Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-08 00:00:00

Заявниця [PERSON] , яка діє в інтересах малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , звернулася до суду із заявою про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] в м.Євпаторія Республіки Крим, Російська Федерація, (населений пункт, розташований на території, непідконтрольній державній владі України) помер [PERSON] , [INFO] , її колишній чоловік та батько її малолітніх дітей. При зверненні заявниці до відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Ямпільському та Середино-Будському районах Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) для отримання свідоцтва про смерть [PERSON] , їй було відмовлено у реєстрації смерті останнього та видачі свідоцтва про смерть. Встановлення факту смерті необхідно заявниці для державної реєстрації смерті батька своїх малолітніх дітей та отримання свідоцтва про смерть, а також оформлення спадщини в інтересах малолітніх дітей. Ухвалою суду від 09.09.2020 відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд. Заявниця [PERSON] подала до суду заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, а також зазначила, що заяву підтримує у повному обсязі та наполягає на її задоволенні. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] в м.Євпаторія Республіки Крим, Російська Федерація, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , виданого 99100010 Євпаторійським міським відділом запису актів громадянського стану Департаменту запису актів громадянського стану Міністерства юстиції Республіки Крим 31.03.2020, актовий запис про смерть №170209910001000410009 /а.с.14/. Заявниця та померлий [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00027481826 від 20.08.2020 та копією рішення Шосткинського міськрайонного суду від 01.06.2011 про розірвання шлюбу та /а.с.7, 8/. Від даного шлюбу у заявниці та померлого [PERSON] народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Сакського міськрайонного управління юстиції Автономної Республіки Крим 23.04.2007, та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно відділом реєстрації актів цивільного стану по Шосткинському району Шосткинського міськрайонного управління юстиції Сумської області 23.10.2009/а.с.10, 11/. Згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Малотокмачанської сільської ради Оріхівського району Запорізької області 27.09.2011, заявниця перебуває у новому зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , прізвище після реєстрації шлюбу - [PERSON] /а.с.6/. Листом відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Ямпільському та Середино-Будському районах Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) №356/21.18-21 від 20.08.2020 заявниці було відмовлено у реєстрації смерті, оскільки заявницею для підтвердження факту смерті [PERSON] пред`явлено документ, виданий на території, де органи державної реєстрації України тимчасово не здійснюють свої повноваження /а.с.15/. Згідно ч.1 ст.3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупованою територією визначається сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій. Відповідно до ч.2, 3, 4 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органом та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Встановлення зв`язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України. Таким чином, свідоцтво про смерть [PERSON] від 31.03.2020, видане на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, є недійсним та не створює правових наслідків. Згідно ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі встановлення у судовому порядку факту смерті. Відповідно до роз`яснень, які містяться у п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Згідно висновків ЄСПЛ у справах проти Туреччини зокрема, «Loizidou v.Turkey», «Cyprus v.Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v.Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог ст.263 ЦПК України щодо повного і всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами, що знаходяться на тимчасово окупованій території України, хоча і не визнаються судом дійсними, однак, як виняток, можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ у порядку ст.317 ЦПК України. Відповідно до п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до ч.1, 2 ст.317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Враховуючи вищевикладене та зважаючи на те, що встановлення факту смерті [PERSON] необхідне заявниці, яка діє в інтересах малолітніх дітей, які є родичами померлого, для державної реєстрації смерті та внесення відомостей про його смерть до Державного реєстру, що в подальшому підлягає використанню в цивільно-правових відносинах, згідно законодавства України, суд вважає за необхідне, встановити факт смерті [PERSON] на тимчасово окупованій території України. На підставі викладеного,

Outcome: approved