Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-03 00:00:00

Заявниця звернулася до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з заявою в якій просить визнати [PERSON], [INFO], уродженця [INFO] безвісно відсутнім. Свої вимоги заявниця мотивує тим, що 08 грудня 1993 року вона уклала шлюб з [PERSON]. 19 грудня 1995 року у них народився син [PERSON]. Після народження дитини їх сімейні відносини в 1996 році були припинені і [PERSON] залишив її та сина і як їй відомо виїхав з України. З 1996 року і на теперішній час його місцеперебування їй невідоме. З 1996 року і на теперішній час [PERSON] з нею і сином не спілкується, аліменти не сплачує. В м. Мелітополі у [PERSON] родичів немає, також немає майна. Визнати [PERSON] безвісно відсутнім їй необхідно для розірвання шлюбу з ним. Заявниця [PERSON] в судове засідання не зявилася, від її представника адвоката [PERSON], надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, на задоволенні заяви наполягають. Раніше в судовому засіданні, що відбулося 01.03.2017 року заявниця пояснила, що її чоловік, [PERSON] разом з сусідом у 1996 році виїхав на заробітки за межі України та з літа 1996 року звязок з ним перервався. На той час вони постійно мешкали [ADDRESS]. Приблизно через рік сусід, з яким поїхав її чоловік, повернувся до дому та повідомив їй, що спочатку вони працювали разом, але потім її чоловік знайшов інше місце роботи та пішов до іншого місця роботи, після чого він більше його не бачив. Представник зацікавленої особи - Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по м. Мелітополю реєстраційної служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції у Запорізькій області, в судове засідання не зявився, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутності, заперечень по справи не має. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення заявниці, допитавши свідків [PERSON] та [PERSON], суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для визнання [PERSON] безвісно відсутнім. В силу ч.1 ст. 43 ЦК України фізична особа може бути в судовому порядку визнаний безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці його постійного проживання немає відомостей про її місце перебування. Судом встановлено, що 08 грудня 1993 року між заявницею та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано в міському відділ запису актів громадянського стану м. Мелітополя, актовий запис № 1508 (а.с.5). Від цього шлюбу 19 грудня 1995 року у них народився син [PERSON] (а.с.6). На початку 1996 року [PERSON] залишив постійне місце проживання [INFO], виїхавши на заробітки за межі України. З 1996 року і на теперішній час його місцеперебування невідоме. З 1996 року і на теперішній час [PERSON] на звязок з заявницею не виходив та будь-яких даних про нього вона не має. Згідно довідки начальника ВКП Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області підполковника поліції [PERSON] від 13.03.2017 року, заявниця [PERSON] зверталась 27.07.2007 року до Мелітопольського МВ УМВС України в Запорізькій області із заявою про безвісне зникнення її чоловіка [PERSON], [INFO]. Але вжитими заходами розшуку встановити місце знаходження [PERSON] не виявилось можливим. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що він є братом [PERSON] Їхні батьки померли, ще до того. як брат зник. Йому відомо, що після армії брат одружився, в нього народився син та він поїхав на заробітки за кордон. Чи повертався брат з-за кордону йому не відомо, але за весь час, що минув, брат з ним на звязок не виходив. У брата в Мелітополі залишилася дружина та син, які про нього теж нічого не чули. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що вона працює разом з заявницею з 2008 року. Підтвердила, що заявниця весь час мешкала та виховувала сина одна, про чоловіка розповідала, що він поїхав на заробітки та не повернувся. Визнання [PERSON] безвісно відсутнім заявниці необхідно для розірвання шлюбу з чоловіком. Відповідно до вимог ч.2 ст. 43 ЦК Ураїни у разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць - перше січня наступного року. Таким чином, судом встановлено, що позивачка не може точно вказати день та місяць, коли нею були отримані останні відомості про місце перебування [PERSON] Нею зазначено, що останні відомості про нього вона отримала у 1996 році, а тому згідно ч.2 ст.43 ЦК України початком строку безвісної відсутності [PERSON] слід вважати 01 січня 1997 року. На підставі викладеного та

Outcome: approved