Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-09 00:00:00

Звернувшись до суду з позовом, [PERSON], [PERSON] просять усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні своїм майном шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою №4 у будинку № 313 по вул. Інтернаціональна м. Костянтинівка Донецької області, посилаючись на те, що 07 квітня 2005 року ними та відповідачем було приватизоване спірне житлове приміщення. 16 січня 2015 року відповідач [PERSON] подарувала позивачу [PERSON] свою 1/3 частку спірного житлового приміщення, що підтверджується нотаріально посвідченим договором дарування від 16.01.2015 року. В теперішній час у спірному житловому приміщенні зареєстровані: позивачі, відповідач та дочка відповідача малолітня [PERSON] Проте, відповідач з 2007 року у спірному житловому приміщенні не мешкає, комунальні послуги не оплачує, її особистих речей у ньому не має. Оскільки [PERSON] залишається зареєстрованою у спірному житловому приміщенні, позивачі вимушені оплачувати комунальні послуги з розрахунком на її перебування у спірній квартирі, вартість яких у теперішній час дуже зросла. Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Оскільки відповідач перешкоджає їм, як власникам квартири у здійсненні права розпорядження належним їм майном, вони змушені звернутися до суду з позовною заявою про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням. У судовому засіданні позивачі [PERSON], [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримали повністю з підстав, наведених у позовній заяві просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилась, надавши суду нотаріально посвідчену заяву, в якій позовні вимоги [PERSON], [PERSON] визнала у повному обсязі, просила позов задовольнити та зазначила, що у теперішній час проживає разом з дочкою у м. Ростов-на-Дону Російської Федерації та просила розглянути справу у її відсутність (а.с.55). Дослідивши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON], [PERSON] обґрунтовані та підлягають повному задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що спірне житлове приміщення розташовано у квартирі [ADDRESS], яке на підставі свідоцтва про право власності б/н від 07.04.2005 року належало [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності в рівних частках по 1/3 частці кожному (а.с. 12). 16 січня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування, посвідчений державним нотаріусом та зареєстрований в реєстрі за №7 16.01.2015 року, згідно якому [PERSON] отримала у дар від [PERSON] 1/3 частку квартири за адресою: м. Костянтинівка, вул. Інтернаціональна, 313/4 (а.с. 13). Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень №32287472 від 16.01.2015 року підтверджується реєстрація права власності на 1/3 частку квартири за адресою: м. Костянтинівка, вул. Інтернаціональна, 313/4 на імя [PERSON] (а.с. 14). Отже, на теперішній час власниками спірного житлового приміщення є [PERSON] 2/3 частки та [PERSON] 1/3 частка. Згідно довідки про склад сімї № 510, виданої КМ «СЄЗ» 30.04.2015 року, у спірному житловому приміщенні зареєстровані: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] чоловік, [PERSON], [INFO] дочка, [PERSON], [INFO] онука (а.с. 8). Як вбачається з Актів КП «СЄЗ» про перевірку паспортного режиму від 10.03.2014 року, 16.09.2014 року, 23.03.2015 року відповідач за адресою: м. Костянтинівка, вул. Інтернаціональна, 313/4 не проживає з вересня 2007 року (а.с. 9-11). Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для свого власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Отже, з моменту переходу права власності на спірне житлове приміщення до нового власника, відповідач [PERSON] (колишній власник 1/3 частки квартири [ADDRESS]) втратила право користування спірним житловим приміщенням, а тому має бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS]. Тож позов слід задовольнити у повному обсязі.

Outcome: approved