Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-22 00:00:00

Заявниця звернулася до суду із заявою про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вона є донькою [PERSON] , [INFO] , яка [INFO] померла, знаходячись у себе вдома за адресою: [ADDRESS] . Причина смерті - дивертикул стравоходу, ускладнений внутрішньою кровотечею, гострим малокрів`ям внутрішніх органів. На теперішній час, м. Хрестівка, Донецької області є непідконтрольною українській владі територією, де не діють державні органи влади України. Оскільки вона зараз вимушено тимчасово мешкає на території смт Солоне, Солонянського району, Дніпропетровської області, тому вона звернулась до Солонянського відділу ДРАЦС ГТУЮ у Дніпропетровській області, для реєстрації в законному порядку смерті матері, але їй відмовили у державній реєстрації смерті, оскільки нею не подано документи встановленої форми для підтвердження факту смерті [PERSON] . Встановлення факту смерті необхідно для оформлення спадщини і тому просила встановити факт смерті [PERSON] , [INFO] , громадянки України, який мав місце [INFO] на тимчасово окупованій території України, а саме за адресою: [ADDRESS] . Заявниця в судовому засіданні заяву підтримала та прохала її задовольнити. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, надав заяву в якій просить засідання проводити у їх відсутність (а.с. 55), у зв`язку з чим, у відповідність до ст. 223 ЦПК України неявка заінтересованої особи не перешкоджає розгляду справи, тому суд постановив проводити судовий розгляду у відсутність представника заінтересованої особи. Суд, заслухавши заявницю, ознайомившись із заявою, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що заява не підлягає задоволенню, виходячи з такого. Зі змісту ст. 4 ЦПК України вбачається, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорювальних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У відповідності до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи, зокрема, про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Згідно роз`яснень, що містяться в п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» - заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Кіровським РАЦС Харцьгизского району Сталінської області 29 вересня 1961 року, [PERSON] [INFO] є донькою [PERSON] (а.с. 8). Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого Ворошиловським відділом РАЦС м. Донецьк, [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] 19 серпня 1983 року та прийняла прізвище чоловіка - [PERSON] (а.с. 9). Згідно довідки № 1232-5000198533 від 20 вересня 2019 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, [PERSON] є внутрішньо переміщеною особою та взята на облік, фактичне місце проживання [ADDRESS] (а.с. 10). Згідно листа відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Дніпровському, Солонянському районах Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області № 65/16.8-11 від 17 вересня 2019 року, заявниці відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті [PERSON] , у зв`язку з не відповідністю наданих нею документів формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року №545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», зареєстрованими у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року №1150/13024 (а.с. 25). Відповідно до вимог п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Згідно ст. 2 Закону України від 18 січня 2018 року № 2268-VIII «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях», діяльність збройних формувань Російської Федерації та окупаційної адміністрації Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що суперечить нормам міжнародного права, є незаконною, а будь-який виданий у зв`язку з такою діяльністю акт є недійсним і не створює жодних правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження або смерті особи на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, які додаються відповідно до заяви про державну реєстрацію народження особи та заяви про державну реєстрацію смерті особи. Згідно ст. 293 ЦПК України, в порядку окремого провадження розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають юридичне значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. На підтвердження факту смерті заявницею надано суду такі копії документів: свідоцтво про смерть [PERSON] видане Кіровським міським відділом запису актів цивільного стану Державної Реєстрації палати Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки від 12 березня 2018 року, лікарське свідоцтво про смерть № 51 від 12 березня 2018 року [PERSON] , свідоцтво про захоронення [PERSON] видане Державним підприємством «Ритуал» днр (а.с. 11, 12, 15). Зазначені документи видані органами, які не визнаються на території України, окрім лікарського свідоцтва про смерть № 51 від 12 березня 2018 року [PERSON] , тому не приймаються і не досліджуються судом. Що стосується лікарського свідоцтва про смерть № 51 від 12 березня 2018 року [PERSON] , то як зазначила заявниця, в неї немає оригіналу вказаного свідоцтва, оскільки вона його віддала для можливості отримання свідоцтва про смерть зразка органів, юрисдикція яких не визнається на території України, тому надати суду оригінал такого свідоцтва або підтвердити відповідність копії, що мається в матеріалах справи вона не може. Інших доказів на підтвердження факту смерті [PERSON] заявниця суду не надала, і тому суд приходить до висновку, що заявницею не доведено суду факт смерті [PERSON] належними та допустимим доказами. Надані для огляду фототаблиці, на яких зображена могила [PERSON] , не може свідчити про факт смерті особи на тимчасово окупованій території України і тому судом не приймаються. За таких підстав, оскільки заявницею не доведено суду факт, який вона просить встановити, тому задоволенні заяви слід відмовити. На підставі викладеного, Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях»,

Outcome: dismissed