Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-05 00:00:00

Заявниця звернулась до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя із вказаною заявою, посилаючись на те, що [PERSON] , будучи колишнім чоловіком [PERSON] , проживає разом із заявницею у її квартирі по [ADDRESS] , систематично вчиняючи над нею фізичне та психологічне насильство, що виражається у висловлюванні нецензурною лайкою, образах, приниженні гідності заявниці, погрозах зашкодити її стану здоров`я. Додавала, що останній зловживає алкогольними напоями. Внаслідок вчинення над заявницею вказаних дій з боку [PERSON] , вона зверталась до поліції, представниками якої було складено адміністративний протокол за ст. 173-2 КУпАП. Оскільки домашнє насильство вчиняється [PERSON] систематично, то заявниця вважає, що таке насильство відносно неї повториться. Вважаючи себе жертвою домашнього насильства, просила суд видати обмежувальний припис строком на 6 місяців у вигляді заборони [PERSON] перебувати в місці проживання заявниці, наближатись до місця її проживання та роботи, заборонити йому вести листування, телефонні переговори або контактувати із заявницею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. У судовому засіданні [PERSON] , повністю підтримуючи заявлені нею вимоги, вказувала суду, що вона не спілкується із [PERSON] , хоча вони разом мешкають у кв [ADDRESS] [ADDRESS] , бо мешкають у різних кімнатах такої двокімнатної квартири. Зазначала, що [PERSON] працює неофіційно водієм та має багато друзів, які можуть в разі необхідності його у себе прихистити на час дії обмежувального припису суду. Додавала, що мирним шляхом вирішити конфлікту ситуацію із [PERSON] їй не вдається, тому вона змушена відвідувати психолога. Так наприкінці червня 2020 року відношення [PERSON] до неї настільки погіршилось, що вона була змушена декілька разів викликати поліцію, яка складала адміністративні протоколи за фактом домашнього насильства по відношенню до неї. Останнім часом ситуація погіршилась через зловживання спиртними напоями [PERSON] . Зазначала, що після червня 2020 року [PERSON] продовжує пригнічувати заявника, ображати та погрожувати, через що вона змушена за своїм захистом звернутись до суду. Просила суд задовольнити заяву. [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, до суду не з`явився за невідомих суду причин. Відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликається до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. За ч. 1 ст. 350-5 ЦПК неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. На підставі перелічених норм, враховуючи завчасне розміщення на офіційному веб-сайті судової влади виклику Скок В. В., суд розглянув справу за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що подана заява підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що заявниця перебувала з 11 листопада 2011 року у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , актовий запис № 871, який було розірвано на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 7 грудня 2018 року, яке набуло чинності 8 січня 2019 року (а. с. 7). При цьому за паспортними даними заявника та посвідки на постійне проживання заінтересованої особи вбачається, що [PERSON] , яка також на підставі відповідної довідки працює сестрою-господаркою в КНП ММР «Маріупольська міська лікарня № 4 ім. І. К. Мацука», зареєстрована в [ADDRESS] разом із [PERSON] , який є громадянином РФ, будучи зареєстрованим в м. Пролетарськ Ростовської області, РФ (а. с. 3-5). Також відповідно до витягу про державну реєстрацію прав від 9 вересня 2011 року МКП «Маріупольське бюро технічної інвентаризації» Преждецька О. В [PERSON] з 8 вересня 2011 року є власницею на підставі договору купівлі-продажу кв. [ADDRESS] (а. с. 8). Натомість на підставі інформації Лівобережного ВП ЦВП ГУ НП в Донецькій області від 23 червня 2020 року за зверненням заявниці відносно [PERSON] було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 173-2 КУпАП (а. с. 6). Згідно ж із постановою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 13 липня 2020 року, яка набула чинності 23 липня 2020 року [PERSON] було притягнуто до відповідальності за ст. 173-2 ч. 1 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 170 грн. за вчинення ним домашнього насильства відносно [PERSON] , що виразилось у завданні шкоди психологічному здоров`ю останньої шляхом висловлювання на її адресу образ та погроз, що сталось у приміщенні кв [ADDRESS] [ADDRESS] (а. с. 15). Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно із п. 3, 4, 6, 8, 14, 17 ч. 1 ст.\~1\~Закону України\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.\~24\~Закону України\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За п. 7 ч. 1 ст.\~1\~Закону України\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з ч. 3 ст.\~26\~Закону України «Про\~запобігання та\~протидію домашньому\~насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. За п.