Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-25 00:00:00

І. [PERSON] позиції заявника. [PERSON] звернувся до суду з заявою, в якій просить встановити\~факт його постійного проживання на території України з 1991 року по 2018 рік включно. В обґрунтування заявлених вимог заявник\~\~вказав, що\~\~він народився 27 грудня 1971 року у с. Губахаліллі Ісмаїллінського району, Азербайджан. У 1990 році він був призваний у ряди Радянської армії і після звільнення з військової служби, залишився проживати на території України, у м. Луганськ, де був зареєстрований за адресою: [INFO]. У 1991 році вперше було отримано паспорт громадянина України, який був втрачений у 2001 році. У звязку із втратою паспорта він, повторно, 06 березня 2001 року, отримав паспорт громадянина України, який був виданий Алчевським МВ УМВС України в Луганській області. У 2014 році, у звязку з політичною обстановкою в країні і проведенням антитерористичної операції на території Луганської області, він вимушений був переїхати зі свого постійного місця проживання у м. Луганськ до м.Камянське, де був взятий на облік як особа, яка переміщується з тимчасово окупованої території, на підставі паспорта громадянина України, і його місцем реєстрації було визначено вул. Воїнів Афганців, буд. 7. У подальшому йог реєстрація подовжувалась у передбаченому законодавством порядку. 01 квітні 2015 року він працевлаштувався на офіційне місце роботи у ТОВ «Союз-TP», де працював до 06 липня 2015 року. Перед працевлаштуванням він проходив медичний огляд. Як постановка на облік внутрішньо переміщеної особи, так і проходження медичного огляду та працевлаштування, відбувалось з обовязковим предявленням ним паспорта громадянина України. У червні 2015 року він втратив паспорт громадянина України, у звязку з чим звернувся до Дніпровського РВ у м. Камянському ГУ ДМС України в Дніпропетровській області з відповідною заявою. Після втрати паспорту він отримав тимчасове посвідчення особи - громадянина України інд 1221 вих.№281-63 від 04.11.2015 року, на підставі якого відбувалась подовження реєстрації його місця перебування, як внутрішньо переміщеної особи. 31 жовтня 2016 року він був взятий на облік у відділенні обліку безпритульних осіб, що підтверджується копією посвідчення. Після втрати паспорта громадянина України, тривалий час він намагався отримати новий паспорт, у звязку з чим звертався до Дніпровського РВ у м. Камянському ДМС України в Дніпропетровській області із відповідною заявою, але отримував відповіді про те, що неможливо встановити дані, які містяться у заяві про видачу попереднього паспорта, так як територіальний підрозділ ГУ ДМС України в Луганській області, яким він був документований, припинив свою діяльність та не здійснює свої повноваження, неможливо встановити факт належності до громадянства України, при цьому мені було рекомендовано звернутись до підрозділу ДМС України в Луганській області або до суду. Однак, оскільки у нього відсутній паспорт, він не маю можливості перетнути блок-пости між Дніпропетровською і Луганською областями, тобто, не має можливості звернутись до підрозділу ДМС в Луганській області, яким йому видавався попередній паспорт, у звязку з чим, звернення до суду є єдиним способом захисту його прав громадянина України. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Представник заявника [PERSON], що діє на підставі доручення про надання безоплатної вторинної правової допомоги від 05.09.2018 року за №644 (а.с.42, 43) у підготовче судове засідання не зявився, надав суду заяву з клопотанням про розгляд справи у його відсутності, заяву підтримав у повному обсязі, не заперечував проти винесення рішення у підготовчому судовому засіданні (а.с.41). Представник заінтересованої особи\~ Дніпровський районний відділ у місті Камянське головного Управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області [PERSON], що діє на підставі довіреності №32 від 03.01.2018 року (а.с.36) у підготовче судове засідання не зявилась, надала суду заяви з клопотаннями про слухання справи за її відсутності, просила винести рішення на розсуд суду (а.