Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-11 00:00:00

Заявниця звернулася до суду через свого представника - адвоката [PERSON] із заявою, в якій просить встановити факт смерті її чоловіка [PERSON], який помер 17 травня 2018 року в м.Сімферополь Автономної Республіки Крим, Україна. При цьому, заявниця зазначає, що встановлення даного факту їй потрібно для одержання спадщини після смерті чоловіка. Однак, при зверненні до Мелітопольського МВ ДРАЦС ГТУЮ Запорізької області їй було відмовлено у видачі свідоцтва про смерть чоловіка, оскільки наявні у неї документи видані органами на окупованій території у зв'язку з чим не є дійсними та не створюють правових наслідків. Їй були надані письмові роз'яснення щодо підстав для проведення реєстрації смерті батька у такому випадку. З метою отримання свідоцтва про смерть чоловіка державного зразку заявниця просить суд встановити даний факт смерті. В судове засідання заявниця не зявилася, її представник адвокат [PERSON] в заяві просить слухати справу у його відсутність та задовольнити заяву. Представник заінтересованої особи у судове засіданні не зявився, заперечень від нього до суду не надходило. Відповідно до ч. 2\~ст. 317 ЦПК України, справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Оскільки сторони в судове засідання не зявилися, тому за правилами ч.2\~ст.247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що заява обґрунтована і підлягає повному задоволенню за таких обставин. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Як встановлено судом заявниця є дружиною [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-АП № 044669 від 14 липня 2007 року /а.с.8/. Згідно довідки про смерть № 2014, виданого 18.05.2018 року відділом реєстрації смерті м.Сімферополя Департаменту записів актів громадянського стану Міністерства юстиції Республіки Крим, [PERSON] [INFO], помер 17.05.2018 в місті Сімферополі Республіки Крим, про що 19.08.2016 року складений запис акта про смерть № 2014 /а.с.9/. Такі ж дата і місце смерті [PERSON] зазначені в свідоцтві про смерть серії І-АЯ №632095 від 18 травня 2018 року /а.с.10/. Той факт, що померлий [PERSON] був громадянином України підтверджується копією паспорта громадянина України серії ЕС 259771, виданого Центральним РВ Сімферопольського МУГУ МВС України в Криму 18 березня 1997 року. В даній копії паспорту вказане зареєстроване місце його проживання: [INFO] /а.с.6-7/. Так, згідно з п. 1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій визначається тимчасово окупованою територією. Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року № 1207-У11 будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Частиною 3 даної статті Закону передбачено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Керівник Мелітопольського МВ ДРАЦС ГТУЮ у Запорізькій області листом від 11.09.2018 року відмовив заявниці у реєстрації смерті [PERSON], оскільки для підтвердження факту смерті пред`явлено документ невідповідної форми /а.с.15/. Тобто, свідоцтво про смерть [PERSON] та довідки про його смерть, що видані на території АР Крим - на тимчасово окупованій території України, не створюють правових наслідків. Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Встановлення даного факту необхідно заявниці для одержання спадщини після смерті чоловіка. Документ, виданий закладом в м.Сімферополі, знаходиться на тимчасово окупованій території України, суд приймає до уваги і оцінює разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозвязку з метою повного та всебічного зясування обставин справи, реалізації прав та інтересів заявниці. Таким чином, наявність вищевказаних доказів, на думку суду, є достатньою підставою для встановлення факту смерті в певний час, а також враховуючи те, що законом не передбачено іншого порядку встановлення даного факту, суд приходить до висновку про задоволення заяви про встановлення факту смерті, що надасть заявниці можливість отримати свідоцтво про смерть, видане відповідним державним органом України та одержати спадщину після смерті чоловіка. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved