Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-29 00:00:00

Заявниця звернулася до суду із заявою, в якій просить встановити факт народження дитини, посилаючись на те, що під час шлюбу, перебуваючи на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим, [INFO] у Феодосійському пологовому будинку народила сина [PERSON] Через відмову прикордонних сил Російської Федерації надати дозвіл на виїзд з тимчасово окупованої території, заявниця була змушена зареєструвати факт народження дитини та отримати свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 18.11.2014р. В серпні 2016 року заявниця разом з чоловіком та дитиною перемістилися з тимчасово окупованої території до м.Арциз Одеської області. З метою реєстрації факту народження дитини заявниця звернулася до Арцизького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, однак їй було відмовлено у реєстрації факту народження дитини, оскільки заявницею не надано первинного медичного свідоцтва про народження, на підставі якого проводиться державна реєстрація дитини. У зв'язку з відмовою Арцизьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області в реєстрації факту народження дитини, заявниця звернулася до суду з вказаною заявою. У судове засідання заявниця не з'явилася, але надала до суду письмову заяву, в якій просила суд розглянути справу за її відсутності, вимоги заяви підтримала та просила суд задовольнити їх в повному обсязі. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, але надав до суду заяву, у якій просив справу розглянути за його відсутності, не заперечував проти задоволення заяви. Представник заінтересованої особи Арцизького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області в судове засідання не з'явилася, але надала до суду заяву, у якій просила справу розглянути за її відсутності, заперечувала проти задоволення заяви, посилаючись на те, що державна реєстрація дитини вже проведена. Враховуючи вимоги ст. 257-1 ЦПК України, ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини та основних свобод», ратифікованої Законом України 17 липня 1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності осіб, які беруть участь у справі, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 2 ст. 158 ЦПК України, без фіксування судового процесу, що відповідає положенням ст. 197 ЦПК України. Суд, розглянувши заяву, вивчивши матеріали справи, перевіривши письмові докази, вважає, що заява підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки заява заснована на законі і доведена матеріалами справи. Згідно з частиною 1 ст. 234 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення ( п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України). Відповідно до роз'яснень, викладених у п. п. 1, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; заявник не має іншої можливості одержати документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. За правилами п. 7 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Особливості провадження у справах про встановлення факту народження на тимчасово окупованій території України визначені ст. 257-1 ЦПК України. Згідно ч. 1 ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Відповідно до ч. 4 ст. 10, ст. 235 ЦПК Українипід час розгляду справ окремого провадження суд зобов'язаний роз'яснити особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Феодосійського міського управління юстиції в Автономній Республіці Крим між [PERSON], заявницею по справі, та [PERSON], заінтересованою особою, зареєстрований шлюб (а.с. 8). Як вбачається з обмінної карти № 1414 (відомості пологового будинку, пологового відділення лікарні про новонародженого), виданої 23.10.2014р. Комунальною організацією (установа, заклад) «Пологовий будинок з жіночою консультацією», яка не може бути визнана дійсною на території України, [PERSON], яка проживає за адресою: [ADDRESS], [INFO] о 13 год. 30 хв. в м.Феодосія Автономної Республіки Крим, народила дитину чоловічої статі, массою 2840 гр., довжиною 50 см (а.с. 9). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Феодосійським міським відділом запису актів цивільного стану Департаменту запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим, яке не може бути визнане дійсним на території України, [PERSON] народився [INFO], його батьками зазначені [PERSON], заявниця по справі, [PERSON], заінтересована особа (а.с. 10). Відповідно до довідок № 5114000136, № 5114000137 від 05.09.2016р. про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи фактичне місце проживання [PERSON] - заявниці по справі, [PERSON], заінтересована особа: [ADDRESS] (а.с. 11, 11 зворот). Згідно розпорядження Арцизької міської ради Одеської області «Про внесення змін до розпорядження міського голови № 14 від 19.02.2016р. «Про перейменування вулиць та провулків міста» № 22 від 11.03.2016р. внесено зміни до переліку назв вулиць та провулків м.Арциз Одеської області (а.с. 12). Як вбачається з переліку назв вулиць та провулків м.Арциз Одеської області, які підлягають перейменуванню [ADDRESS] перейменована на [ADDRESS] (а.с. 12 зворот). Як вбачається з відмови у проведенні державної реєстрації народження № 56/04-40 від 15.09.2016р. Арцизьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області [PERSON], заявниці по справі, у проведенні державної реєстрації народження відмовлено, оскільки завницею на підтвердження факту народження дитини пред'явлено свідоцтво про народження дитини, що свідчить про проведення факту державної реєстрації народження дитини (а.