Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-28 00:00:00

Заявниця [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту смерті особи. В обґрунтування своєї заяви вказала, що вона, згідно договору довічного утримання від 08.07.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу, доглядала [PERSON], [INFO]. Згідно цього договору, та заповіту, укладеного [PERSON] 17.02.2015 року приватним нотаріусом Красноармійського нотаріального округу, після смерті [PERSON] все майно, яке належало їй на день смерті буде власністю [PERSON] Крім того, [PERSON] 22.10.2015 року склала довіреність у приватного нотаріуса Краматорського міського нотаріального округу Донецької області, згідно якої уповноважила [PERSON] представляти її інтереси у відносинах з відповідними органами державної влади та управління, поштовими відділеннями, установами банку, фондами, організаціями, тощо. [PERSON] проходила лікування в Центральній міській клінічній лікарні №16 м.Донецька з діагнозом: крипто генний цироз печінки, декомпенцация, набрячно-асцитичний синдром, асцит. Лівостороння нижнедолева пневмонія. [INFO] [PERSON] внаслідок хронічної серцево-судинної недостатності померла в себе вдома за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою про причину смерті та свідоцтвом про смерть ДНР. 20.02.2017 року при зверненні до Покровського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області з проханням видати свідоцтва про смерть, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про смерть [PERSON], так як свідоцтво про смерть ДНР не відповідає вимогам українського законодавства. Рішення суду потрібно їй для отримання свідоцтва про смерть. Просить встановити факт смерті [PERSON], яка померла [INFO] у м.Донецьку. В судове засідання заявниця не з»явилася, надала письмову заяву, в якій просять справу слухати без її участі. В судове засідання представник заінтересованої особи: Покровського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області не з'явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, надали заяву про розгляд справи у відсутності представника заінтересованої особи. Суд, з»ясувавши обставини справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Судом встановлено, згідно договору довічного утримання від 08.07.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Деркачем О.О., що заявниця [PERSON] доглядала [PERSON] (копія договору в матеріалах справи). Згідно цього договору, та заповіту, укладеного [PERSON] 17.02.2015 року приватним нотаріусом Красноармійського нотаріального округу Дух І.О., після смерті [PERSON] все майно, яке належало їй на день смерті буде власністю [PERSON] Згідно довідки Абонентської служби для довідок Комунального підприємства «Управляючої компанії Будьонівського району міста Донецька» від 01.03.2017 року [PERSON],1933 року народження, була зареєстрована за адресою: [ADDRESS], де проживала з 12.07.1983 року по день смерті-[INFO]. На день смерті була зареєстрована та проживала одна. Згідно паспорту громадянина України на ім»я [PERSON], [INFO], зазначена її реєстрація за адресою: [ADDRESS]. Згідно копії паспорту на ім»я [PERSON], [INFO], уродженки м.Донецьк, зазначена її реєстрація за адресою: [ADDRESS]. Згідно виписки з медичної карти [PERSON], яка мешкає [ADDRESS], проходила лікування в стаціонарі ЦПМСП №1 з 26.10.2015 року по 10.11.2015 року з діагнозом: крипто генний цироз печінки, декомпенцация, набрячно-асцитичний синдром, асцит. Лівостороння нижньодольова пневмонія. Згідно довідки про причину смерті за №8 від [INFO], виданої амбулаторією №4 м.Донецька, [PERSON], у віці 83 років, помер [INFO] у м.Донецьк, Будьонівський район, причина смерті - хронічна серцево-судинна недостатність другої Б ступені. Згідно свідоцтва про смерть [NUMBER] від [INFO], видане Будьонівським відділом ЗАГСу м.Донецька Державної Реєстраційної Палати Міністерства юстиції ДНР, [PERSON], [INFO], уродженка м.Донецьк, померла [INFO] у віці 83 років; місце смерті ДНР Будьонівський район м.Донецьк. Згідно довідки № 1427031095 від 13.07.2016 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи [PERSON] взята на облік управлінням СЗН Покровської міської ради, її фактичне перебування - [ADDRESS], місце реєстрації- [ADDRESS]. Судом досліджені фотографії з місця поховання [PERSON] Згідно відмови Покровського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 20.02.2017 року, вказано, що свідоцтво про смерть [NUMBER] від [INFO], видане Будьонівським відділом ЗАГСу м.Донецька Державної Реєстраційної Палати Міністерства юстиції ДНР, надане для підтвердження факту смерті [PERSON], є документом, форма якого не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 року №545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 року №1150/13024, а тому - у державній реєстрації відмовлено. Відповідно до Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 року № 52/5, у зв»язку з неможливістю виконувати повноваження відділами державної реєстрації актів цивільного стану Автономної Республіки Крим, м. Севастополя та тимчасово окупованих територіях, на території проведення АТО, проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення, анулювання здійснюються відділами державної реєстрації актів цивільного стану за межами цієї території за місцем звернення заявника. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров» я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або оголошення її померлою. Пунктом 1 глави 5 розділу 111 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні,затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 року № 52/5, визначені підстави про смерть (форма 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров»я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 року за № 1150/13024. 2) фельдшерська довідка про смерть форми № 106/1о,затверджена наказом Міністерства охорони здоров»я України від 08.08.2006 року ; 545, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25.10.2006 року за № 1150/13024 ; 3) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть форми № 106-2/о, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров»я України від 08.08.2006 року № 545, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 4) рішенням суду про встановлення факту смерті 5) рішення суду про оголошення особи померлою. Згідно з Інструкцією щодо заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров»я від 08.08.2006 року № 545-а, перший примірник лікарського свідоцтва про смерть видається родичам померлого чи іншим особам, які зобов»язалися поховати померлого, другий примірник лікарського свідоцтва про смерть залишається в закладі охорони здоров»я. Згідно ст. 9 Закону України « Про забезпечення прав і свобод громадян на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові і службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені в порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт, виданий органами та особами, передбаченими частиною другою цієї статті є недійсним і не створює правових наслідків. Встановлення зв»язків та їх посадових осіб з незаконними органами, створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України, виконання міжнародних договорів, згода на обов»язковість яких надана Верховною Радою України, сприяння відновленню в межах тимчасово окупованої території конституційного ладу України. Згідно висновків ЄСПЛ у справах проти Туреччини зокрема, «Loizidou v. Turkey»,«Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republico f Moldova and Russia», «Ila§cu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 213 ЦПК України щодо повного і всебічного з'ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку під час розгляду справ у порядку статті 257-1 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Згідно з п. 1 ст. 234 ЦПК окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до положень п. 5 ч. 2 цієї статті суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Особливий характер справ, які розглядаються в порядку окремого провадження зумовлює певні особливості процесу доказування, зокрема, відсутність змагальності в справі, оскільки сторонами в процесі є лише заявник та заінтересовані особи, активну позицію суду в процесі доказування, який за власним розсудом, з метою всебічного з'ясування обставин справи, може витребувати докази. Так, згідно із частинами 1, 2, 3 ст. 235 ЦПК України під час розгляду справ окремого провадження суд зобов'язаний роз'яснити особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи. З метою з'ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази. Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Відповідно до роз'яснень, наданих в п. п. 1, 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Законом України від 04.02.2016 р. № 990-VIII «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України»Цивільний процесуальний кодекс Українидоповнений ст. 257-1, якою визначені особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України. Цей Закон набув чинності 21.02.2016р. (з дня, наступного за днем його опублікування, опублікований у виданні Урядовий кур'єр 20.02.2016р. № 34). Враховуючи, що встановлення факту смерті породжує юридичні наслідки, тобто від нього залежить виникнення особистих чи майнових прав заявника, зокрема право на спадщину, яка відкрилась після смерті [PERSON] ,чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення такого факту, як за рішенням суду, заявник не має іншої можливості одержати документ, який посвідчує факт смерті, що має юридичне значення, суд приходить до висновку про те, що [PERSON] мала право звернутися до суду за захистом своїх прав, відповідно до ст. 3 ЦПК України. Отже є всі підстави для задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту смерті [PERSON] Враховуючи вищезазначені норми права, обставини справи, зокрема ту обставину, що факт смерті [PERSON], саме [INFO], підтверджений вказаними доказами, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення заяви.

Outcome: approved