Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-17 00:00:00

Заявниця звернулася до суду із заявою про встановлення юридичних фактів постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та належності правовстановлюючого документу, посилаючись на те, що вона майже 7 років проживала із сім'єю разом із [PERSON] у домоволодінні останнього по [ADDRESS] по часу його смерті [INFO], залишаючись бути зареєстрованою по іншій адресі. Крім того, при житті 19 червня 2003 року [PERSON] склав на її користь заповіт, яким заповів їй все своє майно. Однак, при складанні зазначеного заповіту секретарем сільської ради була допущена помилка в написанні імені померлого, а саме замість «[PERSON]» ім'я спадкодавця записано «[PERSON]». Визнання вказаних юридичних фактів необхідно для оформлення спадщини після смерті [PERSON]. В судовому засіданні представник заявниці підтримав подану заяву і просив задовольнити позовні вимоги. Представник заінтересованої особи Топорівської сільської ради Новоселицького району в судове засідання не з'явився, надавши клопотання, в якій заяву визнав та просив розглянути справу у його відсутності. Свідки [PERSON] та [PERSON] показали суду, що заявниця з 1997 року проживала в одному господарстві разом з [PERSON] до моменту його смерті, оскільки він був особою похилого віку та потребував постійного стороннього догляду. Суд, вислухавши представника заявниці, покази свідків та дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] [PERSON] помер. На час його смерті в господарстві по [ADDRESS] постійно проживала заявниця [PERSON], яка доглядала за ним, залишаючись бути зареєстрованою по [ADDRESS] що підтверджується довідкою Топорівської сільської ради Новоселицького району № 1750 від 12 грудня 2017 року, показами свідків та іншими зібраними по справі матеріалами справи. Крім того, 19 червня 2003 року [PERSON] склав заповіт, яким заповів заявниці все своє майно. Однак, під час складання заповіту секретарем Топорівської сільської ради Новоселицького району була допущена помилка в написанні імені спадкодавця, а саме записано «[PERSON]» замість «[PERSON]». Вирішуючи питання про встановлення даного факту суд виходить з того, що відповідно до ч.1 ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заява про встановлення факту прийняття спадщини та місця її відкриття може бути розглянута судом у порядку окремого провадження, якщо орган, який вчиняє нотаріальні дії, не вправі видати заявникові свідоцтво про право на спадщину через відсутність або недостатність документів, що необхідні для підтвердження в нотаріальному порядку факту вступу в управління або володіння спадковим майном. Як вбачається з роз'яснень викладених в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику в справах про спадкування», якщо постійне проживання особи із спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкодавець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. За змістом ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово, а відповідно до частини шостої даної статті фізична особа може мати кілька місць проживання. У відповідності до ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Відповідно до статті третьої вказаного Закону місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Оцінюючи у сукупності дослідженні докази, суд вважає доведеним факт проживання заявниці за однією адресою разом із спадкодавцем [PERSON] на час смерті останнього. Оскільки законом не визначено іншого порядку встановлення даного факту, він має бути встановлений в судовому порядку. Крім цього, відповідно до роз'яснень, викладених у п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд може встановити факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад заповіту. При розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Зі змісту ст. 1254 ЦК України та Порядку посвідчення заповітів і довіреностей, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 15 червня 1994 року № 419 вбачається, що зміни та виправлення в заповіті вносяться за згодою заповідача. Враховуючи, що спадкодавець [PERSON] помер та в інший спосіб, крім, як шляхом встановлення певного юридичного факту, заявниця позбавлена можливості захистити своє цивільне право, суд вважає її заяву обґрунтованою, у зв'язку із чим, заявлені вимоги підлягають задоволенню. Задоволення заяви має юридичне значення для заявниці. У суду немає підстав ставити під сумнів істинність фактів, повідомлених заявницею та підтверджених документами. На підставі ст.ст. 256-259 ЦПК України, суд

Outcome: approved