Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-25 00:00:00

Заявниця звернулася до суду із вказаною вище заявою, у якій просила встановити факт народження [INFO] її дитини [PERSON] , батьком якого є [PERSON] , у місті Донецьк. На даний момент заявниця проживає в с. Демидівка Полтавського району Полтавської області, у зв`язку з чим вона звернулася до Решетилівського ВДРАЦС з метою реєстрації народження її дитини, однак [PERSON] було відмовлено у вчиненні даної дії, оскільки документи, видані на тимчасово окупованій території, не створюють юридичних наслідків. Встановлення даного факту заявниці необхідно для державної реєстрації факту народження сина, проведеної державним органом України. 26 жовтня 2021 року ухвалою судді у справі відкрите провадження та призначене судове засідання на 15 год. 30 хв. 26.10.2021. Заявниця до суду не з`явилась, надала суду заяву, у якій просила справу слухати за її відсутності, заяву підтримує та просить задовольнити (а.с. 18). У судове засідання не з`явився представник заявниці адвокат Глазков С.М., повідомлений належним чином. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився, у письмовій заяві просив розглянути справу за їх відсутності (а.с. 28). Суд, дослідивши письмові докази, вважає заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Судом встановлено, що заявниця [PERSON] , [INFO] , перемістилася з тимчасово окупованої території в с. Демидівка Решетилівського (Полтавського) району Полтавської області, що підтверджується довідкою № 1624000 від 13.04.2016 (а.с. 4). Відповідно до свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданого Відділом РАЦС Єнакієвського МУЮ Міністерства юстиції самопроголошеної Донецької Народної Республіки, [PERSON] , батьками якого записані [PERSON] та [PERSON] , народився [INFO] в м. Єнакієво (а.с. 12). Згідно виписаного епікризу із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого/історії пологів № 593 та обмінної карти пологового будинку, пологового відділення лікарні від 08.05.2021, [PERSON] 07.05.2021 проведено кесарів розтин в м. Донецьк (а.с. 13, 14). За положеннями ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Заявниця позбавлена можливості зареєструвати народження дитини у державному органі України, оскільки документи про її народження, видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Суд зазначає, що свідоцтво про народження, виписаний епікриз із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого/історії пологів та обмінної карти пологового будинку, пологового відділення лікарні, видане органом, який здійснює повноваження на тимчасово окупованій території, не є документом, на підставі якого здійснюється державна реєстрація смерті особи з наведених вище підстав. Разом з тим, суд вважає можливим врахувати свідоцтво про народження, як доказ факту народження дитини заявниці у сукупності з іншими дослідженими судом доказами, враховуючи вимоги міжнародно-правових актів і принципів, адже відповідно до ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). При цьому, за логікою Міжнародного суду ООН і ЄСПЛ, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу. Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про народження особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів народження особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо. З огляду на викладене, аналізуючи та оцінюючи наведені вище докази, суд доходить висновку про підтвердження факту народження [INFO] [PERSON] саме в м. Донецьк, оскільки згідно медичної документації дитина народилася в м. Донецьк. Встановлення факту народження необхідно заявниці для проведення реєстрації народження державними органами України. На підставі викладеного,

Outcome: approved