с. 13-14). Даючи оцінку допустимості вищезазначених доказів, як документів, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, суд керується ч. 2 ст. 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Крім того, суд враховує норму статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» якою встановлено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. В силу ч. 4 ст. 49 ЦК України реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов'язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. В силу ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Статтею 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупованою територією визначається: сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій; внутрішні морські води і територіальне море України навколо Кримського півострова, територія виключної (морської) економічної зони України вздовж узбережжя Кримського півострова та прилеглого до узбережжя континентального шельфу України, на які поширюється юрисдикція органів державної влади України відповідно до норм міжнародного права, Конституції та законів України; повітряний простір над територіями, зазначеними у пунктах 1 і 2 цієї частини. Згідно до ст. 13 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» за відсутності документа закладу охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. Частиною 1 статті 17 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна. Згідно ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Відповідно до ч. 1 ст. 144 СК України батьки зобов'язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в державному органі реєстрації актів цивільного стану. В силу ч. ч. 1, 8 ст. 7 Закону України «Про громадянство» особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження. Згідно ч. ч. 2, 3, 4 ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація народження дитини проводиться за письмовою або усною заявою батьків чи одного з них за місцем її народження або за місцем проживання батьків. Державна реєстрація народження дитини проводиться не пізніше одного місяця з дня її народження, а у разі народження дитини мертвою - не пізніше трьох днів. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я документи, що підтверджують факт народження. За відсутності документа закладу охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. Конвенцією про права дитини від 20.11.1989р., ратифікованою постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991р. встановлено, що дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов'язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства. Судом встановлено, що заявниця [INFO] в м.Феодосія Автономної Республіки Крим, яка є тимчасово окупованою територією України, народила дитину чоловічої статті, батьком дитини є [PERSON], заінтересована особа, що підтверджується обмінною картою № 1414 (відомості пологового будинку, пологового відділення лікарні про новонародженого), виданою 23.10.2014р. Комунальною організацією (установа, заклад) «Пологовий будинок з жіночою консультацією», свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим Феодосійським міським відділом запису актів цивільного стану Департаменту запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим, які не можуть визнаватися належними документами з підстав їх складання установами, які знаходяться на тимчасово окупованій території України, однак вказана в них інформація береться судом до уваги в частині, підтвердження народження заявницею дитини. Оскільки обмінна карта № 1414 (відомості пологового будинку, пологового відділення лікарні про новонародженого), видана 23.10.2014р. Комунальною організацією (установа, заклад) «Пологовий будинок з жіночою консультацією», свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане Феодосійським міським відділом запису актів цивільного стану Департаменту запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим, відповідно до ст. 9 «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» є недійсними і не створює правових наслідків, то з огляду на викладене, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог заявниці щодо встановлення факту народження [PERSON], [INFO] в місті Феодосія, Автономної Республіки Крим, що в подальшому буде підставою для отримання свідоцтва про народження дитини та надасть відповідні гарантії як дитині, так і її батькам. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про народження особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів народження особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини. З огляду на викладене, суд вважає що дійсно для проведення державної реєстрації народження дитини є об'єктивні перешкоди. З метою захисту прав і свобод громадян України, якою є заявниця у справі та її дитина, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту народження дитини - хлопчика, [PERSON], [INFO] в місті Феодосія, Автономної Республіки Крим, бо законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, що надасть можливість отримати громадянкою України [PERSON] свідоцтва про народження її дитини, видане державним органом України. В силу ч. 3, ч. 4 ст. 257-1 ЦПК України у рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків.Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. На підставі ст. 49 ЦК України, ст. 144 СК України,

Outcome: approved