Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-23 00:00:00

Заявниця в судовому засіданні підтримала вимоги, висловлені в своїй заяві та просить суд встановити факт її постійного проживання на час відкриття спадщини разом з [PERSON], померлою 12.10.2016 року, з серпня 2011 року по день її смерті. Представник заявника [PERSON] в судовому засіданні вимоги заявниці підтримала та просить суд їх задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, але надав до суду нотаріально завірену заяву, в якій просить розглянути справу в його відсутності, не заперечує проти заяви заявниці. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що в м. Покров вона мешкає з 2015 року, знає [PERSON] та [PERSON], які проживали разом [INFO] до смерті [PERSON]. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона знає [PERSON] з 1984 року, вона її подруга. [PERSON] з [PERSON] з червня 2011 року проживали разом в [INFO] до дня смерті [PERSON] до 12.10.2016 року. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] та [PERSON] дальні родичі, вона підтримувала з ними відносини постійно. [PERSON] проживала в м. Нікополі. Останні роки з 2011 року [PERSON] разом з [PERSON] жили по вул. Затишній, 13/50 в м. Покров. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] її сусідка. Останній час [PERSON] жила з [PERSON] по вул. Затишній, 13/50. Коли [PERSON] було 60 років, вони відмічали вже в квартирі [ADDRESS]. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона знає [PERSON], вони подруги. Останні роки [PERSON] проживала разом з [PERSON] з 2011 року в одній квартирі по вул. Затишній 13/50 м. Покров до дня її смерті. На даний час [PERSON] продовжує проживати в цій квартирі. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] її сусідка. Останній час [PERSON] проживала разом з [PERSON] по вул. Затишній, 13/50 до дня смерті [PERSON] Чоловік [PERSON] пє, тому вона з ним не жила. [PERSON] жила разом з [PERSON] років пять до її смерті. В квартирі, де мешкає [PERSON], відмічали їй 60 років. Суд, вислухавши пояснення заявниці, її представника, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені вимоги обґрунтовані, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 12 жовтня 2016 року померла [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина на квартиру № 50 в житловому будинку №13 по вул. Затишна (колишня вул. Дзержинського) в м. Покров Дніпропетровської області. Вказана квартира зареєстрована на праві власності на ім'я [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу від 13.08.2012 року. Її право власності на вказану квартиру зареєстровано в Електронному реєстрі прав власності від 21.08.2012 року. На випадок своєї смерті [PERSON] залишила заповіт від 16.08.2012 року на ім'я свого рідного брата [PERSON], [INFO]. Після смерті своєї сестри він спадщину не прийняв, на неї не претендує і запропонував [PERSON] оформити спадщину на вказану квартиру на своє ім'я, відповідно до вимог ст. 1264 та 1268 ч. 3 ЦК України, як спадкоємиця четвертої черги за законом, яка постійно проживала зі спадкодавцем на час її смерті. Інших спадкоємців за законом або за заповітом після смерті [PERSON] немає. Відповідно до ст. 1264 Цивільного кодексу України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. [PERSON] є родичкою заявниці з боку матері, її двоюрідною сестрою, і вона проживала разом з нею постійно однією сім'єю до дня її смерті більше п'яти років. Відповідно до наданого [PERSON] договору купівлі - продажу зазначеної квартири № 50 в житловому будинку № 13 по вул. Дзержинського в м. Орджонікідзе від 13.08.2012 року вона була попереднім власником вказаної квартири і продала її [PERSON] на її прохання. Вказану однокімнатну квартиру [PERSON] отримала ще в 1974 році у порядку черги на той час, коли вона мала статус державного житла і проживала в ній зі своєю сім'єю до 1991 року. З метою поліпшення своїх житлових умов заявниця здійснила її обмін на двокімнатну квартиру № 50 в житловому будинку № 9 по вул. Дзержинського в м. Орджонікідзе зі своєю іншою родичкою. Чоловік заявниці зловживає спиртними напоями, внаслідок чого вона ще в 2010 році припинила з ним сумісне проживання і повернулася в свою колишню квартиру № 50 в житловому будинку № 13 по вул. Дзержинського в м. Орджонікідзе, в який проживає до сих пір. Родичка заявниці, з якою вона здійснила обмін житла, приватизувала вказану квартиру на своє ім'я, потім склала заповіт на вказану квартиру на ім'я заявниці і після її смерті вона успадкувала вказану квартиру. Тобто вказана квартира, яку заявниця одержала спочатку від держави, знов до неї повернулася. Вказана квартира належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. У серпні 2011 року у вказану квартиру до [PERSON] вселилася [PERSON]. Вона на той час продала своє житло в м. Нікополь, переїхала на постійне місце проживання в м. Покров і шукала для себе квартиру. Заявниця запропонувала їй пожити поки разом з нею до тих пір, поки вона знайде для себе іншу квартиру. І з серпня 2011 року вони почали жити разом однією сім'єю, разом харчуватися, разом сплачувати витрати за