Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-27 00:00:00

Заявниця звернулася до суду з даною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що вона 07.06.1990 року придбала 22/100 частини житлового будинку, що підтверджується нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу. 01.08.1990 року заявниця зареєструвала своє право власності на придбану частину будинку в Тульчинському МБТІ, однак при оформленні договору купівлі-продажу було допущено помилку в написанні прізвища і замість правильного, яке зазначено в паспорті «Онофрійчук» помилково вказане «Онофрейчук». На даний момент, заявниця має необхідність здійснити відчуження будинку, але не може зробити це через допущену в договорі купівлі-продажу помилку, а тому звернулася до суду з даною заявою. Просить суд встановити факт належності їй договору купівлі-продажу в якому її прізвище помилково вказане як «Онофрейчук» замість правильного «Онофрійчук». Заявниця в судове засідання не з'явилася, надавши суду заяву, що на задоволенні заяви наполягає, просить справу розглядати за її відсутності заяву підтримує. Представник зацікавленої особи, Тульчинської державної нотаріальної контори, в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, відомостей про причину своєї неявки суду не надав. Дослідивши матеріали справи, суд встановив: Згідно з копією паспорту заявниця записана як [PERSON] (а.с.4). Також в копії довідки про присвоєння ідентифікаційного номера і в копії свідоцтва про шлюб прізвище заявниці зазначено як «Онофрійчук» (а.с.5,6). Відповідно до копії договору купівлі-продажу від 07.06.1990 року прізвище заявниці значиться як «Онофрейчук», замість «Онофрійчук», яке записане в усіх інших представлених копіях документів (а.7,8). На підставі ст. 256 п.6 ЦПК України, суд вправі встановити факт належності правовстановлюючих документів особі, прізвище , ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям , по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи , зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих доказів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, аналізуючи вище викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку, що заява [PERSON] підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України судовий збір сплачений заявницею підлягає зарахуванню в прибуток держави.

Outcome: approved