Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-01 00:00:00

Зважаючи на складність у викладенні повного рішення суду, пов'язаного з потребою в обґрунтуванні доводів сторін, на що може бути витрачений значний час, суд вважає на необхідне проголосити його вступну та резолютивну частини. 18 березня 2014 року позивач [PERSON] звернувся із позовом до [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок. Свої вимоги він обґрунтовував тим, що перебував із відповідачкою у зареєстрованому шлюбі до 24 березня 2004 року. В липні 2011 року відповідачка зверталась до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області із позовом про поділ майна, але під час розгляду справи цей спір було врегульовано ними у добровільному порядку, він сплатив [PERSON] 20000 грн. і 16.12.2011 року ухвалою суду провадження у цій справі було закрито на підставі п. 3 ст. 205 ЦПК України. У березні 2014 року він звернувся до приватного нотаріуса Костянтинівського районного нотаріального округу [PERSON] з метою продажу належного будинку [ADDRESS], але постановою приватного нотаріуса йому було відмовлено з огляду на те, що вищевказана ухвала суду не вирішила майнових питань між ним і колишньою дружиною - відповідачкою [PERSON] і не визнає за ним права особистої власності на будинок. Тому просив визнати за ним право приватної власності на спірний будинок [ADDRESS] в зв'язку із фактичним добровільним вирішенням спору щодо спільного майна у 2011 році. Відповідачка [PERSON] та її представник проти позову заперечували, звернулись до суду із зустрічною позовною заявою про визнання права власності на 1/2 частку будинку [ADDRESS], в порядку поділу спільної власності подружжя. При цьому зазначила, що дійсно у період спільного проживанням з [PERSON] ними було придбано спірний будинок, який з обопільної їх згоди було записано на позивача [PERSON] Вважає, що цей будинок є їхньою спільною сумісною власністю, у відповідності до ст.. 22 Кодексу про шлюб і сім'ю України, і вона має право на одну другу частку будинку, тому що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник підтримали заявлені позовні вимоги, посилаючись на наведені у позові доводи. Проти зустрічного позову заперечували у повному обсязі. Відповідачка за первісним позовом [PERSON] у судове засідання не з'явилась з поважних причин, надала заяву про розгляд справи за її відсутності з урахуванням того, що у судовому засіданні приймає участь її представник. Представник відповідачки [PERSON] у судовому засіданні проти позову [PERSON] заперечував, посилаючись на доводи, наведені у зустрічній позовній заяві. Та просив задовольнити зустрічний позов [PERSON] З'ясувавши вищенаведену позицію сторін, дослідивши письмові докази у справі, а також матеріали цивільної справи № 2-1273/11 за позовом [PERSON] до [PERSON] «Про поділ майна» та ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області у цій справі від 16 грудня 2011 року, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказування. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 20 листопада 1980 року по 24 березня 2004 року, що підтверджується відповідними свідоцтвами про одруження та розірвання шлюбу (а.с. 35-36). Під час спільного проживання сторонами було придбано спірний житловий будинок [ADDRESS] з надвірними будівлями гіпсобл. обкладен.цегл. Л-А-1, жилою площею 42,0 кв.м, сарай шлакобл. Л-Б, літня кухня шлаколит. Л.-В, сіні дерев. Л-в', льох камінь Л-в, сарай цегл. Л-Д, гараж шлакобл. Л-З, водопровід металев. Л-П, замощення цегл. Л-І, вбиральня цегл. Л-К, розташований у [ADDRESS], згідно договору купівлі-продажу від 15 липня 2002 року, який був посвідчений приватним нотаріусом Костянтинівського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 2841, а також у Костянтинівському міському бюро технічної інвентаризації згідно витягу від 06.11.2008 року № 20836897 (а.с. 14). Договір купівлі-продажу та також реєстрацію права власності на будинок було зроблено на позивача [PERSON] У липні 2011 року відповідачка [PERSON] звернулась до суду із позовом до позивача [PERSON] «Про поділ майна» (справа № 2-1273/11). У якості спільного майна подружжя, що підлягало поділу у вказаному позові були зазначені автомобіль ВАЗ-2105 та житловий будинок [ADDRESS]. Але, ухвалою суду у вказаній справі від 16 грудня 2011 року провадження у ній було закрито у зв'язку із добровільним вирішенням спору, на підставі п. 3 ст. 205 ЦПК України - у зв'язку із відмовою позивача від позову (а.с. 10). Підставою для винесення вказаною ухвали була особиста заява [PERSON] від 16 грудня 2011 року про відмову від позовних вимог до [PERSON] (а.с. 33), а також квитанція про зарахування на внесок «На вимогу» на ім'я отримувача [PERSON] в Ощадбанку платником [PERSON] суми 20000 (двадцять тисяч) гривень 00 копійок (а.с. 17). [PERSON] згідно ухвали були роз'яснені наслідки закриття провадження у справі у відповідності до п. 3 ст. 205 ЦПК України. Тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] «Про визнання права власності на 1/2 частину будинку» задоволенню не підлягають. Приймаючи з цього приводу рішення, а не закриваючи провадження у справі в частині зустрічного позову [PERSON] у відповідності до п.2 ст.205 ЦПК України, суд виходить з того, що питання поділу спільного майна подружжя, та визнання права власності у цьому випадку не можуть вважатись спором між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. У той же час, позовні вимоги [PERSON] полягають задоволенню з огляду на наступне. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільного права та інтересу може бути визнання права. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів На підставі ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Позивач [PERSON] звернувся з приводу переоформлення спірного будинку до приватного нотаріусу Костянтинівського районного нотаріального округу [PERSON], але постановою про відмову від вчинення нотаріальних дій йому було відмовлено з огляду на те, що надана позивачем ухвала суду від 16.12.2011 року не вирішувала майнового спору щодо спільного майна подружжя та не вказувала на право особистої приватної власності за [PERSON] (а.с. 9). Тобто право приватної власності позивача на спірний будинок не визнається, тому єдиним способом визнання та захисту права власності позивача [PERSON] є тільки судовий. На підставі ст.. 88 ЦПК України, у зв'язку із задоволенням позову з відповідачки [PERSON] слід стягнути на користь позивача [PERSON] фактично ним понесені та документально підтверджені судові витрати у вигляді сплати судового збору в сумі 243,60 грн. (а.с. 1,2). Крім того, у зв'язку з тим, що відповідачкою [PERSON] під час подачі зустрічного позову до [PERSON] було заявлене клопотання про відстрочення сплати судового збору до прийняття рішення у справі, а також у зв'язку із відмовою у задоволенні позовних вимог, з [PERSON] на користь держави слід стягнути не сплачений судовий збір в сумі 243,60 грн.

Outcome: approved