Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-26 00:00:00

\~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Заявниця\~ звернулася до суду з вказаною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що 26 березня 2018 року в с. Краснодон Краснодонського району Луганської області помер її чоловік -\~ [PERSON]. Однак, вона не може отримати свідоцтво про його смерть оскільки той помер на тимчасово\~ окупованій\~ території України, на якій не можливо отримати медичний документ, для\~ здійснення реєстрації смерті\~ відділом державної реєстрації актів цивільного стану. Тому вона звернулася до суду та просить\~ встановити факт смерті чоловіка - [PERSON] [INFO] місце смерті с. Краснодон, Краснодонського району\~ Луганської області, що настала 26 березня 2018 року. Заявниця в судове засідання не зявилася надала заяву в якій ствердила вимоги в повному обсязі, просить провести розгляд справи у її відсутності. Представник заінтересованої особи в судове засідання не зявився. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України судове засідання проводилося без технічної фіксації. Відповідно до ч. 2 ст. 317 ЦПК України справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У відповідності до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи, зокрема, про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоровя чи судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Заява про державну реєстрацію смерті подається не пізніше трьох днів з дня настання смерті або виявлення трупа, а в разі якщо неможливо одержати документ закладу охорони здоровя або судово-медичної установи, - не пізніше пяти днів. Державна реєстрація смерті за заявою, поданою у вищевказані строки, проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. У разі надходження заяви після закінчення одного року з дня настання смерті та, якщо факт смерті встановлено у судовому порядку або особа оголошена судом померлою, державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника. Оскільки документ, який виданий на території Луганської області є недійсним і не створює правових наслідків, заявник звернувся до суду. 26 листопада 1957 року був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON], актовий запис № 59. Після укладення шлюбу дружині було присвоєне прізвище [PERSON], що встановлено свідоцтвом про укладення шлюбу серія І-ЯР № 804402, що видане 26 листопада 1957 року (а.с. 9). [PERSON] був громадянином України, що стверджується копією паспорту серія ЕК 957254 (а.с.8) виданий Краснодонським МВМУМВС України в Луганській області 8 жовтня 1998 року. З 3 січня 1983 року був пенсіонером за віком, що стверджується пенсійним посвідченням № 016768 (а.с. 11). Відповідно до довідки від 21.06.2017 року № [NUMBER] про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (а.с. 12) [PERSON] постійно проживав [INFO] селище Краснодон, 94430 Луганська область і перемістився до [ADDRESS]. Вказаний факт також стверджується довідкою від 12.04.2018 за № 224 (а.с. 13) в якій зазначено, що [PERSON] проживав у своєї доньки [PERSON] за вищевказаною адресою, що також ствердили сусіди [PERSON], [PERSON], своїми підписами у довідці. Згідно правової позиції Європейського суду з прав людини у справі «Кіпр проти Туреччини» (заява №25781/94), виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. З матеріалів справи вбачається наявність Свідоцтва про смерть [PERSON] серії І-ВВ № 056203, виданого 28.03.2018 року відділом запису актів громадянського стану Краснодонського міськрайонного управління юстиції міністрерства юстиції так званої луганської народної республіки та лікарської довідки про причину смерті, однак заявниця [PERSON] позбавлена можливості отримати свідоцтво про смерть чоловіка у Лебединському міськрайонному відділі державної реєстрації\~актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області на підставі свідоцтва про смерть серії І-ВВ № 056203, виданого 28 березня 2018 року так званим «відділом запису актів громадянського стану Краснодонського міськрайонного управління юстиції міністрерства юстиції луганської народної республіки», оскільки заявником предявлено документи, видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Постановою Верховної Ради України №254-VIII від 17 березня 2015 року «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» надано статус «тимчасово окупованих» територіям окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, що знаходяться на територіях, які розташовані між державним кордоном України з Російською Федерацією, урізом води Азовського моря та лінією, яка визначена Постановою ВР України №252-VIII від 17.03.2015 року (згідно додатку), яка набрала чинності 08 квітня 2015 року. Відповідно до п. 1 частини 1 додатку до розпорядження Кабінету Міністрів України № 1275 від 02 грудня 2015 року м. Донецьк віднесений до населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Відповідно до п. 13 постанови №5 Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заяви про встановлення факту смерті в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов'язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. За змістом ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; або рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Форма та порядок видачі документа про смерть, на підставі яких здійснюється державна реєстрація смерті, встановлена Наказом Міністерства охорони здоров'я України «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті» від 08.08.2006 року № 545. Відповідно до положень наказу, підставами для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть, форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024; б) фельдшерська довідка про смерть, форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що факт смерті [PERSON] який помер 26 березня 2018 року підтверджується наданими заявником доказами, а тому заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved