Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-12 00:00:00

Заявниця звернувлась до суду із заявою про встановлення факту смерті своєї матері [PERSON], [INFO], яка померла [INFO] в м. Стаханов Луганської області. Посилалась на те, що свідоцтво необхідно для державної реєстрації смерті, проте в зв'язку з тим, що державні органи на території України не визнають документів наданих державними органами на території не підконтрольній Україні, отримав відмову. Проте факт смерті може бути встановлений в судовому порядку, що й стало підставою звернення до суду з даною заявою. В судове засідання заявниця не з'явилась, до початку розгляду справи надала заяву про розгляд справи в її відсутність, де заяву підтримала та просила її задовольнити. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з'явився повідомлений належним чином, до початку розгляду справи надав заяву про розгляд справи в його відсутність. Дослідивши матеріали справи суд вважає встановленими наступні факти та відповідні ним правовідносини. Згідно ч. 3 ст. 235 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Судом встановлено, що заявниця [PERSON], [INFO] є донькою [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження /а.с. 4/. Як вбачається з копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 19.07.2018 р. Відділом записів актів цивільного стану Стахановського міського управління юстиції Міністерства юстиції Луганської Народної Республіки, [PERSON] померла [INFO] року /а.с. 5/. Згідно п. п. 1,2,3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Згідно ч. 2 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01.07.2010 р. № 2398-УІ державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Згідно ст. 4 цього Закону органами державної реєстрації актів цивільного стану є : центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану; відділи державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних управлінь юстиції (далі - відділи державної реєстрації актів цивільного стану); виконавчі органи сільських, селищних і міських (крім міст обласного значення) рад. Згідно ст. 17 Закону підставою для про ведення державної реєстрації смерті є рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. За правилами п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Статтею 315 ЦПК України, встановлено, що в судовому порядку можуть встановлюватись факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не передбачено іншого порядку їх встановлення. Суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи у певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Згідно п. 13 постанови пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.2005 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Відповідно до ст. ст. 59, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ч. 2 ст. 319 ЦПК України, рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. На сьогодні факт смерті [PERSON], [INFO], не зареєстровано в органах РАЦСу України, що є підставою для винесення рішення про встановлення факту смерті особи в певний час. Зважаючи на вищевикладені обставини, суд вважає встановленим факт що, [PERSON], [INFO], яка померла [INFO] в м. Стаханов Луганської області на підставі доказів, що достовірно свідчать про її смерть. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved