Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-01 00:00:00

заявниця звернулася до суду із вказаною заявою, посилаючись на те, що у в її трудовій книжці серії [NUMBER] міститься помилка в написанні ім'я та по-батькові, а саме замість вірного [PERSON] помилково вказано [PERSON], а тому просить встановити факт належності їй правовстановлюючого документа, оскільки вказане перешкоджає оформленню пенсії. [PERSON] в суді заяву підтримала з викладених у ній підстав та просила про її задоволення. Ствердила, що до 1988 року разом з родиною проживала в Азербайджанській РСР, була громадянкою СРСР. В паспорті громадянки СРСР її ім'я та по-батькові зазначено російською мовою [PERSON]. Коли розпочала свою трудову діяльність, в 1983 році їй видано вказану трудову книжку саме із таким ім'ям та по-батькові. В 1983 році влаштувалася на роботу старшим касиром до Степанакертського Спецторгу Міністерства торгівлі Азербайджанської РСР, де їй видано трудову книжку серії [NUMBER]. Після переїзду в 1988 році до України отримала українське громадянство та паспорт в якому її ім'я та по-батькові зазначено українською мовою - [PERSON]. 21 січня 2015 року заявниця звернулася до Управління пенсійного фонду України у Вишгородському районі Київської області для призначення пенсії, однак у цьому їй відмовлено. Підставою для відмови стало також те, що трудова книжка серії [NUMBER] видана не на те ім'я, яке зазначено в паспорті заявниці, що стало підставою для звернення її до суду. Представник заінтересованої особи Управління пенсійного фонду України у Вишгородському районі Київської області в суді поклалася на розсуд суду. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Встановлено, що 30 липня 1979 року на ім'я російською мовою [PERSON], видано паспорт громадянки CРСР серії [NUMBER]. 24 січня 1978 року на ім'я російською мовою [PERSON] видано трудову книжку серії [NUMBER], яку прийнято на роботу на посаду привязальщиці. У вказану трудову книжку в передбаченому порядку внесено виправлення щодо ім'я і по-батькові заявниці, які зазначено як [PERSON]. 06 вересня 1983 року на ім'я російською мовою [PERSON] видано трудову книжку серії [NUMBER], яку прийнято на роботу на посаду старшого касира до Степанакертського Спецторгу Міністерства торгівлі Азербайджанської РСР. 27 січня 1998 року Вишгородським РВ ГУ МВС України на ім'я [PERSON] видано паспорт громадянина України серії [NUMBER] 21 січня 2015 року заявниця звернулася до Управління пенсійного фонду України у Вишгородському районі Київської області для призначення пенсії, однак листом №329/А від 29 травня 2016 року у цьому їй відмовлено у зв'язку з тим, що трудова книжка серії [NUMBER] видана не на те ім'я, яке зазначено в паспорті заявниці. Зазначене перешкоджає заявниці оформити пенсію у встановленому Законом порядку. Згідно ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних житлових, земельних, сімейних, трудових правовідносин. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені у документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно ч. 1 ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. При вирішенні цієї справи суд зазначає, що інколи трапляються випадки, коли громадяни не можуть використовувати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім'я, по батькові, місце чи час народження не відповідають записам у паспорті чи свідоцтві про народження або в інших документах, які хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права. Коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Для порушення в судах справ про встановлення належності правовстановлюючих документів необхідно подавати заяву з доказами того, що цей документ належить заявнику і що організація, яка його видала, не може внести до нього відповідні виправлення. У цих справах суд встановлює належність особі правовстановлюючих документів, а не тотожність прізвища, імені, по батькові, неоднаково названих у різних документах, неприсвоєння чи залишення одного з них. Зі справи встановлено, що організація, яка в 1983 року видала заявниці трудову книжку не може внести до неї виправлення (Степанакертський Спецторг Міністерства торгівлі Азербайджанської РСР). При цьому одного тільки цього факту достатньо для виникнення в особи права на звернення до суду для підтвердження відповідного юридичного факту. За змістом вказаних вимог законодавства, посилання на певний існуючий порядок внесення виправлень у документи іншими організаціями не може бути підставою для відмови у встановленні юридичного факту, що має значення для виникнення в особи юридичного права на оформлення пенсії. З досліджених у суді доказів встановлено, що трудова книжка серії серії [NUMBER] дійсно належить [PERSON], і ці обставини сумнівів у суду не викликають. За таких обставин, суд вважає доведеним юридичний факт належності заявниці згаданого правовстановлюючого документа, що має значення для здійснення нею своїх прав, а тому заява про його встановлення підлягає задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: approved