Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-16 00:00:00

Заявниця звернулася до суду з заявою, в котрій зазначила, що [INFO] помер [PERSON], який з 01 березня 1975 року по день смерті перебував у шлюбних відносинах з її матір'ю - [PERSON]. З 1996 року заявниця постійно проживала із [PERSON] за адресою [ADDRESS], без реєстрації, та була пов'язана спільним побутом із спадкодавцем. 12 серпня 2008 року [PERSON] було складено заповіт, посвідчений Виконавчим комітетом Козачо-Лопанської селищної ради Дергачівського району Харківської області та зареєстрований у реєстрі за №466, відповідно до якого він заповів [PERSON] земельну ділянку площею 9,6576 га, розташовану на території Козачо-Лопанській селищній раді Дергачівського району Харківської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала йому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER]. У період з 28 лютого 2008 року по 25 вересня 2012 року у паспорті заявниці відсутня відмітка про місце реєстрації, однак на час відкриття спадщини, а саме [INFO], вона постійно проживала разом із спадкодавцем, [PERSON], за адресою [ADDRESS], а тому, оскільки не заявляла відмову від прийняття спадщини, вважає себе такою, що прийняла спадщину в строки, встановлені діючим законодавством України. З метою оформлення спадкових прав на земельну ділянку після смерті [PERSON], посилаючись на ст. 1268 ЦК України, заявниця просить суд встановити той факт, що вона з 1996 року постійно проживала за адресою [ADDRESS], разом із [PERSON] до дня його смерті - [INFO]. В судове засідання заявниця та її представник з'явилися, заяву підтримали у повному обсязі, посилаючись на наведені в ній підстави. Представник заінтересованої особи - Територіальної громади в особі Казачо-Лопанської селищної ради Дергачівського району Харківської області в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляд у справи повідомлені належним чином, причини неявки суду невідомі. Суд, вислухавши думку заявниці та її представника, показання свідків, перевіривши матеріали справи і оцінивши надані докази, вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку [NUMBER] [PERSON] належить земельна ділянка площею 9,6576 га, розташована на території Козачо-Лопанській селищній раді Дергачівського району Харківської області з цільовим використанням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 12.08.2008 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений Виконавчим комітетом Козачо-Лопанської селищної ради Дергачівського району Харківської області та зареєстрований у реєстрі за №466, відповідно до якого він заповів [PERSON] вищезазначену земельну ділянку площею 9,6576 га, розташовану на території Козачо-Лопанській селищній раді Дергачівського району Харківської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала йому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER]. Згідно свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 24.01.2012 року [PERSON] помер [INFO]. Таким чином після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки площею 9,6576 га, розташованої на території Козачо-Лопанській селищній раді Дергачівського району Харківської області, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала померлому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER]. Як вбачається з витягу зі Спадкового реєстру №34131574 від 30.05.2013 року, спадкові справи після смерті [PERSON], померлого [INFO], не заводилися, на їх підставі свідоцтва про право на спадщину не видавалися. Згідно з правилами ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини слід вважати день смерті особи, зазначений у свідоцтві про смерть, виданому відповідним державним органом реєстрації актів цивільного стану. Місцем відкриття спадщини, як зазначено у ст. 1221 ЦК України є останнє місце проживання спадкодавця. За змістом норм статей 1268 - 1269 ЦК порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та від особливостей правового статусу спадкоємця як малолітньої, неповнолітньої, недієздатної особи або ж особи, цивільна дієздатність якої обмежена. Так, відповідно до частин 3, 4 ст. 1268 ЦК спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків відмови від спадщини у встановленому законодавством України порядку. Зазначені особи вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків їхньої відмови від спадщини, а щодо малолітніх та недієздатних осіб - відмови, здійсненої від їхнього імені батьками (усиновлювачами), опікуном із дозволу органу опіки та піклування (встановлених частинами 2 - 4 ст. 1273 ЦК). Як вбачається з паспорту [NUMBER], виданим 23.03.2001 року Київським МВРВ ХМУ УМВС України в Харківській області, [PERSON], [INFO], з 25.09.2012 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Заявниця [PERSON] в своїй заяві зазначила, що на час відкриття спадщини, а саме [INFO], вона постійно проживала разом із спадкодавцем, [PERSON], за адресою [ADDRESS], не заявляла відмову від прийняття спадщини, тобто прийняла спадщину в строки, встановлені діючим законодавством України. Відповідно до ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. П. 9 листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, факту прийняття спадщини відповідно до ст. 549 ЦК. Місцем проживання фізичної особи, відповідно до ч. 1 ст. 29 Цивільного кодексу України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Як звернено увагу у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. Заяви про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини в порядку окремого провадження підлягають задоволенню судом, якщо у паспорті спадкоємця відсутня відмітка про місце реєстрації особи. У період з 28 лютого 2008 року по 25 вересня 2012 року у паспорті заявниці відсутня відмітка про місце реєстрації. В якості доказів факту постійного проживання разом зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини [PERSON] посилається на свідчення свідків [PERSON] та [PERSON], які вони дали у судовому засіданні. Так, свідок [PERSON], який зазначив, що тривалий час знаходиться у дружніх стосунках з заявницею, підтвердив у судовому засіданні спільне проживання [PERSON] з 1995 року по день смерті [INFO] разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Разом з тим, свідок [PERSON] у судовому засіданні зазначила, що знаходиться з заявницею в дружніх стосунках з 6 років, разом навчалися у школі, [PERSON] мешкає за адресою: [ADDRESS], з 1974 року. Однак до показів цих свідків суд відноситься критично, приймаючи до уваги те, що ці особи тривалий час знаходяться у дружніх стосунках з заявницею, а крім того, наявні значні протиріччя в показах [PERSON] та самої заявниці стосовно року, з якого остання мешкає за адресою: [ADDRESS], з 1974 року. Таким чином, доказів на підтвердження факту спільного проживання з спадкодавцем на день його смерті у вигляді свідчень об'єктивних та неупереджених свідків заявницею не надано. Суд відзначає також і той факт, що [PERSON] отримала свій паспорт ([NUMBER]) 23.03.2001 року Київським МВРВ ХМУ УМВС України в Харківській області, з 31.10.1989 року по 28.02.2008 року була зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. За адресою: [ADDRESS], вона зареєструвалася 25.09.2012 року - вже після смерті спадкодавця [PERSON] Крім того, по досягненню 45-річного віку з метою вклеювання у встановленому порядку фотокартки у паспорт [PERSON] зверталася у Київський МВРВ ХМУ УМВС України в Харківській області, що підтверджується відміткою від 14.09.2012 року у її паспорті на аркушах 5 та 6, хоча, як вона стверджує, ще з 1995 року мешкала у Ленінському районі м. Харкова разом з спадкодавцем [PERSON] Інших доказів заявницею не надано. У відповідності з ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 ЦПК України). Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За змістом ч.4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, сукупність проаналізованих та досліджених в судовому засіданні доказів дає можливість суду зробити висновок про те, що [PERSON] не надано належних та достатніх доказів на підтвердження викладених у заяві фактів, тому відсутні підстави для задоволення її заяви. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed