Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-11 00:00:00

Заявниця звернулася до суду з заявою 14/04/2016 року. Заявниця та її представник за дорученням [PERSON] вимоги заяви підтримали та просили оголосити [PERSON], [INFO] померлою. Заявниця пояснила суду, що [PERSON] 21 березня 2006 року вийшла з дому, мешкала разом з співмешканцем, який зараз вже помер та їй про відсутність своєї матері стало відомо не відразу, а тільки тоді, коли до неї прийшов додому якийсь чоловік та приніс сумку матері і її документи. Після того вона неодноразово ходила до міліції їздила на процедури упізнання трупів, неодноразово зверталася до суду, але їй було відмовлено. Пояснила, що їй необхідно визнати матір померлою у звязку з тим, що вона сплачує за неї комунальні послуги. Заявниця пояснила, що в неї ще є бабуся, яка мешкає окремо, похилого віку та по суті вона весь час замінювала їй матір. Зацікавлена особа Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції про час розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, звернувся до суду з заявою про можливість розгляду справи в відсутність представника. Вислухавши пояснення заявниці та її представника, ознайомившись з волевиявленням зацікавленої особи, вислухавши показання свідків [PERSON] та [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного: Судом неодноразово розяснені сторонам по справі вимоги ст.ст.10,11,60 ЦПК України стосовно тих обставин, що докази подаються сторонами ,а судом тільки оцінюються та суд розглядає заяву виключно в заявлених межах. На підставі ст.57 ЦПК України доказами по справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановить наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення по справі. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема , звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Згідно вимог ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, які не стосуються предмета доказування. Заявниця [PERSON] є донькою [PERSON], що підтверджується актовим записом про реєстрацію народження від 10.06.1980 року № 5838,який виконано Палацом новонароджених м. Харкова (арк. 7) Довідкою дільниці КП «Жилкомсервіс» від 23.02.2016 року № 418 підтверджено, що заявниця та її матір дійсно зареєстровані в [INFO] жилою площею 16,5 кв.м., загальною площею 29,0 кв.м., квартира приватизована ,співвласниками є заявниця [PERSON] та її матір [PERSON]. Заявниця надала суду як докази дві довідки: 1) що вона зверталася до Дзержинського РВ ХМУ УМВС України в Харківській області з заявою про розшук своєї матері без вказання дати звернення, номеру розшукової справи тощо, а потім до Шевченківського відділення поліції Холодногірського ВП НП України в Харківській області( арк. справи 11,12). Заявниці двічі відповіли, що зясувати місцезнаходження її матері не вдалося. Також як докази по справі залучені ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 05.06.2009 року, 01.09.2009 року, 02.11.2015 року та 24.12.2015 року. Судом встановлено, що заяву було залишено спочатку без руху, а потім повернуто з тієї ж підстави за відсутності доказів в обґрунтування вимог, ухвали набрали законної сили. Але заявниця уваги на вимоги суду не звернулася та знову не забезпечила свої вимоги належними доказами. В судовому засіданні 12.08.2016 року представник заявниці надав як докази по справі довідку з місця роботи [PERSON], у відповідності з якою вона була звільнена з 20.07.2006 року (через три місяці після свого зникнення) на підставі заяви за власним бажанням. Ретельно дослідивши пояснення свідків [PERSON] та [PERSON] суд прийшов до висновку, що свідки до цього питання віднеслися формально, на прохання заявниці підписавши акт про відсутність [PERSON] за місцем реєстрації з березня 2006року. Свідок [PERSON] пояснила суду, що до зникнення [PERSON] бачила її в підїзді будинку два чи три рази, здоровкалися, ніяких стосунків не підтримувала. Акт підписала на прохання доньки. Свідок [PERSON] навпаки показала суду, що товаришувала з [PERSON] багато років, ходили одна до одної в гості, але відповісти на запитання чому понад 10 років жодного разу не поцікавилася у [PERSON] де поділася її матір відповісти не змогла. Суд критично відноситься до показань свідків, але вважає, що підстав для притягнення їх до кримінальної відповідальності не існує, бо свої показання вони надали з почуттів необґрунтованих приятельських відносин з заявницею. Судом ретельно перевірені наявності звернень [PERSON] до Управління пенсійного Фонду України за отриманням пенсії, але право на пенсію в [PERSON] виникає тільки через 6 місяців після досягнення віку 57 років, тобто з 20.01.2017 року. У відповідності зі ст. 46 Цивільного Кодексу України: 1. Фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку,\~ протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру\~ протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. (Частина перша статті 46 із змінами, внесеними згідно з Законом N 1568-VI від 25.06.2009) 2. Фізична особа, яка пропала безвісти у звязку з воєнними діями, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. 3. Фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у звязку з воєнними діями, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті. 4. Порядок оголошення фізичної особи померлою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України. Стаття 47 ЦК України передбачає ,що : 1. Правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті. 2. Спадкоємці фізичної особи, яка оголошена померлою, не мають права відчужувати протягом пяти років нерухоме майно, що перейшло до них у звязку з відкриттям спадщини. Нотаріус, який видав спадкоємцеві свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, накладає на нього заборону відчуження. Статтею 48 ЦК України передбачені правові наслідки появи особи, яку оголошено померлою,а саме: 1. Якщо фізична особа, яка була оголошена померлою, зявилася або якщо одержано відомості про місце її перебування, суд за місцем перебування цієї особи або суд, що постановив рішення про оголошення її померлою, за заявою цієї особи або іншої заінтересованої особи скасовує рішення суду про оголошення фізичної особи померлою. 2. Незалежно від часу своєї появи фізична особа, яка була оголошена померлою, має право вимагати від особи, яка володіє її майном, повернення цього майна, якщо воно збереглося та безоплатно перейшло до неї після оголошення фізичної особи померлою, за винятком майна, придбаного за набувальною давністю, а також грошей та цінних паперів на предявника. 3. Особа, до якої майно перейшло за відплатним договором, зобовязана повернути його, якщо буде встановлено, що на момент набуття цього майна вона знала, що фізична особа, яка була оголошена померлою, жива. У разі неможливості повернути майно в натурі особі, яка була оголошена померлою, відшкодовується вартість цього майна. 4. Якщо майно фізичної особи, яка була оголошена померлою і зявилася, перейшло у власність держави, Автономної Республіки Крим або територіальної громади і було реалізоване ними, цій особі повертається сума, одержана від реалізації цього майна. Суд вважає, що заявниця не довела суду тих обставин, що протягом понад 10 років вона вживала всі необхідні заходи для того, щоб розшукати свою матір. Дослідивши докази по справі в їх сукупності, діючи з метою гуманості та справедливості , з метою запобігання виникнення обставин, які в подальшому буде неможливим виправити , суд приходить до висновку, що з пояснень заявниці вбачається, що їй потрібно лише зняти свою матір з реєстрації, щоб не сплачувати за неї комунальні послуги, але для цього було достатньо визнати фізичну особу безвісті відсутньою, встановили лічильники обліку витрат з гарячого та холодного водопостачання тощо. Оголошення особи померлою надасть заявнці також право спадкування на частину квартири, що фактично позбавить [PERSON] права власності , тому суд приходить до висновку, що заяву подано передчасно, не підтверджено належними доказами та заява не підлягає задоволенню. На підставі ст.ст.3,10,11,57,58,60,209,212,214,215,246-249 ЦПК України,ст.ст.46,47,48 ЦК України,- СУД

Outcome: dismissed