Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-21 00:00:00

Заявниця звернулася до суду із заявою про встановлення факту смерті своєї бабусі - [PERSON] , яка мешкала по день смерті на тимчасово окупованій території України - в місті Донецьку, який відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 2.12.2015 року №1275 є територією, де безпосередньо проводиться антитерористична операція та тривають бойові дії, всі державні органи не здійснюють своїх повноважень, внаслідок чого отримати свідоцтво про смерть встановленого законом зразка немає можливості. В заяві зазначає, що встановлення факту смерті [PERSON] необхідно для отримання свідоцтва про смерть з метою подальшої можливості реалізації спадкових прав. Ухвалою судді від 22.09.2021 року відкрито провадження у справі, призначено відкрите судове засідання в порядку окремого провадження, за участі заявниці, із повідомленням заінтересованої особи. В судовому засіданні 22.09.2021 року сторони присутні не були. Представник заявниці в прохальній частині заяви просила зокрема розглянути справу у відсутності заявниці та її представника. Внаслідок неявки в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши заяву, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку про те, що вона підлягає задоволенню у зв`язку із таким. Відповідно до ч. 7 ст. 19 ЦПК України окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Як врегульовано п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Як передбачено ч. ч. 1, 2 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території», тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції України та законів України. В силу ч. 1 ст. 18 цього Закону громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, після залишення ними тимчасово окупованої території. Документами, копії яких додані до заяви, а оригінали зберігаються у заявника, підтверджено факт родинних стосунків між заявницею та померлою [PERSON] . Як встановлено з матеріалів справи матір`ю заявниці - [PERSON] є [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , повторно виданим 02.04.2003 року відділом ЗАГС Чукотського автономного округу. Прізвище « [PERSON] » [PERSON] (прізвище при народження [PERSON] ) отримала при укладанні шлюбу з [PERSON] , що підтверджено довідкою про укладення шлюбу №А-01231 від 19.11.1987 року. Прізвище [PERSON] (прізвище при народження [PERSON] ) отримала при укладенні шлюбу зі [PERSON] , що підтверджено довідкою про укладення шлюбу А-01230 від 24.01.1986 року. Матір`ю [PERSON] є [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження, виданим повторно 29.10.2008 року. [PERSON] після розірвання шлюбу з [PERSON] було присвоєне прізвище « [PERSON] », що підтверджено свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданим 11 січня 1973 року. [PERSON] отримала прізвище « [PERSON] » після укладення шлюбу з [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданим 26.12.1975 року. Отже, [PERSON] , відповідно до ст. 317 ЦПК України, є родичом померлої та уповноважений на подання до суду заяви про встановлення факту смерті особи - [PERSON] на тимчасово окупованій території України. [PERSON] , [INFO] , померла у м. Донецьку Донецької області [INFO] . Факт смерті вказаної особи підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] , виданим 28.07.2021 року Ленінським відділом ЗАЦС Донецького міського управління юстиції Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки, довідкою про причину смерті до форми №106/у №4061, лікарським свідоцтвом про смерть №4061. Зі змісту ч. ч. 2, 3 ст. 9 Закону вбачається, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. За таких обставин, свідоцтво про смерть [NUMBER] , видане 28.07.2021 року Ленінським відділом ЗАЦС Донецького міського управління юстиції Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки є недійсним на території України. Згідно з положенням п. 2 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану. Якщо документи про смерть особи відсутні, то державна реєстрація її смерті проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту смерті. Відповідно до ст. ст. 26, 27, 31 Віденської конвенції про право міжнародних договорів кожен чинний договір є обов`язковим для його учасників і повинен добросовісно виконуватись; учасник не може посилатись на положення свого внутрішнього права як на виправдання для невиконання ним договору; договір повинен тлумачитись добросовісно відповідно до звичайного значення, яке слід надавати термінам договору в їхньому контексті, а також у світлі об`єкта і цілей договору та з урахуванням будь-яких відповідних норм міжнародного права, які застосовуються у відносинах між учасниками. [PERSON] померла в м. Донецьку в той час, коли ця територія є тимчасово окупованою. Відповідно до копії лікарняного свідоцтва про смерть №4061 від 28.07.2021 року, виданого у м. Донецьку, та довідки про причину смерті к формі №106/у №4061, [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] у м. Донецьку. Суд приймає, як доказ смерті копію довідки про причину смерті до форми №106/у №4061 від 28.07.2021 року та копію свідоцтва про смерть [NUMBER] , виданого 28.07.2021 року Ленінським відділом ЗАЦС Донецького міського управління юстиції Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки, виходячи з наступного. Відповідно до ст. ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. У Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 р. «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини у справах «Кіпр проти Туреччини» та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать». При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу. Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]». Враховуючи викладену практику Європейського суду з прав людини, суд вважає за можливе застосувати названі «намібійські винятки» в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих установою, що знаходиться на окупованій території, як доказів, оскільки суд виходить з того, що можливості збору доказів смерті на окупованій території можуть бути істотно обмеженими. Суд дійшов висновку про те, що обставини, повідомлені заявником, знайшли своє належне підтвердження під час судового розгляду справи, наявні підстави для задоволення заяви, а саме - встановлення факту смерті [INFO] [PERSON] . Виходячи з викладеного, оцінивши докази з врахуванням вищенаведених обставин у їх сукупності з огляду на міжнародну практику, суд вважає заявлені заявником вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч.4 ст.317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Як передбачено ч.5 ст. 317 ЦПК України копію судового рішення необхідно видати заявнику, негайно після проголошення такого рішення. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: approved