Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-13 00:00:00

Заявниця [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. В обґрунтування своєї заяви заявниця зіслалася на те, що [INFO] після швидкоплинної хвороби помер її чоловік - [PERSON] , з яким вони проживали однією сім`єю на протязі більш ніж 20-ти років. Шлюб з [PERSON] не реєстрували, оскільки не вбачали в цьому потреби. Заявниця стверджує, що фактично з 1998 року, проживала та вела спільне господарство разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] в будинку який належав на праві власності померлому, та відповідно входить до складу спадкового майна. Факт спільного проживання однією сім`єю з [PERSON] підтверджується актом обстеження матеріально - побутових умов, також цей факт може бути підтверджено показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] . Після смерті [PERSON] заявниця подала заяву про прийняття спадщини до Державного нотаріуса Покровської державної нотаріальної контори, але нотаріусом їй було роз`яснено, що факт її перебування у фактичних шлюбних відносинах потрібно встановити у судовому порядку. Встановити факт проживання однією сім`єю з [PERSON] , заявниці необхідно для прийняття спадщини від [PERSON] . Інших спадкоємців, які бажають прийняти спадщину від [PERSON] не має. В зв`язку з чим, заявниця просить встановити факт її проживання із [PERSON] , [INFO] однією сім`єю без реєстрації шлюбу понад п`ять років (з 1998 року до часу відкриття спадщини [PERSON] - [INFO]). В судове засідання сторони не з`явилися. Заявниця [PERSON] направила заяву про розгляд справи за її відсутності. Заяву підтримала та просить її задовольнити. Заінтересована особа: Державний нотаріус Покровської державної нотаріальної контори Кривошей О.Г. в судове засідання не з`явилася, надіслала до суду заяву, в якій просить справу розглянути за її відсутності. Проти задоволення заяви не заперечує. Свідок [PERSON] надала до суду письмове пояснення в якому зазначила, що дійсно знає заявницю і знала її чоловіка [PERSON] , з яким заявниця проживала з кінця 90-х років за адресою: [ADDRESS] , будинок знаходиться неподалік від її місця проживання. Заявниця з [PERSON] проживали однією сім`єю та вели спільне господарство. Після смерті [PERSON] наприкінці січня 2019 року, заявниця влаштувала похорон. Після смерті [PERSON] , заявниця так і проживає до цього часу в будинку за адресою: [ADDRESS] . Свідок [PERSON] надав до суду письмове пояснення в якому зазначив, що дійсно знає заявницю і знав її чоловіка [PERSON] , з яким заявниця проживала з 1998-го року за адресою: [ADDRESS] . Вони проживали в будинку неподалік від нього однією сім`єю та вели спільне господарство. Після смерті [PERSON] наприкінці січня 2019 року, заявниця взяла на себе турботи по похованню. Після смерті [PERSON] , заявниця і на даний час проживає в будинку за адресою: [ADDRESS] . Суд, дослідивши письмові пояснення свідків, письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, прийшов до висновку, що заяву слід задовольнити з огляду на наступне. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст. 13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Так, згідно копії свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] від [INFO], виданого Покровським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Дніпропетровській області [PERSON] , [INFO] помер [INFO] , актовий запис № 54 (а.с. 4). Як вбачається з копії витягу про державну реєстрацію прав КП «Синельниківське міжміське бюро технічної інвентаризації», № 32379469 від 07.12.2011 року, власником житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] (а.с. 6). З копії акту обстеження матеріально - побутових умов сім'ї [PERSON] від 17.07.2019 року вбачається, що [PERSON] проживала за адресою: [ADDRESS] та вела спільне господарство з 1998 року [INFO] разом з [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] (а.с. 5). Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Згідно п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Згідно ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбу. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Європейський суд з прав людини, надаючи власне визначення терміну «сімейне життя», вказує на те, що сімейне життя може існувати там, де між особами не існує жодних юридичних зв`язків. Так, у справі «Ельсхольц проти Німеччини» суд визначив, що «поняття сім`ї (за статтею 8 ЄКПЛ) не обмежується стосунками на основі шлюбу і може охоплювати інші «сімейні» de facto зв`язки, коли сторони проживають разом поза шлюбом». Встановлення в судовому порядку факту проживання однією сім`єю заявниці з померлим необхідно для вирішення питання щодо прийняття спадщини після його смерті. Відповідно до ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Дослідивши матеріали справи, дослідивши усі надані суду докази у їх сукупності, перевіривши відповідність вимогам діючого законодавства України, суд вважає за необхідне встановити факт проживання [PERSON] з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу понад п`ять років, починаючи з 1998 року по день смерті [PERSON] - [INFO]. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved