Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-26 00:00:00

З матеріалів справи суд вбачає, що 06 жовтня 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Краснолуцького міського управління юстиції Луганської області зареєстровано шлюб між позивачем та [PERSON]. Згідно рішення виконавчого комітету Краснолуцької міської ради, Луганської області №155 від 10.06.2014р. в прийомну сім?ю [PERSON] та її чоловіка [PERSON] влаштована та виховується [PERSON], [INFO]. Згідно рішення виконавчого комітету Краматорської міської ради, Донецької області №157 від 02.03.2014р. забезпечено функціонування прийомної сім?ї [PERSON] та [PERSON] для влаштування та виховання неповнолітньої [PERSON], [INFO], що підтверджується договором про забезпечення функціонування прийомної сім?ї №23 від 03.03.2016р. Відповідно до свідоцтва про народження І-АН №300506 [PERSON], є матірю дитини, а батьком [PERSON], відповідач по справі. Відповідно до довідки ЗОШ №4, управління освіти Краматорської міської ради №952 від 15.11.2018р. відповідач навчальний заклад ЗОШ №4, де навчається дитина [PERSON], не відвідує, з вчителями не спілкується, не бере участь у батьківських зборах, дитину додому не забирає, не цікавиться її навчанням, у вихованні дитини участь не приймає. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» №2402-ІІІ від 26.04.2001р. встановлено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з принципом шостим Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959р., дитина повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і у всякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матірю. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України батько може бути позбавлений батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обовязків по вихованню дитини. Судом встановлено, що [PERSON] взагалі не приймає участі у житті дитини, ухиляється від виконання своїх батьківських обовязків щодо доньки, що полягає у тому, що весь цей час він жодного разу дитину не бачив, не опікувався її станом здоровя, не доглядав за нею, матеріальної допомоги не надавав. Фактично дитина [PERSON] мешкає в родині позивача з 2014 року. Ухилення від виконання батьківських обовязків передбачає систематичне невиконання обовязку турбуватися про дитину та наявність вини батьків, що належить до обовязкових умов позбавлення батьківських прав. Вирішуючи питання про позбавлення батьківських прав [PERSON] суд повно, всебічно, обєктивно зясувавши обставини справи, зокрема ставлення відповідача до дитини, приходить до висновку, що зазначені вище фактори поведінки, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як свідоме та систематичне ухилення відповідача від виховання доньки і нехтування ним своїми батьківськими обовязками, що свідчить про його винну поведінку щодо дитини. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Відповідно до висновку органу опіки та піклування №01-49/1737 від 26.03.2019р. позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо його неповнолітньої доньки є доцільним. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність обґрунтованих підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо його неповнолітньої доньки. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів суд зазначає наступне. Згідно ст.166\~ч.2\~СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обовязку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч.1 ст.8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Обов'язок батьків по утриманню дітей до досягнення ними повноліття закріплений в ч. 2 ст.\~51\~Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України. Відповідно до ст. 80 Сімейного Кодексу України, батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Відповідно до ст.182\~Сімейного кодексу\~України при\~визначенні розміру\~аліментів суд\~враховує:\~1)\~стан здоров'я\~та матеріальне\~становище дитини; 2)\~стан здоров'я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів; 3)\~наявність у\~платника аліментів\~інших дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина; 3-1)\~наявність на\~праві власності,\~володіння та/або\~користування у\~платника аліментів\~майна та\~майнових прав,\~у тому\~числі рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів,\~виключних прав\~на результати\~інтелектуальної діяльності,\~корпоративних прав; 3-2)\~доведені стягувачем\~аліментів витрати\~платника аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів\~має бути\~необхідним та\~достатнім для\~забезпечення гармонійного\~розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку . Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. (ч.2 ст.182 СК України) Вирішуючи питання про розмір аліментів, які необхідно стягувати з відповідача, необхідно виходити з того, що відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст.\~191\~Сімейного кодексу\~України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. На цей час неможливо встановити чи працює відповідач чи ні, але матеріальної допомоги на утримання малолітньої доньки, яка перебуває на повному утримані позивача він не надає. З огляду на вказане та враховуючи положення ст.166\~ч.3\~СК України суд вважає, що одночасно з прийняттям рішення про позбавлення відповідача батьківських прав, з відповідача в інтересах дитини слід стягнути аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 21.11.2018 року, та до досягнення дитиною повноліття. За таких обставин, позов, заявлений з метою належного правового захисту прав та інтересів неповнолітньої дитини, судом визнається таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі. \~ \~ \~ \~Рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дитини за один місяць, згідно вимогам ст. 430\~ЦПК України підлягає негайному виконанню. Обговорюючи питання про судові витрати, приймаючи до уваги всі обставини, на виконання вимог\~ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.

Outcome: approved