Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-25 00:00:00

Заявниця [PERSON] у судове засідання надала письмову заяву про можливий розгляд справи без її участі, свої вимоги підтримала у повному обсязі та просила визнати недієздатним [PERSON], [INFO] та призначити її опікуном над племінником, оскільки останній є інвалідом першої групи з дитинства і потребує постійної сторонньої допомоги та догляду. Представник Кіровської селищної ради у судове засідання надав письмову заяву, у якій не заперечували проти предявлених вимог та зазначили про можливий розгляд справи без їх участі. Суд, заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Відповідно ч.1 ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Встановлено що [PERSON], [INFO] є рідним племінником заявниці [PERSON], [INFO]. Так, згідно Індивідуальної програми реабілітації інваліда №306 виданим Дніпропетровським обласним центром медико-соціальної експертизи від 03.03.2016 року, [PERSON] є інвалідом першої групи підгрупи А, клініко-функціональний діагноз F 72 з 2016 року, у зв'язку з інвалідністю з дитинства. За станом здоров'я не може виконувати ніякі види труда, потребує постійної сторонньої нерегульованої допомоги та нагляду. Крім того, інвалідність дитинства [PERSON] Р.0. підтверджується медичним висновком №584 від 27.07.1998 року. Також у 2014 році йому діагностували захворювання: тяжка розумова відсталість, гипердинамічний синдром, сліпота правого ока, в результаті вродженої катаракти, що підтверджується Висновком лікарсько-консультативної комісії «Дніпропетровської клінічної психіатричної лікарні» ДОР за №44 від 11 березня 2014 року та Медичним висновком №7 від 12.03.2014 року. Він не розмовляє, не вміє писати і читати, ніколи не відвідував навчальні заклади. Не може виконувати ніяку роботу. Він не усвідомлює значення своїх дій, не може самостійно керувати ними, в наслідок чого він не здатний самостійно реалізувати свої права та законні інтереси і потребує постійного догляду та опіки. Як встановлено судом, у 2014 році у [PERSON] померла мати і відповідно до Розпорядження голови районної державної адміністрації від 25.02.2015 року за №Р-98/0/291-15 йому було встановлено статус дитини сироти і відповідно до Розпорядження голови районної державної адміністрації від 25.02.2015 року за №Р-99/0/291-15 призначено опікуном [PERSON], яка весь цей час доглядала за дитиною, забезпечувала житлом, їжею, одягом, ліками. Після чого, 04.03.2016 року [PERSON] виповнилося 18 років і вирішувати життєво необхідні питання в державних органах та підприємствах [PERSON] не має можливості, оскільки не є офіційним опікуном особи, а [PERSON], у свою чергу, не визнаний недієздатним в судовому порядку. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №187 №18 від 22.11.2016 року, [PERSON] страждає хронічним стійким психічним розладом в формі важкої розумової відсталості. За своїм психічним станом на даний момент [PERSON] не може розуміти значення своїх дій та керувати ними. Згідно ст.ст. 58,60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. На підставі ст. 236 Цивільного процесуального Кодексу України заява про визнання фізичної особи недієздатною може бути подане членами її родини, близькими родичами незалежно від їх спільного проживання. Відповідно до ст. 241 ЦПК України, суд, ухвалюючи рішення про визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй опікуна. На підставі наведеного, суд вважає, що вимоги заявниці [PERSON] про визнання [PERSON] недієздатним та призначення її опікуном обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved