Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-17 00:00:00

З матеріалів справи вбачається, що позивач перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Московського районного суду м. Харкова від 19.12.2016 у справі № 643/13441/16-ц. Від спільного життя позивач та відповідач мають сина, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 02.07.2002 серії [NUMBER] , а також сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 16.06.2017 у справі № 643/4617/17 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/67189750) з відповідача було стягнуто аліменти на користь позивача на утримання дітей у розмірі 1/3 частини зі всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягування з дня дати подачі позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. Оскільки [PERSON] досяг повноліття, стягнення з відповідача аліментів на утримання старшого сина було припинено. Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи, [PERSON] проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] . 30.07.2019 року між позивачем (Замовник) та Національним юридичним університетом імені Ярослава Мудрого (Виконавець) було укладено Договір № 242/1ф про надання освітніх послуг для [PERSON] (Одержувач). Відповідно до п. 1 вищевказаного Договору Виконавець бере на себе зобов`язання за рахунок коштів Замовника здійснити надання Одержувачу освітньої послуги, а саме здійснити навчання одержувача в Національному юридичному університеті імені Ярослава Мудрого на денній формі строком навчання чотири роки за ступенем бакалавра за спеціальністю 081 «Право» відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29.04.2015 № 266 «Про затвердження переліку галузей знань і спеціальностей, за якими здійснюється підготовка здобувачів вищої освіти» в обсязі навчального навантаження здобувача вищої освіти, що складає 240 кредитів Європейської кредитної трансферно-накопичувальної системи, при вступі одержувача на навчання на основі повної загальної середньої освіти. Згідно з п. 9 Договору загальна вартість освітніх послуг за весь строк навчання становить 108 600, 00 грн. За кожен календарний рік окремо вартість освітньої послуги становить 27 150, 00 грн. Замовник вносить плату у готівковій або безготівковій формі за перший рік навчання у повному обсязі у строк не пізніше 01 вересня року, в якому починається надання освітньої послуги. За наступні роки навчання Замовник вносить щорічну плату двома рівними частками у розмірі по 13 575, грн. щосеместрово у наступний строк: не пізніше 01 вересня (за перший семестр відповідного навчального року) та 01 лютого (за другий семестр відповідного навчального року). Згідно з довідкою № 1890 від 15.05.2020 [PERSON] є студентом Інституту прокуратури та кримінальної юстиції національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого, форма навчання - денна. Згідно з наданою позивачем довідкою позивач працює у Жовтневому районному суді м. Харкова на посаді консультанта суду з 19.01.2004 року, і її дохід з 01.01.2020 року по жовтень 2020 року, з урахуванням утриманих податків, складає: у січні 2020 року - 7 303, 65 грн., у лютому 2020 року - 7 038, 27 грн., у березні 2020 року - 9 559, 37 грн., у квітні 2020 року - 9 559, 37 грн., у травні 2020 року - 15 300, 54 грн., у червні 2020 року - 8 427, 75 грн., у липні 2020 року - 15 601, 04 грн., у серпні 2020 року - 3 762, 15 грн., у вересні 2020 року - 4 233, 56 грн., у жовтні 2020 року - 6 791, 17 грн. Згідно з доводами позивача, не спростованими відповідачем, останній необхідної матеріальної допомоги на навчання сина не надає, син не має джерел, що утворюють його дохід, окрім тієї допомоги, яку надає позивач. У зв`язку з цим, позивач звернулась до суду з даним позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, посилаючись на приписи ст. ст. 182, 199, 200 Сімейного кодексу України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, яка набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року дитина має право на фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток. Згідно ст. 28 Конвенції про права дитини, яка набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року дитина має право на освіту. Згідност.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно вимог ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 199 Сімейного кодексу України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину до досягнення нею повноліття (стаття 185 Сімейного кодексу України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 Сімейного кодексу України, яка передбачає, зокрема обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, що перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) існування потреби у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та своїх повнолітніх дітей). Положеннями статті 200 Сімейного кодексу України унормовано, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно з приписами статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. Частинами першою - третьою статті 181 Сімейного кодексу України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 Сімейного кодексу України визначаються декілька видів виконання цього обов`язку, зокрема утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198). Потреба в матеріальній допомозі пов`язана із вартістю освітніх послуг. В даному випадку, з матеріалів справи вбачається, що позивач працює у Жовтневому районному суді м. Харкова на посаді консультанта суду з 19.01.2004 року, і її дохід з 01.01.2020 року по жовтень 2020 року, з урахуванням утриманих податків, складає: у січні 2020 року - 7 303, 65 грн., у лютому 2020 року - 7 038, 27 грн., у березні 2020 року - 9 559, 37 грн., у квітні 2020 року - 9 559, 37 грн., у травні 2020 року - 15 300, 54 грн., у червні 2020 року - 8 427, 75 грн., у липні 2020 року - 15 601, 04 грн., у серпні 2020 року - 3 762, 15 грн., у вересні 2020 року - 4 233, 56 грн., у жовтні 2020 року - 6 791, 17 грн. При цьому, у позивача є ще й інша неповнолітня дитина - [PERSON] . Судом встановлено, що син позивача та відповідача [PERSON] , [INFO] , продовжує навчатися у Національному юридичному університеті імені Ярослава Мудрого на денній формі навчання. Відповідно до п. 9 Договору про надання освітніх послуг № 242/1ф від 30.07.2019, укладеного між позивачем та Національним юридичним університетом імені Ярослава Мудрого, загальна вартість освітніх послуг за весь строк навчання становить 108 600, 00 грн. За кожен календарний рік окремо вартість освітньої послуги становить 27 150, 00 грн. З наведеного вбачається існування потреби у зв`язку з цим у матеріальній допомозі. У судовому засіданні судом були з`ясовані обставини, які в силу приписів статті 182 Сімейного кодексу України мають враховуватися при визначенні розміру аліментів. Під час розгляду справи відповідач належними та допустимими доказами не спростував тих обставин, що у нього не має можливості надавати матеріальну допомогу на навчання своєї дитини, а також того, що відповідач є непрацездатними і має такий заробіток, який не дозволив би йому утримувати себе та своїх дітей, як і не надано жодних доказів на підтвердження обставин, які м могли вплинути на розмір аліментів відповідно до статті 182 Сімейного кодексу України. Також відповідачем не надано суду жодного доказу на підтвердження того, який саме дохід він отримує, внаслідок чого суд позбавлений можливості дійти однозначного та беззаперечного висновку про те, що визначений позивачем розмір аліментів - 1/4 від всіх видів заробітку (доходу) значно перевищує розмір витрат, які необхідні на навчання дитини. Крім того, відповідачем не надано будь-який доказів на підтвердження того, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди він взяв кредит для відновлення автомобіля і щомісячно зі свого заробітку він сплачує за цей кредит певну суму коштів. При цьому, суд зазначає, що відповідно до вимог частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Згідно з частиною 2 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки. У відповідності до частини 1 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.. Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів. Положеннями частин 1 та 3 статті 83 Цивільного процесуального кодексу України унормовано, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (частина 4 статті 83 Цивільного процесуального кодексу України). Разом з цим відповідач не скористався правом на подання відзиву на позов впродовж встановленого строку. При цьому, в матеріалах справи відсутні докази в підтвердження того, що відповідач був позбавлений можливості у порядку частини 4 статті 83 Цивільного процесуального кодексу України письмово та завчасно повідомити суд про неможливість подання у встановлений законом строк доказів та об`єктивних причини, з яких такі докази не могли бути подані у зазначений в ухвалі про відкриття провадження у справі строк. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (частина 7 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України. При цьому, за приписами частини 4 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. З урахуванням наведеного, з огляду на утриманні у відповідача ще однієї неповнолітньої дитини, приймаючи до уваги відсутність відомостей про неможливість [PERSON] сплачувати аліменти на повнолітнього сина у період навчання, а також

Outcome: approved