Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-11 00:00:00

Заявниця [PERSON] звернулись до суду із заявою про встановлення\~факту народження\~дитини,\~заінтересована особа\~ Добропільський\~міський відділ\~державної реєстрації\~актів цивільного\~стану Головного\~територіального управління\~юстиції у\~Донецькій області.\~Обґрунтовуючи заяву\~зазначила,\~що вона\~перебуває у\~шлюбі з\~[PERSON],\~від шлюбу\~вона 17.09.2018\~року в\~м.Донецьк\~народила доньку.\~Але при\~зверненні до\~органів юстиції\~для державної\~реєстрації дитини\~заявниці було\~розяснено,\~що надане\~нею медичне\~свідоцтво про\~народження дитини\~немає юридичної\~сили і\~єдиною підставою\~для державної\~реєстрації народження\~в даному\~випадку є\~рішення суду\~про встановлення\~факту народження. Просить суд встановити факт народження 17.09.2018 року в м.Донецьк дитини жіночої статі у [PERSON]. Заявниця [PERSON] в судовому засіданні підтримала заявлені вимоги та просила їх задовольнити, пояснила, що 17.09.2018 року вона народила дівчинку в м.Донецьк, це її перші пологи. Представник заінтересованої особи, Добропільського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в судове засідання не зявився, начальник відділу надав заяву про розгляд справи без їх участі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він є чоловіком заявниці. Він їздив на заробітки, у звязку з чим його дружина поїхала до матері в м.Донецьк, де і народила їх доньку. Назвали доньку Мирослава. На пологах він присутнім не був. Заслухавши пояснення\~заявника,\~свідка,\~дослідивши матеріали\~справи,\~суд приходить\~до висновку,\~що заява\~[PERSON]\~ про встановлення\~факту народження\~дитини 17.09.2018 року в м.Донецьк [PERSON] - підлягає задоволенню, виходячи з такого. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про громадянство України» особа, батьки якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження. Згідно ч.1 ст.144 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану, а Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою Верховної ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, встановлено, що дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Відповідно до ст.13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», якщо державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем проживання батьків чи одного з них, то за їх бажанням місцем народження дитини в актовому записі про народження може бути визначене фактичне місце її народження або місце проживання батьків чи одного з них. Державна реєстрація народження дитини проводиться не пізніше одного місяця з дня її народження, а у разі народження дитини мертвою - не пізніше трьох днів. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я документи, що підтверджують факт народження. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров'я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров'я, який проводив огляд матері та дитини. У разі якщо заклад охорони здоров'я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За відсутності закладу документа охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] з 25.08.2017 року перебувають у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.10). З копії паспорта громадянина України [PERSON],\~[INFO],\~який виданий\~17.03.2010\~року Петровським\~РВ ДМУ\~ГУ МВС\~України в\~Донецькій області,\~вбачається,\~що остання\~зареєстрована за\~адресою: [INFO] (а.с.6-7). Заявниця [PERSON] є внутрішньо переміщеною особою та фактично проживає за адресою: [INFO], що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи №0000583324 від 23.07.2018 р., виданої УСЗН Добропільської міської ради (а.с.9). \~ \~ \~ \~Зі змісту заяви вбачається, що у заявниці - [PERSON] 17.09.2018 року в м.Донецьку народилась донька. На підтвердження факту народження дитини заявницею додано копія медичного свідоцтва про народження № 669 від 26.09.2018 року (а.с.11), з якого вбачається, що [PERSON] у КП «Центральна міська клінічна лікарня №24 міста Донецька» у м.Донецьк 17.09.2018 року в 09:45 годин, народила дівчинку вагою 3200 грамів. Вказане медичне свідоцтво видано медичним закладом м.Донецька, який розташований на тимчасово неконтрольованій території. В ході судового засідання також були досліджені: копія результатів комбінованого скрінінгу від 17.09.2018 року (а.с.12), копія результатів біохімічного скрінінгу від 23.04.2018 року (а.с.13), копія протоколу ультразвукового дослідження (а.с.14,15,16), копія обмінної карти першого пологового відділення КУ «Центральна міська клінічна лікарня №6 міста Донецька» на [PERSON] (а.с.18-19), копія виписки із карти розвитку новонародженого 17.09.2018 року [PERSON] від 20.09.2018 року (а.с.20), копії результатів огляду невролога від 21.09.2018 року (а.с.22-23). Вказані медичні документи свідчать про те, що [PERSON] була вагітною та перебувала на обліку в медичній установі у звязку з її вагітністю. Вищевказані досліджені медичні документи видані органами та закладами м. Донецька, які розташовані на тимчасово неконтрольованій органами державної влади України території. Також судом були досліджені фотознімки (а.с.24-25), на яких зображені жінка з новонародженою дитиною та новонароджена дитина. Згідно пояснювальних написів, зроблених заявницею, на фотознімку №1 зображена вона з її дитиною, на фотознімку №2 зображена заявниця під час вагітності, на фотознімках №3 та №4 зображена дитина заявниці. Заявниця [PERSON] звернулась з вищевказаним медичним свідоцтвом про народження № 669 від 26.09.2018 року (а.с.11) до Добропільського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області з питання державної реєстрації народження дитини, але останній 11.10.2018 року було відмовлено в реєстрації на підставі предявленого документу і запропоновано звернутися до суду (а.с.17). З повідомлення начальника Добропільського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 1210.2018 року № 15.31-5/3933, вбачається, що в архіві відділу та у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян актовий запис про народження дитини жіночої статі в м.Донецьк, матірю якої є [PERSON] не виявлено. Відповідно до п.7 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Відповідно до ч.2 ст.319 ЦПК України, рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Даючи оцінку допустимості копії медичного свідоцтва про народження, копії обмінної карти пологового будинку, які видані установою на тимчасово окупованій території України, суд керується ст..19 Конституції України, ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» і вважає, що вказані документи не є дійсними і не можуть створювати правових наслідків. Разом з тим, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відпоідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права і враховує висновки ЄСПЛ у справа проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic o f Moldova and Russia», «Ila§cu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. \~ \~ \~ \~Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідно до ст.2 ЗУ «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях», будь-який акт, виданий у звязку з діяльністю збройних формувань Російської Федерації та окупаційної адміністрації Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, є недійсним і не створює жодних правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження або смерті особи на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, які додаються відповідно до заяви про державну реєстрацію народження особи та заяви про державну реєстрацію смерті особи. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 263 ЦПК України щодо повного і всебічного зясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарськими закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності. Враховуючи досліджені в судовому засіданні докази, а саме пояснення заявника, свідчення свідка, письмові медичні докази, фотознімки, які в сукупності, підтверджують факт народження 17.09.2018 року громадянкою України [PERSON] дитини жіночої статі і дають суду підстави для задоволення заяви. Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідно заявнику для державної реєстрації народження дитини та отримання свідоцтва про народження. Таким чином, наявність вищевказаних доказів, на думку суду, є достатньою підставою для встановлення факту народження дитини в певний час, а також враховуючи те, що законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, суд приходить до висновку про задоволення заяви про встановлення факту народження дитини, що надасть заявнику можливість отримати свідоцтво про народження, видане відповідним державним органом України. На підставі ст. 430 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання даного рішення.

Outcome: approved