Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-05 00:00:00

Заявниця звернулася до суду з заявою про визнання [PERSON] безвісно відсутнім. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що 23.12.2008 року між нею та [PERSON] був укладений шлюб, який зареєстрований в Малотокмачанській сільській раді Оріхівського району Запорізької області. На момент укладення та реєстрації шлюбу останній відбував покарання за злочин в місцях позбавлення волі. 19 березня 2010 року [PERSON] був звільнений з місць позбавлення волі, а вже в серпні 2010 року він вчинив новий злочин в с. Урзуф, що стало підставою для його затримання 10.11.2010 року, а в подальшому для винесення Першотравневим районним судом Донецької області 22.12.2010 року вироку з покаранням, пов'язаним з позбавлення волі строком на 5 років. 1 липня 2011 року в результаті нетривалих стосунків і періодичного спільного проживання з чоловіком у них народилася дочка [PERSON]. З 19 березня 2010 по 10 листопада 2010 року заявниця та [PERSON] проживали в будинку її батьків, розташованому за адресою: [ADDRESS] 13.03.2012 року за злочин, скоєний 29.06.2010 року він був знову засуджений Першотравневим районним судом Донецької області за ст. 185 ч.2 КК України до покарання у вигляді трьох років позбавлення волі. У грудні 2014 року [PERSON] в телефонній розмові повідомив заявниці, що звільнився та направляється до її місця проживання, проте до теперішнього часу так і не доїхав. [PERSON] за адресою проживання відсутній і місце його знаходження не відоме, у зв'язку з чим Мангушським відділенням поліції було заведено на нього оперативну розшукову справу, яка на даний час активна. Визнання [PERSON] безвісно відсутнім заявниці необхідно для соціального та правового захисту її малолітньої дочки, для безперешкодної можливості перетину кордону України. Заявниця в судовому засіданні заяву підтримала та просила задовольнити. Представник органу опіки та піклування служби у справах дітей Мангушської районної державної адміністрації в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення заяви [PERSON] Суд, вислухавши пояснення заявниці та представника зацікавленої особи, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. Згідно з частиною 1 статті 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. З аналізу указаних норм можна дійти висновку, що фізична особа може бути визнана безвісно відсутньою за сукупності таких умов: якщо вона відсутня у місці свого постійного проживання протягом року; якщо протягом одного року в місці, де особа постійно або переважно проживає, немає відомостей про її місцеперебування; вжитими заходами щодо розшуку відсутньої особи встановити місце її перебування неможливо; визнання причин, через які заявник просить визнати фізичну особу безвісно відсутньою, юридично поважними. Судом встановлено, що[PERSON] 23.12.2008 року зареєструвала шлюб з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER] від 23.12.2008 року (а.с.8). Від шлюбу в них народилася дочка [PERSON], [INFO], відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER] від 07.07.2011 року (а.с.7). Як встановлено з акту обстеження домоволодіння [ADDRESS], складеного депутатом Урзуфської сільської ради від 12.12.2010 року, [PERSON] дійсно проживав за даною адресою з 29.03.2010 року до 10.11.2010 року зі своєю дружиною [PERSON], однак на цей час у вказаному домоволодінні не проживає і його місцезнаходження не відоме(а.с.12). Як вбачається з довідки Мангуського ВП Центрального ВП ГУНП в Донецькій області №8530/106/05-17 від 15.09.2017 року, чоловік [PERSON] - [PERSON], 14.08.1972 року, що мешкає за адресою: [ADDRESS] перебуває в активному державному розшуку (ОРС категорії «Розшук» від 60-6 від 05.07.2016 року), як безвісно зниклий громадянин. Ініціатор розшуку Мангушське ВП Центрального ВП ГУНП в Донецькій області (ЄРДР № 12016050710000359 від 04.07.2016 року, ч.1 ст. 115 КК України) (а.с.13). [PERSON] був неодноразово судимий, про що свідчать копії вироків Першотравневого районного суду Донецької області від 22.12.2010 року за ст.. ст.. 15 ч.2, 289 ч.2 КК України та від 13.03.2012 року за ст..185 ч.2 КК України (а.с.15-18). Визнання [PERSON] безвісно відсутнім необхідно заявниці для соціального та правового захисту її малолітньої дочки та для безперешкодної можливості перетину кордону України. З урахуванням викладених обставин та перебування [PERSON] у розшуку з 05.07.2016 року, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог заявниці та наявність підстав для визнання його безвісно відсутнім, оскільки факт зникнення останнього підтверджуються доказами, які не викликають сумнівів у своїй допустимості та достовірності і ці докази суд приймає до уваги, так як вони не суперечать один одному та ніким не оспорюються. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 43 ЦК України, у разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць - перше січня наступного року. Враховуючи те, що останні відомості про місце перебування [PERSON] за останнім відомим місцем проживання відносяться до кінця 2014 року, тому безвісно відсутнім його слід визнати з 01 січня 2015 року.

Outcome: approved