Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-12 00:00:00

Заявниця звернулася в суд із заявою, в якій вказала, що [INFO] в м. Антрацит Луганської області померла [PERSON] , [INFO] . Померла є матір`ю [PERSON] . Зареєструвати факт смерті матері та отримати свідоцтво про смерть заявниця не може, оскільки документи, які вона має на підтвердження факту смерті, та які вона повинна надати для реєстрації смерті, а саме лікарське свідоцтво про смерть №183 від 26.12.2019 року не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 року №545, виданий на території, де органи державної влади не здійснюють свої повноваження. Встановити факт смерті матері необхідно заявниці для державної реєстрації смерті та отримання спадщини. Заявниця просить суд встановити факт смерті [PERSON] , [INFO] , яка народилася в с. Червона Поляна Антрацитівського району Луганської області, Україна, місце реєстрації померлої особи - [ADDRESS] , місце смерті - м. Антрацит Луганської області, дата смерті - [INFO] . Заявниця в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, заяву просить задовольнити. Представник Якимівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце судового розгляду. Заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не надав. Пояснення на заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову до суду не надав. Відповідно до ст.317 ч.2 ЦПК України суд розглядає заяву про встановлення факту смерті невідкладно після її надходження до суду. Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що заява законна, обґрунтована та підлягає задоволенню з наступних підстав: В судовому засіданні встановлено, що [INFO] в м. Антрацит Луганської області померла [PERSON] , [INFO] . Померла є матір`ю [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 16.09.1972 року, копією свідоцтва про укладення шлюбу [PERSON] з [PERSON] серії [NUMBER] від 01.09.1995 року. Зареєструвати факт смерті матері та отримати свідоцтво про смерть заявниця не може, оскільки документи, які вона має на підтвердження факту смерті, та які вона повинна надати для реєстрації смерті, а саме лікарське свідоцтво про смерть №183 від 26.12.2019 року не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 року №545, виданий на території, де органи державної влади не здійснюють свої повноваження. Встановити факт смерті матері необхідно заявниці для державної реєстрації смерті та отримання спадщини. Враховуючи, що вказані вище документи складені не на офіційному бланку свідоцтва про смерть, який встановлено як єдиний зразок на території України, та не може бути прийнятий органом державної реєстрації актів цивільного стану у якості підтвердження факту смерті [PERSON] , отримати свідоцтво про смерть на бланку українського зразка заявник у період тимчасової окупації частини території України очевидно не може, необхідно застосувати інші механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту прав, свобод і законних інтересів заявника. Відповідно до п.8 ч.1 ст.315ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р.,заяви про встановлення факту смерті особи в певний час (п.7 ст.273 ЦПК України) приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. При цьому слід мати на увазі, що встановлення з зазначених підстав факту смерті відрізняється від встановлення факту реєстрації смерті (яке провадиться на підставі п.4 ст.273ЦПК і полягає у з`ясуванні, насамперед, обставин не самої події смерті, а її реєстрації в органах реєстрації актів громадянського стану) та від оголошення особи померлою, яке провадиться за правилами глави 35 ЦПК. В свою чергу, вимогами частини ч.1 статті 17Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі:1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Відповідно до пп.1 п.5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених Наказом МЮУ18.10.2000№ 52/5 (у редакції наказу МЮУ 24.12.2010 № 3307/5) (далі - Правила) передбачено, що підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть); б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - фельдшерська довідка про смерть); в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою;ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Відповідно до роз`яснень п.18 Постанови Пленуму ВСУ №5від 31.03.1995року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (із змінами,внесеними згідно з постановою Пленуму ВСУ № 15 (v0015700-98) від 25.05.98) передбачено, що рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Згідно зі ст.18 ЦПК України, рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для органів, які реєструють такі факти або оформляють права, що виникають у зв`язку із встановленим судом фактом.

Outcome: approved