Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-30 00:00:00

Заявниця звернулася до суду з вищеназваною заявою, у якій просила встановити факт смерті 24.12.2016 року за адресою: м. Зугрес м. Харцизьк Донецької обл., її матері - [PERSON], яка народилася 12 квітня 1938 року в с. Ханжонкове Макіївського району Донецької області. Заява мотивована тим, що мати заявниці померла на території, яка є тимчасово окупованою, а тому вона позбавлена можливості зареєструвати факт смерті особи іншим чином. У судовому засіданні заявниця заявлені вимоги підтримала в повному обсязі. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, надали заяву про розгляд справи без їх участі. Вислухавши заявницю, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що заяву необхідно задовольнити з огляду на наступне. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України\~суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до листа Добропільського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану актового запису про смерть [PERSON], [INFO], - не виявлено. Відповідно до\~ст. 62 ЦПК України сторони, треті особи та їхні представники за їх згодою можуть бути допитані як свідки про відомі їм обставини, що мають значення для справи. Допитана в судовому засіданні в якості свідка заявниця пояснила, що вона дійсно може підтвердити смерть її матері [PERSON]М, яка померла 24.12.2016 року за адресою: м. Зугрес м. Харцизьк Донецької області. За фактом смерті вона отримала лікарське свідоцтво про смерть, видане Харцизькою центральною міською лікарнею, яка діє на тимчасово окупованій території. Крім того, факт смерті її матері засвідчується довідкою № 45 від 14.11.2017 року виданою державним підприємством «Ритуал» про те, що [PERSON] похоронена на кладовищі № 3 міста Зугрес, сектор № 13, ряд № 16, місце № 3 (а.с.13), фото (а.с.14). Згідно лікарського свідоцтва про смерть №243 від 26.12.2016 р., виданого Харцизькою центральною міською лікарнею, яка діє на тимчасово окупованій території (а.с.8), [PERSON] померла 24.12.2016 року, причина смерті: рак правої легені (а.с.9). Оцінюючи останній документ як доказ у даній справі, суд враховує вимоги міжнародно-правових актів і принципів, адже відповідно до ст. ст.\~3, 8, 9 Конституції України\~в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки», згідно яких, якщо невизнання документів, виданих окупаційною владою, веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян, такі документи повинні визнаватися. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Застосовуючи зазначені міжнародні стандарти до цієї справи, суд приходить до висновку про необхідність врахувати лікарське свідоцтво про смерть, видане медичною установою, що діє на тимчасово окупованій території Донецької області, як доказ, який у сукупності з іншими дослідженими судом доказами підтверджує факт смерті [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: approved