Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-21 00:00:00

Заявниця звернулась до суду з вищеназваною заявою, у якій просила встановити факт смерті 02 вересня 2017 року в м. Донецьку Калінінського району, її чоловіка [PERSON], який народився 10 жовтня 1943 року в місті Донецьк. Заява мотивована тим, що чоловік заявниці помер на території проведення антитерористичної операції, а тому вона позбавлена можливості зареєструвати факт смерті особи іншим чином. Заявниця [PERSON] у відкритому судовому засіданні заявлені вимоги підтримала в повному обсязі. Представник заявника [PERSON], діюча на підставі договору про надання правової допомоги від 11.10.2017 року, на задоволенні заявлених вимог наполягала. Представник заінтересованої особи Добропільського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій областів судове засідання не з'явився, від нього надійшла заява про розгляд справи без їх участі, рішення просять ухвалити на розсуд суду. Вислухавши думку сторін та дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що заяву необхідно задовольнити з огляду на наступне. Згідно п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України\~суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до листа Добропільського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану № 15.32-5/511 від 22.02.2018 року актового запису про смерть [PERSON], [INFO], - не виявлено. Згідно свідоцтва про смерть, виданого на непідконтрольній території України Донецької області, [PERSON], [INFO], помер 02 вересня 2017 року у м. Донецьк Калінінського району, про що зроблений відповідний запис (а.с.14). Відповідно до довідки про причину смерті № 2518, яка видана 04.09.2017 року, [PERSON] помер 02 вересня 2017 року, причина смерті гостра крововтрата капсули печінки, закрита травма живота. Крім того, до матеріалів справи долучені фото, на яких зображена могила [PERSON], який помер 02.09.2017 року (а.с.15). Оцінюючи усі додані документи як докази у даній справі, суд враховує вимоги міжнародно-правових актів і принципів, адже відповідно до ст. ст.\~3, 8, 9 Конституції України\~в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки», згідно яких, якщо невизнання документів, виданих окупаційною владою, веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян, такі документи повинні визнаватися. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Застосовуючи зазначені міжнародні стандарти до цієї справи, суд приходить до висновку про необхідність задоволення заяви. На підставі викладеного,

Outcome: approved