Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-04 00:00:00

Заявниця звернулась до суду з вищезазначеною заявою, мотивуючи тим, що 27.06.1987 року нею було укладено шлюб із [PERSON], після чого вона змінила прізвище на «[PERSON]». Вказує, що після розірвання шлюбу з [PERSON] 25.02.1993 року вона змінила прізвище на дошлюбне, а саме на - «[PERSON]». Зазначає, що після розірвання шлюбу та зміни прізвища вона не замінила паспорт громадянина України у тридцятиденний термін, як цього передбачає законодавство України та 03.12.1996 року уклала з [PERSON] договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом КМНО [PERSON], зареєстровано в реєстрі за №6610, у зв'язку з чим 04.12.1996 року його було зареєстровано Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна за «[PERSON]». Крім того, звертає увагу суду на те, що після укладення вищезазначеного договору купівлі-продажу вона змінила паспорт громадянина України лише 07.02.1997 року, у якому її прізвище зазначено як «[PERSON]». Вказує, що 14.07.2014 року вона звернулась до приватного нотаріусу КМНО [PERSON] із заявою про посвідчення договору купівлі продажу вищезазначеної квартири, яка належить їй відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом КМНО [PERSON], зареєстровано в реєстрі за №6610, однак їй було відмовлено, у зв'язку з невідповідністю прізвища «[PERSON]» у паспорті та у договорі купівлі-продажу «[PERSON]», оскільки на момент її придбання прізвище «[PERSON]» вже було змінено на «[PERSON]» згідно свідоцтва про розірвання шлюбу. У зв'язку з вищевикладеним, оскільки вона вчасно не замінила паспорт після розірвання шлюбу та зміни прізвища с «[PERSON]» на «[PERSON]», змушена була звернутись до суду з даною заявою та просить встановити факт, що договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 03.12.1996 року, посвідчений приватним нотаріусом КМНО [PERSON], реєстровий №6610 та зареєстрований 04.12.1996 року Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна на ім'я [PERSON] належить [PERSON]. У судове засідання 05.08.2014 року позивачка не з'явилась, про час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином, однак подала до суду заяву, у якій підтримала заяву та просила її задоволити у повному обсязі в зв'язку з обставинами, викладеними у ній, тому суд вважає за можливе слухати справу у її відсутність на підставі всіх наявних доказів долучених до матеріалів даної цивільної справи. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з'явилась, як вбачається з матеріалів справи, про час і місце розгляду була повідомлена належним чином, тому суд вважає за можливе слухати справу у її відсутність на підставі всіх наявних доказів долучених до матеріалів даної цивільної справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Пунктом 6 ч.1 ст. 256 ЦПК України передбачено встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті. Як встановлено в судовому засіданні, 27.06.1987 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, після чого вона змінила прізвище на «[PERSON]», про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за №338, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (повторне) [NUMBER] від 22.01.1993 року (а.с.4). Крім того, після розірвання шлюбу з [PERSON] 25.02.1993 року заявниця змінила прізвище на дошлюбне, а саме на - «[PERSON]», що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу [NUMBER] від 25.02.1993 року (а.с.5). Як вбачається з матеріалів справи 03.12.1996 року заявниця уклала з [PERSON] договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом КМНО [PERSON], зареєстрований у реєстрі за №6610 (а.с.6). Крім того, 04.12.1996 року вищезазначений договір купівлі-продажу було зареєстровано Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна за «[PERSON]», що підтверджується довідкою від 03.07.2014 року КВ-2014 №65881 (а.с.11). Також слід зазначити, що 07.02.1997 року заявницею було замінено паспорт, у якому її прізвище було зазначено як «[PERSON]». що підтверджується паспортом громадянина України серія [NUMBER], виданого Шевченківським РУ ГУ МВС України в м. Києві 07.02.1997 року (а.с.12-14). 14.07.2014 року [PERSON] звернулась до приватного нотаріусу КМНО [PERSON] із заявою про посвідчення договору купівлі продажу вищезазначеної квартири, яка належить їй відповідно до договору купівлі-продажу №6610, однак їй було відмовлено, у зв'язку з невідповідністю прізвища у паспорті, у якому зазначено прізвище «[PERSON]» та у договорі купівлі-продажу, у якому зазначено прізвище «[PERSON]», оскільки на момент її придбання прізвище «[PERSON]» вже було змінено на «[PERSON]» згідно свідоцтва про розірвання шлюбу. Крім того, слід зазначити, що відповідно до довідки про присвоєння заявниці ідентифікаційного номера від 04.11.1999 року (а.с.15) прізвище останньої зазначено як «[PERSON]». В зв'язку з тим, що прізвище заявниці у договорі купівлі-продажу квартири [ADDRESS], посвідченому приватним нотаріусом КМНО [PERSON], зареєстрованому у реєстрі за №6610 зазначено як «[PERSON]», », а по паспорту, виданому 07.02.1997 року прізвище останньої зазначене як «[PERSON]» вона не має змоги посвідчити договір купівлі-продажу квартири, що належить їй на праві власності та розпорядитись своїм майном на власний розсуд. Таким чином, оцінюючи в сукупності всі докази зібрані по справі, суд приходить до висновку про те, що заяву [PERSON], заінтересована особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме - встановити факт, що договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 03.12.1996 року, посвідчений приватним нотаріусом КМНО [PERSON], реєстровий №6610 та зареєстрований 04.12.1996 року Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна на ім'я [PERSON] належить [PERSON] необхідно задоволити, оскільки наданими суду доказами підтверджується факт того, що він належить заявниці. На підставі ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільног стану» від 01.07.2010 року №2398-VІ,

Outcome: approved