Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-21 00:00:00

Заявниця звернулась до суду з вищеназваною заявою, у якій просила встановити факт смерті 11 серпня 2017 року в м. Донецьк, Калінінський район, її матері [PERSON], яка народилася 02 січня 1950 року в с. Миколаївка, Борзенського району Чернігівської області. Заява мотивована тим, що мати заявниці померла на території проведення антитерористичної операції, а тому вона позбавлена можливості зареєструвати факт смерті особи іншим чином. Заявниця [PERSON] у відкрите судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, заявлені вимоги підтримала в повному обсязі. Представник заінтересованої особи Добропільського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій областів судове засідання не з'явився, від нього надійшла заява про розгляд справи без їх участі, проти задоволення заявлених вимог не заперечують. Представник заінтересованої особи Добропільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької областів судове засідання не з'явився, надав клопотання про розгляд справи без їх участі, проти задоволення заявлених вимог не заперечують. Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що заяву необхідно задовольнити з огляду на наступне. Згідно п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України\~суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до листа Добропільського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану № 15.31-5/3064 від 20.12.2017 року актового запису про смерть [PERSON], [INFO], - не виявлено. Згідно свідоцтва про смерть, виданого на непідконтрольній території України, [PERSON], [INFO], померла 11 серпня 2017року у м. Донецьку Калінінського району, про що зроблений відповідний запис (а.с.8). Відповідно до довідки про причину смерті № 431 від 11 серпня 2017 року [PERSON] померла 11 серпня 2017 року, причина смерті: рак січового міхура (а.с.6). Як вбачається зі свідоцтва про захоронення, [PERSON] поховано на кладовищі сел. Щегловка участок № 46 ряд № 20, яке знаходиться у м. Донецьку по вул. Вороніхіна (а.с.7). Крім того, до матеріалів справи додані фотографії, з яких вбачається місце поховання [PERSON] (а.с.10). Оцінюючи усі додані документи як докази у даній справі, суд враховує вимоги міжнародно-правових актів і принципів, адже відповідно до ст. ст.\~3, 8, 9 Конституції України\~в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки», згідно яких, якщо невизнання документів, виданих окупаційною владою, веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян, такі документи повинні визнаватися. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Застосовуючи зазначені міжнародні стандарти до цієї справи, суд приходить до висновку про необхідність врахувати лікарське свідоцтво про смерть, видане медичною установою, що діє на непідконтрольній території України Донецької області, як доказ, який у сукупності з іншими дослідженими судом доказами підтверджує факт смерті [PERSON]. На підставі викладеного,

Outcome: approved