Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-15 00:00:00

Заявниця, починаючи з 25 листопада 1951 року, перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], [INFO], проживали разом за адресою Луганська область, м.Гірське, вул..Радянська, буд. 41. 26 лютого 2015 року приблизно о 16-30 год. [PERSON] пішов із дому і до теперішнього часу не повернувся, у звязку з чим в дійсний час немає ніяких відомостей про долю [PERSON] та про його вірогідне місце перебування. Посилаючись на вище зазначені обставини, заявниця в поданій заяві просить суд визнати [PERSON] безвісно відсутнім, так як встановлення цього факту їй потрібно для переоформлення пенсії. Справу просила розглянути без її участі. Представник зацікавленої особи Гірської міської ради Луганської області надав заяву про розгляд справи у відсутність представника, проти позовних вимог не заперечує. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає необхідним заяву задовольнити в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою у складі одного судді і двох народних засідателів. 30 вересня 2016 року набрали чинності закони України «Про внесення змін до Конституції України ( щодо правосуддя) та «Про судоустрій і статус суддів», якими не передбачено інституту народних засідателів, а закріплено, що справи у судах розглядаються суддею одноособово. Натомість положення ЦПК України передбачають необхідність розгляду справ за участю народних засідателів. Тобто з 30 вересня 2016 року створилась прогалина у законодавстві, що призвело до блокування правосуддя через неможливість розгляду цивільних справ щодо обмеження цивільної дієздатності фізичної особи; визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи; визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою; надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку; примусової госпіталізації до протитуберкульозного закладу. Як зазначено в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 21 від 31 жовтня 2016 року, згідно з п.1 розділу 15 «Перехідні положення» Конституції України закони та інші нормативні акти, прийняті до набуття чинності цією Конституцією, є чинними в частині, що не суперечать Конституції України. Це саме стосується і набуття чинності законом про внесення змін до Конституції України. Таким чином, положення частини 2 статті 18 та ч.4 ст. 234 ЦПК України фактично втратили чинність після набуття чинності вказаним Законом № 1401-VIII, як такі, що ґрунтуються на положеннях чинної Конституції, у звязку з чим не можуть бути предметом розгляду Конституційного Суду України. Тому справа розглядається суддею одноособово. Так, згідно ст.10 п.3 та ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. Із наданих заявницею письмових доказів (а.с.3-10) судом встановлено, що заявниця починаючи з 25 листопада 1951 року, дійсно перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], [INFO], мешкаючи разом в будинку № 41 по вул. Радянська в м. Гірське Луганської області. 26 лютого 2015 року [PERSON] пішов з дому, після чого додому не повертався жодного разу, у звязку з чим в дійсний час немає ніяких відомостей про долю [PERSON] та про його вірогідне місце перебування. Крім того, вжитими заявником заходами місце знаходження [PERSON] встановити не виявилось можливим (а.с.5). На підставі викладеного, ст.43 ЦК України,

Outcome: approved