комунальні послуги. Після того, як заявниця отримала на вказану квартиру свідоцтво про право на спадщину за заповітом, вона запропонувала їй переоформити вказану квартиру на її ім'я, тобто продати їй вказану квартиру, посилаючись на те, що гроші у неї є від продажу свого житла в м. Нікополь і вона мала намір на них придбати квартиру в м. Покров. Квартира [PERSON] їй подобалася, але вона бажала відчувати себе в ній господаркою. Вона переконала заявницю у тому, щоб вона здійснила продаж вказаної квартири на її ім'я, після чого вони з нею, як і раніше, разом залишаються проживати в цій квартирі. На час укладення вказаного договору купівлі - продажу квартири [PERSON] було вже 88 років. Відповідно до свідоцтва про її смерть вона померла у віці 92 року 12 жовтня 2016 року. [PERSON] проживала разом з нею внаслідок того, що вона повністю втратила зір і сама вже не мала можливості з вказаної причини навіть виходити на вулицю без супроводу. Тобто за віком та за станом свого здоров'я вона потребувала постійного стороннього догляду. Рідний брат [PERSON], [INFO], є громадянином РФ, який постійно проживає в м. Таганрог, РФ, здійснювати догляд за нею він не міг. Інших родичів, окрім нього та заявниці, у неї не залишилося. Чоловік заявниці, як і раніше, продовжував зловживати спиртними напоями, повертатися до нього вона не мала наміру. [PERSON] просив [PERSON] залишатися проживати в квартирі, як і раніше здійснювати догляд за його сестрою, вона погодилася і залишилася проживати разом з [PERSON] в цій квартирі. Після смерті [PERSON] заявниця не зверталася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини протягом встановленого законом строку і офіційне місце проживання заявниці не зареєстровано разом з нею, але спадщину, що відкрилася після її смерті вона прийняла відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо впродовж строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не подав заяву про відмову від спадщини. Заявниця заяви від відмови від спадщини не подавала. Відповідно до вимог ст. 1224 та ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України заявниця є спадкоємцем четвертої черги за законом, яка прийняла спадщину після смерті [PERSON], виходячи з того, що на час відкриття спадщини вона постійно проживала разом з нею в її квартирі № 50 в житловому будинку № 13 по вул. Затишна (колишня вул. Дзержинського) в м. Покров Дніпропетровської області більше п'яти років і здійснювала постійний догляд за нею. На час смерті [PERSON] вона за своїм віком та за станом свого здоров'я важко пересувалася по квартирі, потребувала постійного догляду Тому заявниця була змушена протягом останніх років її життя постійно проживати разом з нею, в тому числі і на час її смерті, тому що, окрім неї, більше немає кому було здійснювати за нею догляд. Тобто з серпня 2011 року і до дня її смерті, до 12.10.2016 року, заявниця постійно проживала разом з [PERSON] однією сім'єю і вела з нею спільне господарство. Відповідно до ст. 3 Сімейного Кодексу України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Саме такі відносини були у заявниці з [PERSON] на час її постійного проживання разом з нею на час відкриття спадщини. [PERSON] змушена звернутися до суду з вказаною заявою в зв'язку з тим, що вона не зверталася до нотаріуса протягом встановленого законом строку з заявою про прийняття спадщини, а також у неї немає реєстрації постійного місці проживання разом з померлим спадкодавцем. Наприкінці квітня 2017 року, коли вже закінчився строк для подачі заяви про прийняття спадщини, заявниця звернулася до приватного нотаріуса Орджонікідзевського нотаріального округу [PERSON] для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] і надалі їй необхідні документи. Однак отримати свідоцтва про право на спадщину заявниці не вдалося з вказаних вище причин. Замість вказаного свідоцтва про право на спадщину приватний нотаріус [PERSON] надала [PERSON] постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 04.05.2017 року, відповідно до якої їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] внаслідок того, що нею не була своєчасно подана заява про прийняття спадщини, а також не підтверджено відповідними документами її сумісне проживання з нею за однією адресою постійно більше п'яти років. Нотаріус роз'яснила заявниці її право звернутися до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо вона дійсно постійно проживала разом з померлою [PERSON] з серпня 2011 року і до її смерті. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Відповідно до ст. 256 ч. 2 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 257 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, по дається до суду за місцем її проживання. Постійним місцем проживання заявниці є м. Покров Дніпропетровської області і їй необхідно з вказаних причин встановити факт її постійного проживання однією сім'єю разом з [PERSON]С з серпня 2011 року і по день її смерті, тобто до 12 жовтня 2016 року, тобто більше п'яти років на час відкриття спадщини. Таким чином, суд вважає заяву [PERSON] задовольнити в повному обсязі.

Outcome: approved