Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-01 00:00:00

Заявниця звернулася до суду з зазначеною заявою, мотивуючи вимоги тим, що вона є матір`ю [PERSON] , [INFO] , батько якої в актовому записі про її народження [NUMBER] від 06.07.2005 року записаний відповідно до ст. 135 СК України. У шлюбі із батьком дитини заявниця не перебуває, а тому займається вихованням дитини та її утриманням сама. З 2014 року вона разом з дитиною перемістилися з м. Луганськ до Сумської області, та перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення Лебединської районної державної адміністрації як внутрішньо переміщена особа, та отримує допомогу на дочку. При зверненні до Лебединського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану з клопотанням про видачу витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження дочки [PERSON] , із зазначенням відомостей про батька, то їй було відмовлено в оформленні зазначеного документу, оскільки в Державному реєстрі були відсутні відомості про народження дитини, в наслідок невнесення відповідних даних співробітниками відділу реєстрації шлюбів та народжень Луганського міського управління юстиції. Заявниця не маючи можливості отримати зазначений документ не може здійснити поїздку за кордон разом з дитиною, так як для оформлення документів їй необхідно підтвердження факту, що вона є одинокою матір`ю, та потрібно внести відповідні відомості до Державного реєстру про народження фізичної особи [PERSON] , [INFO] . Згідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1996 року вважає за потрібне звернутись до суду та встановити факт того, що вона є єдиним опікуном своєї малолітньої доньки, тобто є одинокою матір`ю [PERSON] , [INFO] . Заявниця в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала в повному обсязі. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, надав заяву в якій не заперечує проти задоволення вимог [PERSON] , та просить провести розгляд справи у його відсутності. Вислухавши заявницю, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що дана заява обґрунтована і підлягає до задоволення, так як в судовому засіданні було встановлено наступне. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.2 п.5 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо за законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ч.1 ст.313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Відповідно до абзацу 1 ч.3 ст.313 ЦК України фізична особа, яка досягла 16 років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Відповідно до абзацу 3 ч.3 ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або у супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ст.2 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України» документами, що надають право на виїзд з України і в`їзду в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Відповідно до ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документу дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п.18 Правил оформлення видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документу дитини, їх тимчасового затримання та вилучення в редакції затвердженій поставною Кабінету Міністрів України від 24 березня 2004 року №380, оформлення проїзного документу здійснюється на підставі згоди батьків, а у разі, коли вони перебувають у шлюбі між собою, за наявності заперечень одного з батьків, документ може бути оформлений на підставі рішення суду. Відповідно до Конвенції про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради №789 від 27 лютого 1991 року в усіх діях щодо дітей незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Відповідно до ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією Українита Конвенцією про права дитини. Відповідно до п.1 абзацу 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31 березня 1996 року суд може встановити факти, які й за іноземним законодавством тягнуть за собою правові наслідки для заявника і рішення суду необхідно заявникові для застосування у відносинах з громадянами інших держав. Судом встановлено, що у [PERSON] , народилася в м. Луганськ, Луганської області, що вбачається із актового запису про її народження [NUMBER] від 06.07.2005 року, із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч.1 ст.135 СК України, що батьком дитини [PERSON] , зазначено [PERSON] . Відповідно до ст. 135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» одинока матір це жінка, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено в установленому порядку за вказівкою матері, вдова, інша жінка, яка виховує і утримує дитину сама. Відповідно до ст. 315 ч.2 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Суд доходить висновку, що встановлення факту, що заявниця є єдиним опікуном своєї малолітньої доньки є фактом, що породжує виникнення у неї права на виїзд зі своєю малолітньою донькою за межі України, а тому є фактом, що має юридичне значення. Даний факт підтверджується свідоцтвом про народження доньки, в якому заявник вказана матір`ю, із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, в якому вона вказана матір`ю, а батько записаний відповідно до ч.1 ст.135 КК України, відсутністю рішень суду про усиновлення доньки заявника іншими особами. А тому заява підлягає задоволенню, як така, що ґрунтується на законі, підтверджена встановленими обставинами та перевірена належними доказами.

Outcome: approved