12.2014 року у справі №3-199гс14 Верховний Суд України зазначив, що за змістом ст.392 ЦК України, позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інший спосіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли позивач не може реалізувати своє право власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правоустановчого документу. При цьому, передумовою для застосування положень ст.392 ЦК України є відсутність іншого, крім зазначеного, шляху для відновлення порушеного права. Проаналізувавши відповідне законодавство, що регулює сферу суспільних відносин в частині виниклих спірних правовідносин, з урахуванням наявних доказів по справі та подальшого належного виконання судового рішення, та того, що в даний час позивач у позасудовому порядку не може отримати відповідне свідоцтво про право на спадкове майно, з урахуванням принципу юридичної визначеності та враховуючи вищевказану практику Верховного Суду України щодо права власності, суд приходить до висновку, що є передбачені законом підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] сільської ради Великобагачанського району Полтавської області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями в порядку спадкування за заповітом. На підставі викладеного та

Outcome: approved