Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-26 00:00:00

Заявниця звернулася до суду з заявою про визнання виконавчого листа №591/4865/15-ц про стягнення з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованості за кредитним договором №10/2005/95262004 від 8 червня 2005 року в сумі 13 354,86 доларів США та пеню в сумі 80 000 грн. Свої вимоги мотивує тим, що нею сплачено всю суму заборгованості. Сторони в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися. Від [PERSON] надійшла заява про те,що боржник [PERSON] сплатив всі кошти в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору, тому не заперечує проти задоволення заяви. Ухвалою від 13 липня 2021 року призначено заяву до розгляду на 27 липня 2021 року. Суд, дослідивши матеріали заяви, вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що рішенням Зарічного районного суду м. Суми №591/4865/15-ц від 16 грудня 2015 року стягнуто з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованості за кредитним договором №10/2005/95262004 від 8 червня 2005 року в сумі 13 354,86 доларів США та пеню в сумі 80 000 грн. На виконання даного рішення 22 липня 2016 року виданий виконавчий лист. Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 19 червня 2018 року, визнано договір поруки від 8 червня 2005 року, укладений між [PERSON] та ВАТ «КБ «Надра» правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра» припиненим (а.с.5-6). Як вбачається з листа ПАТ КБ «Надра» від 26.09.2019 року, 26 вересня 2019 року між ПАТ КБ «Надра» та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги до позичальника за кредитним договором №10/2005/95262004 від 8 червня 2005 року та договорами забезпечення. Згідно розписки, [PERSON] сплачено [PERSON] всю суму заборгованості по кредитному договору №10/2005/95262004 (а.с.3). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. Відповідно до змісту вказаної вище норми ЦПК України, виконавчий лист може бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню лише у випадку: 1) якщо його було видано помилково; 2) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або 3) з інших причин. При цьому словосполучення «або з інших причин» стосується саме припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню. Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань, переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання. Таким чином, закон передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом, проте наявними є обставини, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом. Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (відсутність у боржника обов`язку), зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо. Перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом ст.432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права. У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження. Такі висновки містяться у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі №2-4671/11. Оскільки, у заявника відсутні будь-які зобов`язання перед кредитором, у зв`язку з припиненням договору поруки відносно неї, а боржником [PERSON] погашену всю суму заборгованості, виконавчий лист 591/4865/15-ц необхідно визнати таким, що не підлягає виконанню.

Outcome: approved