\~9\~ч.\~1\~ст.\~1\~Закону України «Про\~запобігання та\~протидію домашньому\~насильству» оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи. Зважаючи на наведені правила Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. На підставі викладеного та встановлених обставин справи суд дійшов висновку, що під час спільного проживання [PERSON] та [PERSON] виникають конфліктні ситуації, в ході яких заявниця потерпає від психологічного насильства з боку свого колишнього чоловіка. Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. За ч. 6 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашнього насильству», обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. У постанові Верховного Суду від 5 вересня 2019 року по справі № 756/3859/19 зроблено висновок, що обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених зазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. З огляду на наявні у справі письмові докази суд вважає, що заявницею в процесі розгляду справи доведено існування загрози вчинення [PERSON] протиправних дій відносно неї у майбутньому. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 4 липня 2019 року по справі № 638/17813/18. Отже, з метою уникнення у майбутньому домашнього насильства у будь-якому прояві судом зроблено висновок про наявність підстав для покладення заборон на [PERSON] протягом 1 місяця за допомогою обмежувального припису. На підставі переліченого, суд вважає, що з наданих заявником доказів доводи [PERSON] знайшли своє підтвердження, проте її заява підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного вмотивування. За ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантовано, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно із ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Тлумачення наведених норм дає підстави для висновку, що тимчасове обмеження права кривдника користування житлом з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису у порядку, визначеному законом, є легітимним заходом втручання у права та свободи такої особи. При вирішенні питання щодо застосуванні такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи. У наявній справі суд, на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків), зробив висновок, що існує високий рівень вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи. Тому суд дійшов висновку про можливість задоволення вимог заявниці щодо видачі обмежувального припису у вигляді заходів тимчасового обмеження прав\~ [PERSON] щодо права на користування кв [ADDRESS] [ADDRESS] , де зареєстрований та мешкає зацікавлена особа, бо в такому випадку будуть дотримані гарантії [PERSON] на спеціальні засоби правового захисту, передбачені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». За таких обставин суд, враховуючи принцип пропорційності, відповідність вимог заявниці щодо застосування заходів тимчасового обмеження прав кривдника, вважає, що вимоги [PERSON] про видачу обмежувального припису у вигляді заходів тимчасового обмеження прав щодо заборони [PERSON] перебувати у місці проживання заявниці, тобто в кв [ADDRESS] [ADDRESS] , а також заборони йому наближатися на визначену відстань до 500 м. до місця такого проживання заявниці, підлягають задоволенню. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 28 квітня 2020 року по справі № 754/11171/19. Отже, суд вважає справедливим встановити тривалістю 1 місяць обмеження [PERSON] щодо заборони перебувати в місці проживання [PERSON] [ADDRESS] та заборони наближатися на відстань ближче ніж 500 метрів до такого місця проживання [PERSON] . В частині ж прохання заявниці заборонити [PERSON] наближатися на відстань ближче ніж 500 метрів до місця роботи заявниці в КНП ММР «Маріупольська міська лікарня № 4 ім. І.К. Мацука», то суд зазначає, що жодних доказів протиправної поведінки [PERSON] по відношенню заявниці за місцем роботи останньої суду не було надано, тому в цій частині суд вважає заявлені вимоги недоведеними. Також через недоведеність суд відхиляє вимоги [PERSON] щодо заборони [PERSON] вести із нею листування, телефонні переговори, а також переслідувати або контактувати із заявницею через інші засоби зв`язку особисто та через третіх осіб, оскільки доказів наявності протиправних дій зацікавленої особи по відношенню до [PERSON] за допомогою даних засобів матеріали справи не містять. Відповідно до ч. 2 ст. 350-8 ЦПК про видачу або продовження обмежувального припису суд не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення повідомляє уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявника для взяття особи, стосовно якої видано або продовжено обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також районні, районні у містах Києві і Севастополі державні адміністрації та виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад за місцем проживання (перебування) заявника.

Outcome: partial