Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-28 00:00:00

Заявниця звернулась до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. В обґрунтування своїх вимог посилається на наступні обставини. Її дошлюбне прізвище - [PERSON] . Вона народилася [INFO] в с.Шолохове Нікопольського району Дніпропетровської області. Її батьками були [PERSON] та [PERSON] . 01.07.1989 року вона була прийнята на роботу до «Колхоз ім.Богдана Хмельницького Нікопольського району», де на її ім`я була заведена трудова книжка [NUMBER] . З місця роботи вона була направлена на навчання до Дніпропетровського Державного аграрного університету (зараз - Дніпровський державний аграрно-економічний університет). 01.08.1989 року вона була зарахована на навчання до Дніпропетровського Державного аграрного університету на денну форму навчання економічного факультету за спеціальністю «Бухгалтерський облік, контроль і аналіз господарської діяльності». 18.08.1990 року вона уклала шлюб з [PERSON] , після укладення якого їй було присвоєно прізвище чоловіка - [PERSON] . Після завершення навчання, на підставі Рішення Державної екзаменаційної комісії від 20.06.1994 року, їй був виданий диплом спеціаліста [NUMBER] на ім`я « [PERSON] ». Час навчання в університеті був зарахований до трудового стажу та записаний у трудовій книжці. У 2018 році вона звернулася до Нікопольського міськрайонного Управління ПФУ в м.Нікополі, повноваження якого на даний час виконує Нікопольський відділ обслуговування громадян (сервісний центр) Головного Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, для з`ясування обсягу наявного у неї трудового стажу для призначення пенсії за віком. Для цього нею разом з іншими документами була надана трудова книжка. Однак, при розгляді документів, працівниками заінтересованої особи було встановлено, що в її паспорті, свідоцтві про шлюб, свідоцтві про народження дитини та інших документах зазначено її ім`я як « [PERSON] » на українській мові, та « [PERSON] » в трудовій книжці та її свідоцтві про народження на російській мові. Хоча, в дипломі спеціаліста [NUMBER] її ім`я вказано неправильно: « [PERSON] » (замість « [PERSON] »). Крім того, у довідці № 42-11-1332, виданій їй Дніпровським державним аграрно-економічним університетом щодо відомостей про навчання у даному вищому навчальному закладі, зазначено також її ім`я неправильно - « [PERSON] ». Вона ніколи не звертала уваги на вказані неточності, про їх наявність дізналася лише при зверненні до сервісного центру ПФУ. В подальшому це може стати підставою для відмови у призначенні пенсії за віком. З приводу усунення невідповідностей у написанні її імені працівниками заінтересованої особи було рекомендовано звернутись до суду. Усунути неточності можливо лише в судовому порядку. Тому вимушена звернутися до суду з цією заявою. Заявниця в судове засідання не прибула, подала до суду заяву про розгляд справи за своєї відсутності, вимоги заяви підтримала (а.с.18). Представник заінтересованої особи до суду також не прибула, надала заяву про розгляд справи у свою відсутність. При постановленні рішення покладалась на розсуду суду (а.с.15, 18). Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України» національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно з ч.1 ст.293\~ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до ч.2 ст.315\~ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду №\~5\~«Про судову\~практику в справах про\~встановлення фактів,\~що мають\~юридичне значення»\~від 31.03.1995\~року зі змінами, можуть встановлюватися факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв`язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу без вісті в зв`язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж. Як встановлено в судовому засіданні, дошлюбне прізвище заявниці [PERSON] (а.с.7). Заявниця народилася [INFO] в с.Шолохове Нікопольського району Дніпропетровської області. Її батьками були [PERSON] та [PERSON] 01.07.1989 року заявниця була прийнята на роботу до «Колхоз ім.Богдана Хмельницького Нікопольського району», де на її ім`я була заведена трудова книжка [NUMBER] (а.с.4). З місця роботи заявниця була направлена на навчання до Дніпропетровського Державного аграрного університету (зараз - Дніпровський державний аграрно-економічний університет). 01.08.1989 року заявниця була зарахована на навчання до Дніпропетровського Державного аграрного університету на денну форму навчання економічного факультету за спеціальністю «Бухгалтерський облік, контроль і аналіз господарської діяльності» (а.с.9). 18.08.1990 року заявниця уклала шлюб з [PERSON] , після укладення якого їй було присвоєно прізвище чоловіка [PERSON] (а.с.5). Після завершення навчання, на підставі Рішення Державної екзаменаційної комісії від 20.06.1994 року, заявниця був виданий диплом спеціаліста [NUMBER] на ім`я « [PERSON] » (а.с.6). Час навчання в університеті був зарахований до трудового стажу та записаний у трудовій книжці. У 2018 році заявниця звернулася до Нікопольського міськрайонного Управління ПФУ в м.Нікополі, повноваження якого на даний час виконує Нікопольський відділ обслуговування громадян (сервісний центр) Головного Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, для з`ясування обсягу наявного у неї трудового стажу для призначення пенсії за віком. Для цього заявницею разом з іншими документами була надана трудова книжка. Однак, при розгляді документів, працівниками заінтересованої особи було встановлено, що в її паспорті, свідоцтві про шлюб, свідоцтві про народження дитини та інших документах зазначено її ім`я як « [PERSON] » на українській мові, та « [PERSON] » в трудовій книжці та її свідоцтві про народження на російській мові. Хоча, в дипломі спеціаліста [NUMBER] її ім`я вказано неправильно: « [PERSON] » (замість « [PERSON] »). Крім того, у довідці № 42-11-1332, виданій їй Дніпровським державним аграрно-економічним університетом щодо відомостей про навчання у даному вищому навчальному закладі, зазначено також її ім`я неправильно - « [PERSON] ». В подальшому це може стати підставою для відмови у призначенні пенсії за віком. За таких обставин суд вважає за можливе вимоги заявниці задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved