Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-31 00:00:00

Заявниця звернулась до суду з заявою, в якій просить визнати її доньку [PERSON] недієздатною, посилаючись на те, що вона знаходиться на диспансерному обліку у лікаря психіатра через психічне захворювання: шизоафективний розлад, змішаний тип. [PERSON], через психічне захворювання не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Заявниця у судове засідання не з'явилась, справу просила розглядати за її відсутності, заявлені вимоги підтримала, про що надала письмову заяву. Представникзаінтересованої особи надала письмові заперечення проти заяви, в якій просить відмовити у задоволенні заявлених вимог. Суд, дослідивши письмові докази, вважає заяву такою, що не підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], [INFO].н., страждає на хронічний стійкий психічний розлад - шизоафективний розлад, змішаний тип, у зв'язку з цим не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, що підтверджується висновком судово-психіатричного експерта №153 від 09.08.2017 р. (а.с.38-42). Відповідно до ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Разом з цим, [PERSON] є інвалідом II групи, у зв'язку з чим отримує пенсію. Під цивільною дієздатністю фізичної особи розуміється здатність такої особи своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання (ст.30 ЦК України). Необхідність судового порядку визнання громадянина недієздатним обумовлюється істотною зміною правового становища громадянина, який позбавляється можливості самостійно здійснювати свої права і обов'язки. Судова процедура покликана гарантувати правомірність правообмежень. які вживаються до громадянина, особливо якщо судовий розгляд ініційовано особами, що претендують на роль опікунів. Частиною 3 ст. 297 ЦПК України визначено, що у заяві про визнання фізичної особи недієздатною мають бути викладені обставини, що свідчать про хронічний, стійкий психічний розлад, внаслідок чого особа не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. У заяві [PERSON], яка надана суду, не наведено достатніх обставин, підтверджуючих те, що психічний стан [PERSON] є загрожуючим настільки, що існує потреба у визнанні її недієздатною. У рекомендації Парламентської Асамблеї Ради Європи від 08 жовтня 1977 року 818 (1977) «Про положення психічно хворих», рекомендаціях Комітету міністрів Ради Європи від 22 лютого 1983 року К (83) 2 «Щодо правового захисту осіб, що страждають психічними розладами, примусово утримуються як пацієнти», від 23 лютого 1999 р. К (99) 4 «Про принципи, що стосуються правового захисту недієздатних дорослих», від 24 лютого 2004 року Кес (2004) 10 «Щодо захисту прав людини і гідності осіб з психічним розладом» передбачається, що особи з психічними розладами повинні мати можливість здійснювати свої права, а обмеження їх прав допускаються лише відповідно до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і не можуть ґрунтуватися на одному лише факті наявності у особи психічного захворювання. Державам членам Ради Європи пропонується в законодавчому регулюванні передбачити, що судове рішення не може ухвалюватися на підставі одного лише медичного висновку. Визнання [PERSON] недієздатною, буде мати наслідком позбавлення її права своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання, особисто отримувати будь які кошти, необхідні для існування та позбавить можливості отримувати призначену їй пенсію по інвалідності. За відсутності опікуна та неможливості здійснення таких функцій органом опіки та піклування, рішення суду позбавить [PERSON] засобів до існування чим завдасть суттєвої шкоди її інтересам. З метою забезпечення прав та інтересів [PERSON], суд приходить висновку, що у задоволенні заяви про визнання [PERSON] недієздатною повинно бути відмовлено. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 32, 39, 40 ЦК України,

Outcome: dismissed