Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-02 00:00:00

Заявниця звернулась до суду із заявою про встановлення факту народження дитини. Заява мотивована тим, що [INFO] в Ялтинському пологовому будинку у м. Ялта, АРК, у неї народилась донька [PERSON] , про що 23.05.2019 року даним медичним закладом видано медичне свідоцтво про народження. Заявниця зазначає, що вона є матір`ю даної дитини, батько дитини є [PERSON] , з яким вона з 31.05.2011 р. перебуває в зареєстрованому шлюбі. Оскільки, отримати свідоцтво народження дитини у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, в наслідок того, що факт народження дитини відбувся на тимчасово окупованій території України, надане медичне свідоцтво не є підставою для проведення державної реєстрації народження дитини на території України, заявниця вимушена звернутись до суду з заявою про встановлення факту народження нею [INFO] дитини жіночої статті. В судове засідання заявник не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні заяви наполягає у повному обсязі. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду заяву з проханням розглянути справу за його відсутності, заявлені [PERSON] вимоги підтримує в повному обсязі. Представник заінтересованої особи -\~Комунарського районного у місті Запоріжжі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце слухання справи повідомлений. Дослідивши матеріали справи та надані до суду докази, суд вважає, що заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. У відповідності зі\~ст. 293 ЦПК України\~в порядку окремого провадження суд розглядає, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно зі\~ст. 317 ч.1 ЦПК України,\~заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Заявниця є громадянкою України, що підтверджується копією паспорту громадянина України серії [NUMBER] , виданого Алчевським МВ УМВС України в Луганській області 21.06.2011 р., місце проживання останньої зареєстроване за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області 31.05.2011 р., заявниця перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , [INFO] , громадянином Російської Федерації. [PERSON] має право на постійне місце проживання на території України, що підтверджується копією посвідки на постійне місце проживання для іноземців та осіб без громадянства серії [NUMBER] від 31.10.2012 р. Місце проживання останнього зареєстроване за адресою: [ADDRESS] . Згідно документу «Медичне свідоцтво про народження» № [NUMBER] від 23.05.2019 року видане ГБУЗ «Ялтинський пологовий будинок» у м. Ялта у [PERSON] , [INFO] , [INFO] народилася дитина дівчинка. У відповідності зі\~ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану»\~Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті.; державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану. Згідно зі\~ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану»\~державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові, походження дитини визначається відповідно до\~Сімейного кодексу України; підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження. Відповідно до Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених\~\~ наказом\~\~ Міністерства\~\~Юстиції\~\~України\~\~18 жовтня\~\~2010 р.\~\~№\~\~52/5\~\~(з відповідними змінами та доповненнями) підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є, зокрема, медичне свідоцтво про народження (форма № 103/о), форма якого затверджена\~наказом Міністерства охорони здоров`я України від 8 серпня 2006 р., № 545, що видається закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування та форми власності, де приймаються пологи. Відповідно до положень Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року, будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий цими органами та/або особами є недійсним і не створює правових наслідків. В судовому засіданні встановлено, що надане заявницею медичне свідоцтво про народження №35 від 23.05.2019 року, не відповідає затвердженій в установленому законодавством України порядку формі, тому не може бути підставою для державної реєстрації факту народження дитини. Оцінюючи вказане медичне свідоцтво, видане установою, що розташована на тимчасово окупованій території, суд виходить з того, що народження особи є юридичним фактом, що має наслідком виникнення та зміну багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації різними особами своїх прав. Відповідно до ст.\~3,\~8,\~9 Конституції України\~в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. У Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 р. «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини у справах «Кіпр проти Туреччини» та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать». При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу. Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]». Враховуючи викладену практику Європейського суду з прав людини, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки») в контексті оцінки документів про народження особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів народження особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини. З урахуванням вищезазначеного, суд бере до уваги вищезазначене медичне свідоцтво про народження, на підставі якого встановлено факт народження у громадянки України [PERSON] у м. Ялта, АРК (на теперішній час тимчасово окупованій території) 19.05.2019 р. дитини жіночої статті. Таким чином, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги про встановлення факту народження дитини жіночої статті у заявниці 19.05.2019 р. у м. Ялта Автономної Республіки Крим підлягають задоволенню. Згідно зі\~ ст.13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану»\~за відсутності документа закладу\~\~охорони\~\~здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. Відповідно до ст. 317 ЦПК України, у рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків. Згідно з ч. 1 ст.\~122\~Сімейного кодексу\~України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Згідно з п. 14 розділу III Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні якщо дитина народилась у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини за заявою будь-кого з них. Враховуючи викладене, суд вважає, що в судовому засіданні встановлений факт народження [INFO] дитини жіночої статі в місті Ялта Автономної Республіки Крим, Україна, у [PERSON] , батьком дитини є [PERSON] , [INFO] , громадянином Російської Федерації, з яким заявниця перебуває у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами. Встановлення факту народження дитини необхідно для здійснення реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження дитини.

Outcome: approved