Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-14 00:00:00

Заявниця звернулася до суду із заявою, у якій просить встановити факт народження в м. Бахчисарай, Автономної республіки Крим у [PERSON], громадянки Республіки Узбекистан, [INFO] та [PERSON], громадянина України, [INFO] доньки [PERSON] [INFO] Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона - [PERSON], є сестрою [PERSON]. На даний момент [PERSON] та [PERSON] постійно проживають на тимчасово окупованій території України - в м. Бахчисарай АР Крим. [INFO] в м. Бахчисарай АР Крим у них народилася донька - [PERSON], про що 17.10.2017 «Бахчисарайской ЦРБ» було видано медичне свідоцтво про народження серії [NUMBER] та 25.10.2017 «Бахчисарайским районним отделом ЗАГС Департамента ЗАГС Министерства юстиции Республики Крьім» - «свидетельство о рождении» серії [NUMBER] Відповідно до ст. 9 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2015 № 1207-VII (далі - ЗУ № 1207) будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території України та їх діяльність вважаються незаконними; документи, у т.ч. видані медичними закладами окупованої території України, вважаються незаконними і не створюють правових наслідків. У зв'язку з викладеним вище, заявниця, як родич, має право на подання заяви, про встановлення факту що має юридичне значення, яке подається із метою подальшого отримання свідоцтва про народження [PERSON]. У зв'язку із наведеним просить заяву задовольнити. Заявниця у судове засідання не з'явилась, про причини неявки суд не повідомила, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи. Однак подала до суду заяву, у якій просить проводити розгляд справи у її відсутності, просить суд заяву задовольнити. Заінтересована особа Залізничний районний у м. Львові відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області в судове засідання не з'явились, причини неявки суду невідомі, однак суд вважає за можливе поводити розгляд справи у їх відсутності. Дослідивши матеріали справи та надавши їм оцінку в їх сукупності, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У відповідності до ч.1 п.7 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації факту народження. Відповідно до Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою ВРУ № 789-ХП від 27.02.1991 року, дитина має бути зареєстрована одразу після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов'язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства. Відповідно до ч.1 ст. 144 СК України батьки зобов'язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ст.7 Закону України «Про громадянство України», особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» - державна реєстрація народження дитини проводиться не пізніше одного місяця з дня її народження (ч.3). Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я документи, що підтверджують факт народження (абз.1 ч.4) та за відсутності документа закладу охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження (абз.5 ч.4). Згідно з абз.2 п.18 постанови Пленуму ВСУ № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» - рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встаеовлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь - якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Судом встановлено, що [PERSON], є сестрою [PERSON], що підтверджується свідоцтвами про народження [PERSON] та [PERSON] /а.с.9-10/ Згідно довідки від 10.02.2017 року № 266 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи [PERSON] [INFO], громадянка України, переміщена з вул. [ADDRESS] та фактично проживає за адресою: [ADDRESS]./а.с.8/ [INFO] в м. Бахчисарай АР Крим у [PERSON] та [PERSON] народилася донька - [PERSON], про що 17.10.2017 «Бахчисарайской ЦРБ», де було видано медичне свідоцтво про народження серії [NUMBER] та 25.10.2017 «Бахчисарайским районним отделом ЗАГС Департамента ЗАГС Министерства юстиции Республики Крим» - «свидетельство о рождении» серії [NUMBER]/а.с.11-17/ Відповідно до ст. 9 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2015 № 1207-VII (далі - ЗУ № 1207) будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території України та їх діяльність вважаються незаконними; документи, у т.ч. видані медичними закладами окупованої території України, вважаються незаконними і не створюють правових наслідків. Оскільки документи, що підтверджують факт народження дитини рідного брата заявниці, видані установами на тимчасово непідконтрольній державі Україна території, ці документи є недійними і не створюють правових наслідків. Разом із тим, вирішуючи питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), a також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic o f Moldova and Russia», «Ila§cu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що, виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду в такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 213 ЦПК України щодо повного і всебічного з'ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку під час розгляду справ у порядку статті 257-1 ЦПК України. З огляду на викладене та ту обставину, що для проведення державної реєстрації народження на території України є об'єктивні перешкоди, з метою захисту прав і свобод громадянки України, якою є заявниця та дитина її рідного брата, суд вважає, що заявлені вимоги слід задовольнити, встановивши факт народження [INFO] року у м. Феодосія Автономної республіки Крим, Україна, у [PERSON], [INFO], громадянина України та [PERSON], [INFO], громадянки Республіки Узбекистан, дитини жіночої статі - [PERSON], що надасть можливість отримати нею видане державним органом України свідоцтво про народження дитини.

Outcome: approved