Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-09 00:00:00

Заявниця звернулася в суд з заявою, в якій вказала, що [INFO] в м. Донецьк помер [PERSON] , [INFO] . Померлий є батьком [PERSON] , [INFO] . Матір`ю малолітнього [PERSON] є заявниці [PERSON] . Заявниця зазначає, що вона не є родичем померлого [PERSON] , тобто особою, яка має право звернення до суду із заявою про встановлення факту смерті, але із такою заявою має право звернутися син померлого [PERSON] , а оскільки зазначена особа є малолітньою її інтереси представляє [PERSON] . Заявниця [PERSON] має наміри відвідати разом із своєю малолітньою дитиною [PERSON] своїх родичів в с. Охримівка Якимівського району Запорізької області, але повернутися у зворотному напрямку до свого місця проживання в м.Донецьку, заявниця не зможе оскільки у неї відсутнє свідоцтво про смерть батька її дитини, яке б було видане на законних підставах та уповноваженим на те органом. Просить встановити факт смерті [PERSON] , [INFO] , який народився в м. Донецьк, Україна, громадянина України, місце реєстрації померлої особи - [ADDRESS] України, місце смерті - м. Донецьк, України, дата смерті - [INFO] . В судовому засіданні заявниця підтримав заяву, просить її задовольнити, пояснила, що встановлення факту смерті батька її сина на окупованій території необхідно їй перевезення свого сина до с. Охрімівки Запорізької області. В судове засідання представник Якимівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області не з`явився, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце судового розгляду. Заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не надав. Відповідно до ст.317 ч.2ЦПК України суд розглядає заяву про встановлення факту смерті невідкладно після її надходження до суду. Розглянувши матеріали справи, вислухавши заявника, суд вважає, що заява законна, обґрунтована та підлягає задоволенню з наступних підстав: В судовому засіданні встановлено, що [INFO] в м. Донецьк помер [PERSON] , [INFO] , уродженець м. Донецьк, що підтверджується свідоцтвом про смерть [PERSON] [NUMBER] від 26.04.2017 року, актовий запис № 713. Заявниця в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] помер [INFO] в м. Донецьк, який є окупованою територією. Отримати свідоцтво про його смерть в органах РАЦС на не окупованих територіях вона не має можливості. Встановлення факту смерті [PERSON] необхідно заявниці для вивезення малолітнього сина [PERSON] з м. Донецька до Запорізької області. Враховуючи, що вказані вище документи складені не на офіційному бланку свідоцтва про смерть, який встановлено як єдиний зразок на території України, та не може бути прийнятий органом державної реєстрації актів цивільного стану у якості підтвердження факту смерті [PERSON] , отримати свідоцтво про смерть на бланку українського зразка заявник у період тимчасової окупації частини території України очевидно не може, необхідно застосувати інші механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту прав, свобод і законних інтересів заявника. Відповідно до п.8 ч.1 ст.315ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р.,заяви про встановлення факту смерті особи в певний час (п.7 ст.273 ЦПК України) приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. При цьому слід мати на увазі, що встановлення з зазначених підстав факту смерті відрізняється від встановлення факту реєстрації смерті (яке провадиться на підставі п.4 ст.273ЦПК і полягає у з`ясуванні, насамперед, обставин не самої події смерті, а її реєстрації в органах реєстрації актів громадянського стану) та від оголошення особи померлою, яке провадиться за правилами глави 35 ЦПК. В свою чергу, вимогами частини ч.1 статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі:1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Відповідно до пп.1 п.5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених Наказом МЮУ18.10.2000№ 52/5 (у редакції наказу МЮУ 24.12.2010 № 3307/5) (далі - Правила) передбачено, що підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть); б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - фельдшерська довідка про смерть); в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою;ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Відповідно до розяснень п.18 Постанови Пленуму ВСУ №5від 31.03.1995року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (із змінами,внесеними згідно з постановою Пленуму ВСУ № 15 (v0015700-98) від 25.05.98) передбачено, що рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Згідно зі ст.18 ЦПК України, рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для органів, які реєструють такі факти або оформляють права, що виникають у зв`язку із встановленим судом фактом. Законом України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» частину першу статті 5 Закону України «Про судовий збір» доповнено пунктом 21, що передбачає звільнення від сплати судового збору заявників у справах за заявами про встановлення фактів, що мають юридичне значення, поданих у зв`язку із збройною агресією, збройним конфліктом, тимчасовою окупацією території України, надзвичайними ситуаціями природного чи техногенного характеру, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно. Факт реєстрації смерті відповідно до статті 317 Цивільного процесуального кодексу України є таким, що має юридичне значення і поданий у зв`язку з тимчасовою окупацією частини Донецької та Луганської областей.

Outcome: approved