Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-01 00:00:00

Заявниця звернулась до Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області з даною заявою, посилаючись на те, що з 2004 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі та мешкає разом з заінтересованою особою за адресою: [ADDRESS] . Протягом сумісного життя стосунки між сторонами поступово погіршувались. З ініціативи заінтересованої особи між ними постійно виникають сварки, він б`є та принижує її, що тяжким чином впливає на її психічний стан та кожен раз спричиняє душевні страждання. Крім того, з метою нав`язати заявниці своє бачення проблемних питань. Іноді [PERSON] припускається до аморальних вчинків, допускає фізичні образи, рукоприкладство, систематично вчиняє насильство, зловживає спиртними напоями. На протязі декілька років з`являється за адресою мешкання заявниці, вчиняє сварки та наносить тілесні ушкодження. Заявниця декілька разів зверталась до поліції, проте бажаного результату це не дало. 30.04.2021, 24.04.2021, 07.06.2021, 20.05.2021у відношенні [PERSON] було видано терміновий заборонний припис стосовно кривдника. . На підставі викладеного, заявниця як особа, яка зазнала домашнього насильства, просила суд видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , яким протягом шести місяців визначити заходи тимчасового обмеження його прав, а саме: наближатись ближче 100 метрів до місця проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; особисто та через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та у будь-який спосіб спілкуватися з нею; вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто або через третіх осіб. Відповідно до ст. 350-5 ЦПК України справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Учасники процесу в судове засідання не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином. Зважаючи на положення ч. ч. 1, 2 ст. 350-5 ЦПК України та з урахуванням скорочених строків розгляду заяви, суд ухвалив проводити розгляд справи по суті без участі учасників процесу. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що заявлені вимоги не обґрунтовані та не підлягають задоволенню за наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про одруження серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 11.09.2004 року. 24.04.2021 було винесено терміновий заборонний припис серія АА № 159611 стосовно кривдника [PERSON] 30.04.2021 було винесено терміновий заборонний припис серія АА № 177617 стосовно кривдника [PERSON] 20.05.2021 було винесено терміновий заборонний припис серія АА № 147093 стосовно кривдника [PERSON] 07.06.2021 було винесено терміновий заборонний припис серія АА № 059903 стосовно кривдника [PERSON] Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - Закон). Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з частиною третьою статті 26 Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини першої статті 1 Закону визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Суд під час вирішення такої заяви має надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суд має встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд зазначає, що термінові заборонні приписи щодо кривдника [PERSON] не є безумовною підставою для задоволення заяви про видачу обмежувального припису по цій справі, оскільки суд оцінює вірогідність вчинення [PERSON] домашнього насильства та вирішує справу відповідно до обставин, які встановлені безпосередньо цим судом. Суд не бере до уваги твердження представника заявниці про те, що [PERSON] не припиняє протиправні дії та продовжує вчиняти домашнє насильство психологічного та фізичного характеру стосовно неї , оскільки суду не надано доказів притягнення заінтересованої особи до кримінальної відповідальності за вчинення домашнього насильства чи накладення на нього адміністративного стягнення, або внесення відповідної інформації до ЄРДР за заявою [PERSON] . Отже,суду як доказ надано термінові заборонні приписи останній від 07.06.2021 щодо кривдника [PERSON] , який видано строком на 10 днів , але доказів того,що протягом останніх трьох місяців він вчинював домашнє насильство щодо заявниці - не надано. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що доводи заявниці про існування загрози вчинення [PERSON] домашнього насильства щодо неї не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому суд не вбачає ризиків настання фізичного, психологічного, економічного чи іншого виду насильства в майбутньому стосовно заявниці, і вважає заяву [PERSON] не обґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає. Відповідно до ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться за рахунок держави.

Outcome: dismissed