Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-02 00:00:00

Заявниця звернулася до суду із вищевказаною заявою, яку мотивує тим, що [PERSON] , народилася [INFO] у місті Львові, Львівської області. Реєстрація народження проведена Львівський міський відділ ДРАЦС ГТУЮ у Львівській Області, актовий запис № 2962, від 04 травня 1974 року. Заявниця виховувалася відповідно до польських традицій, сповідує римо-католицьку віру, підтримує стосунки зі своїми родичами - поляками, святкує польські свята та вважає себе полькою. [INFO] в селі Старява, Мостиського району Львівської області народився батько заявниці, [PERSON] , про що було видано свідоцтво, та складено актовий запис про державну реєстрація його народження № 19 від 03 травня 1951 року. Чинним законодавством України не передбачений порядок зміни чи встановлення факту реєстрації національності відділами РАЦС, що підтверджується листом Міністерства юстиції України №В-350-35 від 13.07.1999 року, а тому заявниця не може звернутись з такою вимогою до цих органів. В позасудовому порядку визнати неправильність чи неповноту запису в акті цивільного стану неможливо. Маючи відомості про те, що батько заявниці, [PERSON] і його мама, бабця заявниці - [PERSON] були поляками, прошить, суд, встановити юридичний факти, який має істотне значення для встановлення сімейного походження. Заявниця, її батько, відносять себе до польської національності і на даний час заявниця бажає відновити та підтвердити свою, батькову та бабціну дійсну національність, як передбачено ст. 11 Закону України «Про національні меншини в Україні». На підставі вищевикладеного, просить заяву задоволити. Заявниця у судове засідання не з`явилася, через канцелярію суду подала до суду заяву у якій зазначає, що не може з`явитись у судове засідання, просить розглядати дану справу за її відсутності, вимоги викладені у заяві підтримує у повному обсязі. Львівський міський відділ ДРАЦС у Львівській області явки повноважного представника у судове засідання не забезпечив, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином. Мостиський Районний ВДРАЦС ГТУЮ у Львівській області явки повноважного представника у судове засідання не забезпечив, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами цивільного законодавства. Судом встановлено, що [PERSON] , народилася [INFO] у місті Львові, Львівської області. Реєстрація народження проведена Львівський міський відділ ДРАЦС ГТУЮ у Львівській Області, актовий запис № 2962, від 04 травня 1974 року. У вищевказаному свідоцтві вказано батьком заявниці [PERSON] , мати заявниці - [PERSON] . [INFO] в селі Старява, Мостиського району Львівської області народився батько заявниці, [PERSON] , про що було видано свідоцтво, та складено актовий запис про державну реєстрація його народження № 19 від 03 травня 1951 року. Відповідно до витягу із свідоцтва про хрещення том 69 ст. 43, [PERSON] народився [INFO] , мати якого вказано [PERSON] , Батько [PERSON] . Крім того, відповідно до довідки, виданої Центральним державним історичним архівом України, у документах фонду №598 (Римо-католицька митрополична консисторія м.Львів, у метричній книзі римо-католицької парафії с. Тщенець, Мостиського району Львівської області за 1918-1960 р.р., виявлено запис про хрещення [PERSON] [INFO] , який хрещений 28 травня 1951 року (римо-католицьке віросповідання. Судом встановлено, що 22 серпня 2011 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , яка змінила прізвище на [PERSON] . Згідно наявної у матеріалах справи довідки №098-2018, [PERSON] народилася [INFO] в м. Львові, є практикуючою католичкою і регулярно відвідує із своєю родиною Львівський Катедральний собор . У сім`ї практикуються польські звичаї та традиції як національні, так і святкові. Згідно ст.24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Відповідно до ст.11 Конституції України, держава сприяє консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій і культури, а також розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності всіх корінних народів і національних меншин України. Статтею 300 ЦК України встановлено, що фізична особа має право на індивідуальність. Фізична особа має право на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до положень ст.ст.1, 3 Закону України «Про національні меншини в Україні», Україна гарантує громадянам республіки незалежно від їх національного походження рівні політичні, соціальні, економічні та культурні права і свободи, підтримує розвиток національної самосвідомості й самовиявлення. Усі громадяни України користуються захистом держави на рівних підставах. При забезпеченні прав осіб, які належать до національних меншин, держава виходить з того, що вони є невід`ємною частиною загальновизнаних прав людини. До національних меншин належать групи громадян України, які не є українцями за національністю, виявляють почуття національного самоусвідомлення та спільності між собою. Згідно ст.11 Закону України «Про національні меншини в Україні», громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається. В статті 1 Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин від 01.02.1995 року, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин», встановлено, що захист національних меншин та прав і свобод осіб, які належать до цих меншин, є невід`ємною частиною міжнародного захисту прав людини і як такий є одним з напрямків міжнародного співробітництва. Стаття 3 Конвенції визначає, що кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв`язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі. Відповідно до Постанови Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Крім того, у п.п.7, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 07.07.1995 року «Про практику розгляду судами справ про встановлення неправильності запису в актах громадянського стану» роз`яснено, що при розгляді справ про встановлення неправильності в актовому записі про народження суди мають враховувати, що він зокрема повинен містити відомості про національність і громадянство батьків. Рішення суду, яким встановлено неправильність запису в акті громадянського стану є підставою для виправлення такого запису органами реєстрації актів громадянського стану, у резолютивній частині рішення повинно бути зазначено, який запис є неправильним, яким органом реєстрації актів громадянського стану і щодо яких осіб він складений, номер і дата запису та які виправлення, зміни чи доповнення слід до них внести. Системний аналіз наведених вимог законодавства та зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що заява підставна та підлягає задоволенню. Таким чином, суд доходить до переконання, що вимога заявниці про встановлення факту її польського походження відповідає, як фактичним обставинам справи встановленим судом так і положенням чинного законодавства України.

Outcome: approved