Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-19 00:00:00

Заявниця звернулась до суду із заявою, в якій просить встановити факт належності [PERSON] , [INFO] свідоцтва про одруження з [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] , виданого Маяковською сільською радою Абовянського районного виконкому Вірменської РСР 27.12.1974 року та встановити факт родинних відносин [PERSON] з [PERSON] , а саме що [PERSON] , який помер [INFO] є чоловіком [PERSON] , [INFO] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] , з яким вона проживала на день смерті. В обґрунтування заяви посилається на те, що [INFO] у віці 67 років помер її чоловік [PERSON] , [INFO] . З метою отримання одноразової грошової допомоги та пенсії в разі втрати годувальника вона звернулась з відповідною заявою до ГУ Пенсійного Фонду України в Харківській області. Однак при розгляді документів спеціалістами ГУ ПФУ в Харківській області були виявлені розбіжності в зазначенні її метричних даних в свідоцтві про шлюб та в паспорті заявниці. Було встановлено, що в наданому свідоцтві про одруження та складеному на російській мові її ім`я зазначене на « [PERSON] », проте в паспорті громадянина України її ім`я на російській мові зазначене як « [PERSON] ». З цих підстав рішенням від 27.10.2020 року Управлінням застосування пенсійного законодавства ГУ ПФУ в Харківській області їй було відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги та пенсії в разі втрати годувальника. Тому встановлення факту родинних відносин та факту належності їй вказаного документу має для позивача юридичне значення, оскільки безпосередньо породжує юридичні наслідки у вигляді єдиної можливості реалізувати право на отримання допомоги по втраті годувальника та не пов`язано із наступним вирішенням спору про право. В даній ситуації в свідоцтві про одруження допущені помилки у написанні імені заявника, усунення яких є неможливим в позасудовому порядку, оскільки ці документи фактично видані іншою країною і заявник не має змоги звернутися із заявою про внесення до них виправлень. Тому наявними є підстави для встановлення факту, що має юридичне значення. Ухвалою судді від 16.12.2020 року відкрито провадження у справі. В судовому засіданні заявник та її представник заяву підтримали, посилаючись на обставини, викладені у ній. Пояснили, що встановлення зазначених фактів є необхідним для реалізації її права на пенсійне забезпечення. Представник Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області в судове засідання не з`явився, надав до суду клопотання про розгляд справи без його участі. Свідок [PERSON] допитана в судовому засіданні повідомила, що вона є сусідкою заявниці та проживає в квартирі [ADDRESS] . З подружжям [PERSON] та [PERSON] вона знайома з 1988 року, з того часу, як вселились у будинок по [ADDRESS] . Суд, заслухавши пояснення заявника, її представника, свідка, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності та взаємозв`язку, вважає, що заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З матеріалів справи вбачається, що згідно копії свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 25.08.2020 року, [INFO] помер [PERSON] . Згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого Маяковською сільською радою Абовянського районного виконкому Вірменської РСР 27.12.1974 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб та отримали прізвище « [PERSON] ». Як вбачається з вказаного свідоцтва про одруження ім`я заявника на російській мові зазначено як « [PERSON] », однак згідно паспорту громадянина України серії [NUMBER] ім`я заявника на російській мові зазначене як « [PERSON] ». Також згідно копії свідоцтва про народження заявниці серія [NUMBER] , виданого 10.03.1953 року, а також трудової книжки серія [NUMBER] ім`я заявниці зазначене на російській мові як « [PERSON] ». Відповідно до листа агенства РАДС Міністерства юстиції Республіки Вірменія повідомлено, що згідно ст. 9 Закону Республіки Вірменія «Об актах гражданского состояния» повторні свідоцтва не видаються у відношенні записів про розірваний шлюб і про померлого(за виключенням реєстрації смерті), а також у відношенні актових записів, визнаних недійсними. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Встановлення юридичних фактів у порядку окремого провадження сприяє реалізації конституційних прав громадян. Умовами, за наявності яких можливим є звернення до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення є те, що згідно із законом ці факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих немайнових чи майнових прав фізичних осіб; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; встановлення факту потрібне заявникові для конкретної мети. Відповідно до листа ВСУ від 01.01.2012 р. «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в разі, якщо установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, громадяни мають право звернутися до суду. Проте сам по собі факт належності документу не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають з цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Відповідно до п. 6 ч. 1ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Як роз`яснено в п.12 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Досліджені докази вказують на те, що у правовстановлюючому документі, а саме у свідоцтві про укладення шлюбу [NUMBER] , виданого Маяковською сільською радою Абовянського районного виконкому Вірменської РСР 27.12.1974 року, допущено помилку у написанні на російській мові імені заявника [PERSON] , усунення якої є неможливим в позасудовому порядку, тому наявними є підстави для встановлення факту, що має юридичне значення. Встановлення факту належності вказаного документу для заявника має юридичне значення, оскільки наявність такої розбіжності позбавляє її можливості для реалізації її права на пенсійне забезпечення, а відтак суд вважає заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Щодо вимог заяви про встановлення факту родинних відносин між заявницею та її чоловіком [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , суд дійшов висновку про відмову в задоволенні зазначеної вимоги, виходячи з того, що матеріали заяви містять копію свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого Маяковською сільською радою Абовянського районного виконкому Вірменської РСР 27.12.1974 року. Згідно його змісту [PERSON] є чоловіком [PERSON] . Оригінал вказаного свідоцтва знаходиться у заявниці. Отже судом не вбачається додаткових підстав для встановлення даного факту. Враховуючи викладене, на підставі Постанови Пленуму Верховного Суду України від31.03.1995року №5« Про судову практику в справах про встановлення фактів,що мають юридичне значення». У відповідності до вимог ч.7 ст.294 ЦПК України судові витрати не відшкодовуються. На підставі викладеного,

Outcome: partial