Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-29 00:00:00

Звернувшись до суду з позовом [PERSON] просить визнати [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування жилим приміщенням за адресою: Донецька область, м. Бахмут, вул. Миру, 67/8, з підстав передбачених ст. 405 ЦК України, посилаючись на те, що вона є власником квартири [ADDRESS]. В квартирі зареєстровані: її онука [PERSON], її зять [PERSON], правнуки [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які в квартирі не проживають та ніколи не проживали, не сплачують комунальні послуги, не приймають участі в утриманні квартири. Таким чином, оскільки відповідачі більше року не проживають в квартирі просить визнати їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням, оскільки факт реєстрації відповідачів негативно впливає на її матеріальний стан та порушує її права як власника. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні предявлені позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив їх задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON], у власних інтересах, а також в інтересах неповнолітніх [PERSON], [PERSON], у судове засідання не зявились, надавши суду заяви про повне визнання позовних вимог [PERSON] та про розгляд справи у їх відсутність. Представник третьої особи управління молодіжної політики та у справах дітей Бахмутської міської ради [PERSON] в судовому засідання заперечувала проти позовних вимог [PERSON] в частині визнання неповнолітніх дітей такими, що втратили право користування житловим приміщення, оскільки позивачем не надано доказів наявності у батьків дітей, житла, придатного для проживання неповнолітніх [PERSON], [PERSON] Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника третьої особи, допитавши свідків [PERSON], [PERSON], які підтвердили факт не проживання відповідачів за місцем реєстрації у зазначеній квартирі понад один рік без поважних причин, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав: У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 23.11.1995 року, є власником квартири за адресою: м. Бахмут, вул. Миру, 67/8 (а.с.5). Право приватної власності за [PERSON] зареєстровано в КП Бюро технічної інвентаризації м. Артемівська 27.11.1995 року за реєстраційним номером 35-7947 (а.с. 5 зворот). Тож спірне житлове приміщення належить до приватного житлового фонду, тому правовідносини сторін регулюються\~Главою 6 ЖК України та ст. 405 ЦК України. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частку будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Як вбачається з довідки від 18.09.2017 року № 1051, виданої ПП «Квартал», в спірному житловому приміщенні, як члени сімї власника житла зареєстровані: [PERSON]. [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с. 8). Відповідно акту від 18.09.2017 року, складеного директором ПП «Квартал», [PERSON]. [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], не проживають в спірному житловому приміщенні з січня 2016 року (а.с. 7). За таких обставин, встановивши у судовому засіданні факт відсутності відповідачів [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] в спірному житловому приміщення без поважних причин понад один рік, суд вважає, що [PERSON], [PERSON] на підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України слід визнати такими, що втратили право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS]. Стосовно позовної вимоги про визнання неповнолітніх [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], такими що втратили право користування жилим приміщенням, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.2 ст.2 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, Держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини, батьків дитини, законних опікунів чи інших членів сім'ї. За ч.1 ст.3 цієї Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини (ст.27 Конвенції про права дитини). Згідно ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства», охороною дитинства є система державних та громадських заходів, спрямованих на забезпечення повноцінного життя, всебічного виховання і розвитку дитини та захисту її прав. Частиною 2\~ст.18 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Однак, суду не надано доказів наявності у батьків дітей житла, придатного для проживання неповнолітніх [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], забезпечення дитини належними умовами проживання. Позивачем під час розгляду справи, не надані докази наявності у батьків дітей, житла, придатного для проживання неповнолітніх дітей. Оскільки наявність у неповнолітніх [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] іншого місця постійного проживання ніж те, у якому вони зареєстровані як члени сім'ї власника житла, не підтверджена, позбавлення дітей права користування житловим приміщенням за адресою: м. Бахмут, вул. Миру, 67/8, суперечитиме принципу найкращого забезпечення їх інтересів щодо права на житло. Відтак у задоволенні позову у цій частині слід відмовити. Тому позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити частково.

Outcome: partial