Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-15 00:00:00

Заявниця звернулась до суду із заявою, в якій просила визнати безвісно відсутнім [PERSON], [INFO], останнє відоме місце проживання якого: [ADDRESS]. В обґрунтування заяви зазначено, що [INFO] у заявниці та [PERSON], з яким вона проживала без реєстрації шлюбу народився син [PERSON]. Разом вони зареєстровані та проживали за адресою: [ADDRESS]. У жовтні 2014 року [PERSON] зібрав свої речі та покинув заявницю з сином, з того часу місцезнаходження його невідоме. [PERSON] перебуває у розшуку, як особа яка скоїла кримінальне правопорушення з 29.10.2014. Визнання [PERSON] необхідне заявниці для надання дозволу спільній дитині для отримання проїзного документу та виїзду за кордон. Заявниця в судове засідання не з'явилась, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з'явився, подав письмові пояснення відповідно до яких зазначено, що відповідно до п. 7 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення., повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, затвердженого постановою КМУ від 07.05.2014 № 152, оформлення та видача паспорта для виїзду за кордон особі, яка не досягла 16 річного віку, здійснюються на підставі заяви-анкети одного з батьків, тобто згоди іншого батька не потребується. Крім того, перебування [PERSON] у розшуку, у зв'язку із вчиненням злочину, є підставою вважати про навмисне не сповіщення про своє місцезнаходження, з метою уникнення покарання за вчинене кримінальне правопорушення. Суд, дослідивши письмові докази у справі, вважає заяву такою, що не підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 43 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. Порядок визнання фізичної особи безвісно відсутньою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України. У відповідно до ст. 306 ЦПК України, у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. В судовому засіданні встановлено, що у [PERSON] та [PERSON] [INFO] народився син [PERSON]. Згідно повідомлення Лисичанського ВП ГУНП в Луганській області вбачається, що [PERSON],, [INFO], перебуває у розшуку за Лисичанським ВП ГУНП в Луганській області, як особа яка скоїла кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 199 КК України з 29.10.2014. Оскільки згідно наданого заявником повідомлення Лисичанського ВП ГУНП в Луганській області [PERSON],, [INFO], перебуває у розшуку за Лисичанським ВП ГУНП в Луганській області, як особа яка скоїла кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 199 КК України з 29.10.2014, на думку суду це свідчить про переховування [PERSON] від органів досудового розслідування та можливості уникнення від кримінальної відповідальності, проте не є доказом його безвісної відсутності. Також в своїй заяві заявник вказала, що визнання [PERSON] безвісно відсутнім необхідно для того, щоб надати дозвіл їхньому спільному синові дозволу на отримання проїзного документу та виїзду за кордон. Проте, видача та оформлення паспорта для виїзду за кордон осіб, які не досягли 16-річного віку, здійснюється на підставі заяви-анкети одного з батьків, тобто згоди іншого батька не потребується (п. 7 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, затвердженого постановою КМУ від 07.05.2014 (в редакції постанови КМУ від 16.11.2016 Ц№ 1001). Оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні про належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також їх взаємний зв'язок у сукупності, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні заяви [PERSON] про визнання [PERSON] безвісно відсутнім. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed