Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-29 00:00:00

Заявниця звернулась до суду з заявою про встановлення факту смерті, у якій зазначає, що вона є дочкою [PERSON], яка померла 03.08.2014 року у м. Сімферополь, про що заявнику видане свідоцтво про смерть серії І-АП №311319, видане Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сімферопольського міського управління юстиції в Автономній Республіці Крим від 04.08.2014 року. При зверненні до Херсонського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, заявнику було відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті, оскільки предявлений документ, а саме: свідоцтво про смерть, видане на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. У звязку з чим просить суд встановити факт смерті [PERSON], громадянки України, дата народження - [INFO]; місце народження - Росія, дата смерті - 03.08.2014 року; місце смерті - Україна, Автономна Республіка Крим, м. Сімферополь. В судове засідання заявник не зявилась, надала суду заяву, якою підтримала заявлені вимоги з підстав, викладених у заяві, та просила суд задовольнити вимоги у повному обсязі. Представник заінтересованої особи у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не відомі. Суд дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Відповідно до п.5 ч.2\~ст.234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення Відповідно до п.8 ч.1\~ст. 256 ЦПК України\~суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Судом встановлено, що [PERSON] є дочкою [PERSON], що підтверджується наявними в матеріалах справи документами, а саме: копією свідоцтва про народження серії ІІІ-СП №340307 видане 30.10.1987 року, де зазначено що 12.10.1987 року у батьків [PERSON] та [PERSON] народилась дочка [PERSON], про що зроблений актовий запис за №162. Згідно із свідоцтвом про смерть серії І-АП №311319, видане Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сімферопольського міського управління юстиції в Автономній Республіці Крим від 04.08.2014 року, [PERSON] померла 03 серпня 2014 року. Херсонський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області надав відмову №Д 215/14.21-23 від 30.11.2017 року щодо реєстрації смерті [PERSON] оскільки свідоцтво про смерть є недійсним і не створює правових наслідків Відповідно до Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 № 2/5, у зв'язку з неможливістю виконувати повноваження відділами державної реєстрації актів цивільного стану Автономної Республіки Крим, міста Севастополя та на тимчасово окупованих територіях, та території проведення АТО, проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення, анулювання здійснюються відділами державної реєстрації актів цивільного стану за межами цієї території за місцем звернення заявника. Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або оголошення її померлою. Пунктом 1 глави 5 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 № 2/5, визначені підстави для державної реєстрації смерті, однією з підстав є рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. Відповідно до п. 5 ч.2 ст. 234, ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом вони породжують юридичні наслідки. Пунктом 8 частини 1ст. 256 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. У судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ст. 256 ЦПК України). Зважаючи на обставини встановлені у судовому засіданні суд приходить до висновку, що документи видані заявникові на підтвердження смерті [PERSON] не створюють правових наслідків, зважаючи на те, що виданий органом, який не підпорядкований державним органам України. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції України та законів України. В свою чергу ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території У країни» передбачає, що на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим реалізації прав і свобод людини і громадянина. Частинами 2, 3, 4 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законодавством України. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Встановлення зв'язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України. Приписами ч.1 ст. 10 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» встановлено, що громадяни України мають право на вільний та безперешкодний в'їзд на тимчасово окуповану територію і виїзд з неї. Згідно до ч.1 ст. 17 вищенаведеного Закону, у разі порушення його положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 та п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПУК України та роз'яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Факт смерті [PERSON], підтверджено за допомогою наданих копій документів. У суду немає жодних підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість письмових доказів та встановлених у судовому засіданні фактів. Таким чином, зібранні у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення вказаної заяви, що передбачено п.8 ч.1ст. 256 ЦПК України. На підставі вищевикладеного, враховуючи те, що заявник не має можливості надати документи, необхідні для проведення державної реєстрації смерті, а також враховуючи те, що встановлення факту смерті [PERSON], для заявника має юридичне значення, оскільки надасть можливість реалізувати право на отримання свідоцтва про смерть державного зразка - суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість вимог заявника щодо встановлення факту смерті її батька, оскільки реєстрація смерті не можлива без відповідного рішення суду, а тому заявлені вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved