Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-11 00:00:00

Заявниця звернулась до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 09 вересня 2009 року між громадянкою України [PERSON] та громадянином Грузії [PERSON] було укладено шлюб, який було зареєстровано відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним центром розвитку сім'ї, актовий запис №1817. Від шлюбу мають двох малолітніх синів [PERSON], [INFO] народження та [PERSON], [INFO] народження. Сімейне життя у Позивача з Відповідачем не склалось, з часом стосунки взагалі зіпсувались, починаючи з березня 2016 року Позивач з Відповідачем разом не проживали, спільного господарства не вели, кожен з подружжя мав різні погляди на життя та має різні за своїм значенням сімейні цінності, крім того Відповідач постійно вчиняв аморальні дії по відношенню до Позивачки та їх спільних дітей з Відповідачем а саме, залякував Позивачку та дітей, примушував вчиняти чи не вчиняти певні дії, застосовував фізичні покарання до дітей, обмежував дітей у задоволенні побутових та моральних потреб. Окрім того неодноразово застосовував грубу фізичну силу до Позивачки, про це свідчать неодноразові звернення до правоохоронних органів , а саме за заявою від 28.06.2016 року до Ірпінського відділу поліції ГУ НП Київської області, за даною заявою 29.06.2016 року було відкрито кримінальне провадження за №12016110040002252 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. І ст. 125 КК України «Умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров'я або незначну втрату працездатності». Факт нанесення тілесних ушкодження Позивачці в результаті неправомірних дій Відповідача по відношенню до своєї дружини , є виписка з історії хвороби №6467/103442/1090, згідно якої [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні у КЗ КОР «Київська обласна клінічна лікарня» з 29.06.2016 року по 05.07.2016 року з діагнозом закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забій м 'яких тканин правої вилично-лобної ділянки голови. На підставі всіх вищезазначених подій Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 15 липня 2016 року по справі №367/3498/16-ц, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Позивачка , як мати малолітніх трьох синів двоє з яких є спільними Позивачки та Відповідача , а саме [PERSON], [INFO] народження та [PERSON], [INFO] народження усвідомлює свою особисту відповідальність за виховання та піклування про дітей, створення для них належних соціально - побутових умов проживання, збереження психічного та фізичного здоров'я, духовного та розумового розвитку, у зв'язку з цим вважає за необхідне визначити місце проживання дитини Позивача та Відповідача. Позивачка переконана, що діти повинні проживати разом з нею в квартирі що належить матері Позивачки, [PERSON], на праві приватної власності за адресою [ADDRESS], в якій прописана та проживає Позивачка разом з дітьми. Позивачка любить своїх синів і спроможна забезпечити їх всім необхідним. Позивачка має нормальний стабільний дохід , вона є Фізичною особою-підприємцем. Діти обліковані в медичних установах, ходять до дитячого садочку. Позивачка постійно слідкує за станом здоров'я дітей, їхнім розвитком, виховує та піклується про них, у Позивачки з дітьми, психологічний контакт, прив'язаність один до одного. З огляду на досвід який є в суспільстві, проживання дитини саме з матір'ю є для дитини більш прийнятним, оскільки в матері більше емоційно-вольової мотивації можливостей та часу приділяти дитині увагу. Також при вирішенні питання стосовно визначення постійного місця проживання дитини, просить врахувати той факт, що поведінка Відповідача до членів своєї сім'ї характеризується грубістю. Він емоційно не врівноважений та схильний до фізичних образ. Також Відповідач, є громадянином Грузії, та на сьогоднішній день на території України свого власного житла він не має, та ніде не працює, на скільки це відомо Позивачці. Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини суд повинен брати до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Також враховуючи ту обставину що Відповідач починаючи з березня 2016року, а саме з моменту фактичного припинення шлюбних відносин, не надавав жодної фінансової підтримки сім'ї в тому числі дітям, є підстави вважати що Відповідач і в подальшому в добровільному порядку буде ухилятись від матеріального утримання дітей, тобто сплати аліментів. І вважає за доцільне зобов'язати Відповідача сплачувати аліменти у розмірі 1/2 частини усіх видів заробітку , але не менше 30 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з моменту фактичного розірвання шлюбних відносин, а саме з 1 березня 2016 року і до досягнення дітьми повноліття. У зв'язку з викладеним, просить Визначити місце проживання двох малолітніх синів [PERSON], [INFO] народження та [PERSON], [INFO] народження, разом з матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Залучити до участі у справі в якості третьої особи службу у справах дітей та сім'ї Бучанської міської ради, для дачі висновку по справі. В зв'язку з вищевикладеним позивачка просить стягнути з [PERSON], [INFO] народження, громадянина Грузії, аліменти на користь [PERSON] на утримання двох малолітніх синів [PERSON], [INFO] народження та [PERSON], [INFO] народження, у розмірі 1/2 частки усіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з моменту фактичного розірвання шлюбних відносин, а саме з 1 березня 2016 року і до досягнення дітьми повноліття. В процесі розгляду справи позивачка збільшила свої позовні вимоги в частині стягнення аліментів в твердій грошовій сумі по 1500 грн. на кожну дитину. В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали і просили його задоволити. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечував в повному обсязі, мотивуючи свої заперечення тим, що не дивлячись на розірвання шлюбу, вони проживають фактично однією сім'єю. Він любить дітей, заводить дітей до школи та садочка, збирає їх ведуть спільне господарство. За проханням позивачки він знявся з реєстрації у вересні 2016 р. за адресою : [ADDRESS] однак продовжує там проживати. В серпні, вересні, жовтні він працював і приносив кошти в сім'ю. З грудня 2016 року дійсно не працює так як займається дітьми, поскільки дружина працює до пізнього часу. Крім того, він отримує переводи з Грузії, де здає в оренду нерухомість. Купляє продукти харчування. Має намір зберегти сім'ю так як він любить дітей, а діти його. Просить в позові відмовити. Представник третьої особи - Служба у справах дітей та сім'ї Бучанської міської ради в судове засідання не з'явився, подав до суду лист з проханням слухати справу у їх відсутності. Суд, вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази по справі, вважає позов таким, що підлягає до часткового задоволення в частині стягнення аліментів та в частині визначення місця проживання малолітніх дітей - не підлягаючим до задоволення по слідуючих підставах: Судом встановлено, що 09.09.2009 р. сторони зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають двох малолітніх синів - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Згідно рішення Ірпінського міського суду від 15.07.2016 року шлюб між сторонами розірвано. Сторони разом з дітьми і дитиною позивачки від іншого шлюбу проживали і були всі зареєстровані за адресою : [ADDRESS] Після розірвання шлюбу на прохання позивачки, відповідач у вересні 2016 року добровільно виписався з вищевказаної квартири, однак фактично залишився проживати там. Як встановлено в судовому засіданні чого не заперечує і сама позивач, сторони проживають спільно, ведуть сумісне господарство. Відповідач займається вихованням дітей. Дана обставина підтверджується і довідкою завідувача ясла - садочок №3. Ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, то спір між ними вирішується судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст. 158 СК України, орган опіки та піклування вирішує спір щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї. В даному випадку батьки і діти проживають разом. Згідно листа служби у справах дітей та сім'ї Бучанської міської ради - визначено місце проживання малолітніх дітей - [PERSON] та [PERSON] з мамою [PERSON], вказавши в даному листі, що дане питання є спірним. Однак, даний лист тривалий час не розглянутий на засіданні виконкому Бучанської міської ради і остаточний висновок по даному питанню не зроблено. Стаття 141 СК України передбачає рівні права та обов'язки батьків щодо дитини (дітей). Як встановлено в судовому засіданні, чого не заперечує і сама позивачка, діти люблять батька і навпаки. Відповідно, виходячи з вищевикладеного, судом встановлено, що сторони проживають разом, ведуть спільне господарство, виховують дітей. Не заперечує позивачка і ту обставину, що відповідач в 2016 р. працював, приносив кошти, купував продукти харчування. Судом не здобуто доказів щодо задоволення позовних вимог в частині визначення місця проживання малолітніх дітей. Щодо стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON] - [INFO] та сина [PERSON] - [INFO], що задовольняє вимоги позивачки частково. Позивач просить стягнути з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі по 1500 грн. на кожну дитину, починаючи з 01.03.2016 року і до досягнення дітьми повноліття. Згідно ст. 191 ч. 1 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно ст. 191 ч. 2 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Однак, позивачка не надала суду доказів того, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не змогла їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх оплати. На період березня місяця 2016 року сторони проживали однією сім'єю. Розлучення між ними відбулося в липні 2016 року. Однак, при розлучені позивач не ставила питання про стягнення аліментів. Крім того, сама не заперечувала ту обставину, що відповідач у вересні, жовтні, листопаді 2016 року працював у фірмі по виробництву пластикових вікон. Виходячи з вищевикладеного, суд стягує аліменти з дня пред'явлення позову. Поскільки відповідач офіційно не працює, то суд стягує аліменти в твердій грошовій сумі, виходячи з половини суми прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку і стягує по 800 грн. на кожну дитину з часу пред'явлення позову і до повноліття дітей. Виходячи із вищевикладеного ст. ст. 125, 128, 130 СК України,

Outcome: approved