Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-17 00:00:00

Заявниця звернулась до суду з вищевказаною заявою, посилаючись на те, що вона є матірю [PERSON], [INFO], який 31 січня 2017 року помер від набряку легенів на тимчасово окупованій території України - на території міста Севастополь АР Крим. У липні 2017 року вона звернулась до Інгулецького районний у місті [PERSON] відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області з заявою про видачу свідоцтва про смерть сина, але 11 липня 2017 року отримала відповідь про відмовлено у видачі свідоцтва про смерть сина, оскільки наданий нею документ (медична довідка про смерть) не відповідає формі визначеної наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08 серпня 2006 року №545. Встановлення факту смерті сина їй необхідно для того, щоб отримати свідоцтво про смерть відповідного зразку для зняття його з реєстраційного обліку в квартирі [ADDRESS]. Просить постановити рішення, яким встановити факт смерті її сина [PERSON], [INFO], уродженця [INFO], який помер 31 січня 2017 року в місті Севастополь Автономної Республіки Крим, Україна. Заявник [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду заяви повідомлена. Надала заяву про розгляд справи за її відсутності, заявлені вимоги підтримала у повному обсязі. Належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи представник заінтересованої особи в судове засідання не з'явився, клопотань не надходило. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін по справі. Суд, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з урахуванням того, що відповідно до ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] помер 31 січня 2017 року у м. Севастополь Автономної Республіки Крим, Україна, що слідує з довідки про смерть №159 від 04 лютого 2017 року та документа про смерть неналежного зразка (а.с.6,10). Відповідно до ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до п.5 ч.2 ст.234 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до вимог п.8 ч.1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. У судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ст. 256 ЦПК України). Статтею 257-1 ЦПК України встановлено, що заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Пунктом 18 Постанови від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»Пленум Верховного Суду України надав роз'яснення про те, що рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей», постанови Верховної Ради України від 17.03.2015 року «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» та постанови Верховної Ради України від 17.03.2015 року «Про визначення окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, в яких запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування» м. Донецьк визнано тимчасово окупованою територією. Відповідно до ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01 липня 2010 року № 2398-VI державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Згідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Відповідно до ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Інгулецьким районним у місті [PERSON] відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 11 липня 2017 року [PERSON] було відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті [PERSON], оскільки заявником для підтвердження факту її смерті пред'явлено документ, форма якого не відповідає формі визначеній наказом Міністерства охорони здоров'я від 08 серпня 2006 року №545 (а.с.8). Тобто орган реєстрації обґрунтовано прийшов до висновку про те, що документи, представлені заявником для підтвердження факту смерті [PERSON], який помер 31 січня 2017 року на тимчасово окупованій території України, не створюють правових наслідків. Однак, факт смерті [PERSON], саме 31 січня 2017 року в в місті Севастополь Автономної Республіки Крим, Україна знайшов підтвердження в судовому засіданні наданими заявником та дослідженими у судовому засіданні доказами. Згідно п.13 Постанови Пленуму ВСУ №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов'язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Отже, оскільки заявник не має можливості надати до Інгулецького районного у місті [PERSON] відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області документи, передбачені законодавством України та які необхідні їй для отримання свідоцтва про смерть, суд приходить до висновку, що з метою захисту законних прав та інтересів громадянки України [PERSON] необхідно встановити факт смерті її сина [PERSON], який помер 31 січня 2017 року в місті Севастополь Автономної Республіки Крим, Україна. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про те, що заява обґрунтована та підлягає задоволенню і на підставі п.8 ст.367 ЦПК України допускає негайне виконання рішення у справі про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України.

Outcome: approved