с.35). ІІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді від 17 серпня 2018 року справа була прийнята до провадження та призначена до розгляду в порядку цивільного судочинства за правилами окремого провадження за участю\~заявника та\~заінтересованої особи\~з додержанням\~загальних правил\~ЦПК України. Процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом не застосовувалися. Виходячи з наведеного, відповідно до ч.2 ст.211 ЦПК України, суд ухвалив провести підготовче засідання за відсутності сторін та відповідно до ч.4 ст.200, ч.4 ст.206 ЦПК України ухвалити рішення у справі. Відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України\~у\~зв'язку з неявкою сторін фіксація технічними засобами не здійснювалась. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності заявника та заінтересованої особи згідно ч.3 ст.211 ЦПК України, відповідно до якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що заявник, згідно паспорта громадянина України серії ЕМ № 908432, виданого міським Алчевським МВ УМВС України у Луганській області, є уродженцем [INFO],\~Азербайджан \~(а.с.7). Згідно свідоцтва про народження заявник [PERSON] народився 27.12.1971 року (а.с.9). У 1990 році заявник був призваний у ряди Радянської армії і після звільнення з військової служби, залишився проживати на території України, у м. Луганськ, де був зареєстрований за адресою: [INFO], що підтверджується військовим квитком (а.с.10-11) та довідкою з місця проживання (а.с.12). У 2014 році, заявник переїхав зі свого постійного місця проживання у м. Луганськ до м.Камянське, де був взятий на облік як особа, яка переміщується з тимчасово окупованої території, на підставі паспорта громадянина України, і його місцем реєстрації було визначено вул. Воїнів Афганців, буд. 7, що підтверджується довідкою про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції від 16.03.2015 року №3329 (а.с.14). [PERSON] був прийнятий на посаду охоронника ТОВ «Союз-ТР» 01.04.2015 року та звільнений за власним бажанням 06.07.2015 року, що підтвеерджується копією трудової книги заявника (а.с.15) та відповіддю на адвокатський запит (а.с.16). Згідно заяви про втрату або викрадення паспорта, [PERSON] повідомив, що 06.06.2015 року він виявив втрату свого паспорта (а.с.18). Згідно посвідчення про взяття на облік за №145 від 31.10.2016 року, [PERSON] був взятий на облік у відділ обліку бездомних осіб КЗ соціального захисту «Центр комплексного обслуговування бездомних осіб» Камянської міської ради (а.с.20). Заявник звертався до Дніпровського РВ у м. Камянське ГУ ДМС України у Дніпропетровській області з заявою, в якій просив провести процедуру встановлення його особи та видати паспорт громадянина України, що підтверджується його заявою від листопада 2017 року (а.с.21). Згідно відповіді Дніпровського РВ у м. Камянське ГУ ДМС України у Дніпропетровській області від 28.03.2018 року за №1221-1775, їм не вдалось ідентифікувати заявника та встановити факт належності до громадянства України та було запропоновано провести акт встановлення особі діючим підрозділом ДМС України у Луганській області або звернутися з цим питанням до суду (а.с.25). Відповідно до роздруку персональних даних, що містяться у записі Державного реєстру виборців від 20.11.2017 року [PERSON] зареєстрований за виборчою адресою: 94213, України, [ADDRESS] (а.с.26). V. Оцінка суду доказів та аргументів. Мотиви застосування норм права судом. Відповідно до п.7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991року або 13.11.1991 року. У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Відповідно до п.3 ч.2 ст.9 Закону України «Про громадянство України», умовами прийняття до громадянства України є безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п'яти років. Згідно ст.1 Закону України «Про громадянство України, безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Не є порушенням вимоги про безперервне проживання виїзд особи за кордон у службове відрядження, на навчання, у відпустку, на лікування за рекомендацією відповідного медичного закладу або зміна особою місця проживання на території України. Проживання на території України на законних підставах проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31 березня 1995 року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до ч.3 ст.294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. \~ \~ \~ \~Таким чином, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] підлягає задоволенню, оскільки було встановлено, що заявник з 1991 року по теперішній час дійсно проживає на території України. \~\~\~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Також суд зазначає, що відповідно до п.7 ст.294 ЦПК України при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~На підставі викладеного та

Outcome: approved