Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-06 00:00:00

Заявниця звернулася до суду із заявою про встановлення факту смерті її чоловіка. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вона є дружиною [PERSON], який помер 17 вересня 2017 року в м.\~Сімферополь АР Крим, в звязку з тривалою хворобою. На теперішній час отримати свідоцтво про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, скільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ, що можу бути прийнято відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Встановлення факту смерті необхідно для оформлення соціальної допомоги на дітей. Заявниця в судовому засіданні заяву підтримала та прохала її задовольнити. Заінтересована особа Солонянський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області в судове засідання не з'явилась, листом просили розглянути справу за їх відсутності . Суд, заслухавши заявницю, ознайомившись із заявою, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що заява не підлягає задоволенню, виходячи з такого. Зі змісту ст. 4 ЦПК України вбачається, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорювальних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У відповідності до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи, зокрема, про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Згідно розяснень, що містяться в п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» - заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов'язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. В судовому засіданні встановлено, що згідно копії свідоцтва про одруження серії І-НО №041137 від 26 вересня 1998 року виданого виконкомом Юнокомунарівської міської ради м. Єнакієве Донецької області, заявниця [PERSON], [INFO], є дружиною [PERSON] (а.с.7). Згідно копії свідоцтва про смерть, серія ДНР №073987 від 20 вересня 2017 року виданого адміністрацією міста Юнокомунарівська Донецької Народної Республіки, [PERSON], 23 жовтня 1978 року помер, 17 вересня 2017 року в м. Сімферополь, Республіка Крим, Російської Федерації (а.с.\~8). Відповідно до довідки від 15 травня 2015 року № [NUMBER] про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, [PERSON], постійно проживала за адресою: м.\~Юнокоммунарівськ (Єнакієве), Донецька область, вул. Перова, буд.2 (а.с. 9). Згідно листа Солонянського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області № 132/14.42-42 від 16 лютого 2018 року, заявниці відмовлено у державній реєстрації смерті [PERSON], у звязку з не відповідністю наданих нею документів формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоровя України від 08 серпня 2006 року №545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», зареєстрованими у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року №1150/13024 (а.с. 5). Постановою Верховної Ради України №254-VIII від 17 березня 2015 року «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування. Згідно з ч. 1 Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» та Постанови Верховної Ради України №252-VIII від 17 березня 2015 року (згідно додатку), яка набрала чинності 08 квітня 2015 року до окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» тимчасово запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, належать райони або їх частини, міста, селища і села, що знаходяться на територіях, які розташовані між державним кордоном України з Російською Федерацією, урізом води Азовського моря та лінією, яка визначена додатком до цієї Постанови. Відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях», тимчасово окупованими територіями у Донецькій та Луганській областях на день ухвалення цього Закону визнаються частини території України, в межах яких збройні формування Російської Федерації та окупаційна адміністрація Російської Федерації встановили та здійснюють загальний контроль, а саме: 1) сухопутна територія та її внутрішні води у межах окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей; 2) внутрішні морські води, прилеглі до сухопутної території, визначеної пунктом 1 цієї частини; 3) надра під територіями, визначеними пунктами 1 і 2 цієї частини, та повітряний простір над цими територіями. Межі та перелік районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях, визначаються Президентом України за поданням Міністерства оборони України, підготовленим на основі пропозицій Генерального штабу Збройних Сил України. Діяльність збройних формувань Російської Федерації та окупаційної адміністрації Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що суперечить нормам міжнародного права, є незаконною, а будь-який виданий у звязку з такою діяльністю акт є недійсним і не створює жодних правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження або смерті особи на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, які додаються відповідно до заяви про державну реєстрацію народження особи та заяви про державну реєстрацію смерті особи. Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Згідно ст. 293 ЦПК України, в порядку окремого провадження розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають юридичне значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Як пояснила в судовому засіданні заявниця, їй відомо зі слів її свекрухи, що її чоловік [PERSON] помер 17 вересня 2017 року в м.\~Сімферополь АР Крим, після чого його тіло було доставлено до м. Юнокомунарівськ Донецької області де він був похований. Будь-яких доказів факту смерті чоловіка, окрім копії свідоцтва про смерть виданого адміністрацією м.\~Юнокуманарівськ Донецької Народної республіки в неї немає, також вона не можна повідомити суду свідків, які можуть підтвердити факт смерті її чоловіка. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявниці не знайшли своє підтвердження, оскільки будь-яких допустимих та належних доказів факту смерті [PERSON] суду не надано. Суд враховує положення ст. 2 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» про визнання на території України актів окупаційної адміністрації Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, щодо факту смерті особи на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, але при цьому суд зазначає, що як пояснила заявниця її чоловік начебто помер в м.\~Сімферополь АР Крим, який не відноситься до тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях і тому положення даної норми на даний акт не розповсюджується. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed