Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-09 00:00:00

Заявниця звернулась до суду із заявою про встановлення факту народження дитини у батьків [PERSON]М та [PERSON] Заява мотивована тим, що 29.03.2015 року в МУ «Міська лікарня №9 м. Донецьк», Донецької області, у неї народилась дитина дівчинка [PERSON], про що 04.10.2017 року даним медичним закладом видано дублікат медичного свідоцтва про народження (дублікат). Заявниця зазначає, що вона є матірю даної дитини, батьком дитини є [PERSON], на момент народження і до теперішнього часу [PERSON] в зареєстрованому шлюбі не перебуває з ним. Оскільки, отримати свідоцтво народження дитини у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, в наслідок того, що факт народження дитини відбувся на тимчасово окупованій території України, надана довідка не є підставою для проведення державної реєстрації народження дитини на території України заявниця вимушена звернутись до суду з заявою про встановлення факту народження дитини 29.03.2015 року [PERSON]. В судове засідання заявник не зявився, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні заяви наполягає у повному обсязі. Представник заінтересованої особи\~Комунарського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції в судове засідання не зявився, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Дослідивши матеріали справи та надані до суду докази, суд вважає, що заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. У відповідності зі\~ст. 234 ч.2 ЦПК України\~в порядку окремого провадження суд розглядає, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно зі\~ст. 257-1 ч.1 ЦПК України\~заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Згідно паспорту громадянина України, заявниця зареєстрована та мешкає за адресою: м. Донецьк, вул. Гурьєвська, б. 39, кв. 1. Згідно Медичного свідоцтва про народження №719 від 04.10.2017 року (Дублікат) в КУ «Міська лікарня №9 м. Донецьк», у [PERSON], яка мешкає за адресою: «..ДНР, м. Донецьк, вул. Гурьєвська, б. 39, кв. 1..», 29 березня 2015 р. народилася дитина дівчинка, мати дитини у зареєстрованому шлюбі не перебуває. У відповідності зі\~ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану»\~державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті; державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану. Згідно зі\~ст. 13 ч.1 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану»\~державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові, походження дитини визначається відповідно до\~Сімейного кодексу України; підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоровя документи, що підтверджують факт народження. Відповідно до Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених\~\~ наказом\~\~ Міністерства\~\~Юстиції\~\~України\~\~18 жовтня\~\~2010 р.\~\~№\~\~52/5\~\~(з відповідними змінами та доповненнями) підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є, зокрема, медичне свідоцтво про народження (форма № 103/о), форма якого затверджена\~наказом Міністерства охорони здоров'я України від 8 серпня 2006 р., № 545, що видається закладами охорони здоров'я незалежно від підпорядкування та форми власності, де приймаються пологи. Відповідно до положеньЗакону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року, будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий цими органами та/або особами є недійсним і не створює правових наслідків. В судовому засіданні встановлено, що надане заявником медичне свідоцтво про народження №719 від 04.10.2017 року (Дублікат) в КУ «Міська лікарня №9 м. Донецьк», не відповідає затвердженій в установленому законодавством України порядку формі, тому не може бути підставою для державної реєстрації факту народження дитини. Згідно свідоцтва про народження серія 1-НО №630444 від 26.05.2015 р., яке видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Будьоннівського районного управління юстиції у м. Донецьку, яке оформлене на бланку, який використовується на території України, 29.03.2015 р. народилась [PERSON], мати дитини [PERSON], батько [PERSON]. Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Запорізькій області 05.10.2017 р. заявниці було відмолено у реєстрації народження дитини, в звязку з тим, що на підтвердження факту народження [PERSON] наданий документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Оцінюючи вказане медичне свідоцтво та свідоцтво про народження дитини, видані установами, що розташовані на тимчасово окупованій території, суд виходить з того, що народження особи є юридичним фактом, що має наслідком виникнення та зміну багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації різними особами своїх прав. Відповідно до ст.\~3,\~8,\~9 Конституції України\~в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. У Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 р. «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини у справах «Кіпр проти Туреччини» та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать». При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу. Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]». Враховуючи викладену практику Європейського суду з прав людини, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки») в контексті оцінки документів про народження особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів народження особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності, право на повагу до приватного та сімейного життя тощо. З урахуванням вищезазначеного, суд бере до уваги вищезазначене медичне свідоцтво про народження, на підставі якого встановлено факт народження у громадянки України [PERSON] у м. Донецьку 29.03.2015 р. дитини жіночої статті. Таким чином, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги про встановлення факту народження дитини жіночої статті у заявниці 29.03.2015 р. у м. Донецьку підлягають задоволенню. Згідно зі\~ст. 13 ч.4 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану»\~за відсутності документа закладу\~\~охорони\~\~здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 257-1 ЦПК України, у рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. Заявниця також просить встановити факт народження 29.03.2015 р. дитини дівчинки від батька [PERSON]. В матеріалах справи відсутні будь-які документів, що підтверджують батьківство [PERSON] (свідоцтво про шлюб, спільна заява матері та батька дитини, заява чоловіка, що визнає батьком дитини, рішення суду). Із запису у вищезазначеному медичному свідоцтві про народження вбачається, що [PERSON] на момент народження дитини не перебувала у зареєстрованому шлюбі. У відповідності до ч. 2 ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за заявою чоловіка, який вважає себе батьком дитини; за рішенням суду. Відповідно ч. 1 ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем матері, а ім'я та по батькові батька дитини записується за її вказівкою.\~\~ За змістом ст. 145 СК України прізвище дитини визначається за прізвищем батьків. Заявниця просить встановити факт народження нею 29.03.2015 р. дитини [PERSON]. Разом з тим суд вважає, що зазначення у судовому рішенні прізвища, імені та по батькові дитини не є обовязковим та може бути зазначене заявницею безпосередньо під час державної реєстрації народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Такий висновок узгоджується з частиною другою статті 259 ЦПК України, згідно з якою рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Відповідно до частин 3, 4 ст.13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація народження дитини проводиться не пізніше одного місяця з дня її народження. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоровя документи, що підтверджують факт народження. За відсутності документа закладу охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. Ураховуючи викладене, суд вважає, що в судовому засіданні встановлений факт народження 29 березня 2015 року дитини жіночої статі в місті Донецьку Україна у заявниці, що підтверджується сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів. Встановлення факту народження дитини необхідно для здійснення реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження дитини.

Outcome: partial