Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-05 00:00:00

Заявниця [PERSON] у лютому 2016 року звернулась до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу із заявою про оголошення померлим Лемешо ва [PERSON], [INFO], який є її рідним сином, посилаючись на те що з кінця 1998 року вона не має жодних звісток щодо місця знаходження її сина, який поїхав на заробітки на рудники до Тувінської АР Росії. В 2005 та в 2015 роках вона зверталася до Жовтневого РВ КМУ УМВС в Дніпропетровській області з заявами про розшук сина й їй було повідомлено, що станом на теперішній час його місце знаходження встановити неможливо. Зазначила, що оголошення [PERSON] померлим необхідно їй для успадкування належної йому частини квартири, співвласницею якої є також й вона з подальшим вирішенням питання щодо свого утримання. Заявниця [PERSON] у судове засідання не зявилась, заздалегідь надавши суду заяву про розгляд справи у її відсутність та без фіксації судового процесу технічними засобами, у якій заявлені вимоги в справі підтримали у повному обсязі. Заінтересована особа - представник Жовтневого відділу державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області у судове засідання не зявився, проти заявлених вимог не заперечував та просив суд розглядати справу у його відсутність. Оскільки справа розглядається за відсутності осіб, які беруть участь у справі, то у відповідності до ст. 197 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, в їх сукупності, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON], [INFO], є рідним сином заявниці, що підтверджується свідоцтвом про його народження від 20.10.1960 року, в якому заявниця вказана матірю (а.с. 5). [PERSON] разом з [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло № Ж-2160 від 09.07.1998 року є співвласниками квартири [ADDRESS] й зареєстрованими в ній (а.с. 6, 7). Актом від 10.02.2016 року підтверджено, що [PERSON] з 1998 року не зявляється й не мешкає за місцем своєї реєстрації, що підтверджено підписами сусідів будинку № 12 по вул. Армавірській м. Кривого Рогу та завірено ТОВ «Керуюча компанія «ДОМ.КОМ» (а.с. 10). За зверненням заявниці в справі Жовтневим РВ ГУ МВС України в Дніпропетровській області проведенні розшукові заходи з метою встановлення місцезнаходження [PERSON], [INFO], за результатами яких встановлено, що він був зареєстрований та мешкав за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Армавірська, 12/24, на даний час за цією адресою він не мешкає, й його місцезнаходження не встановлено, що підтверджується довідкою № 754з від 19.05.2015 року (а.с.9). 15.10.2015 року [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу з заявою у порядку ст. 43 ЦК України про визнання її сина [PERSON] безвісно відсутнім. Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 04 грудня 2015 року, яке набрало законної сили, [PERSON] визнано безвісно відсутнім (а.с. 8). Згідно з п.3 ч.2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до вимог ч.1 ст. 46 ЦК України, фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років. Відсутність відомостей щодо [PERSON] за останнім місцем його проживання за адресою: [INFO] більше трьох років, а також неможливість встановлення місця його знаходження з 2005 року й станом на теперішній час органами внутрішніх справ підтверджено матеріалами справи. Крім того, суд враховує й той факт, що [PERSON] визнаний безвісно відсутнім за рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 04 грудня 2015 року, яке станом на теперішній час не скасоване й є чинним. У відповідності до вимог ст. 247 ЦПК України [PERSON], звертаючись до суду з заявою про оголошення померлим [PERSON], зазначила, що оголошення сина померлим необхідно їй для вирішення спадкового питання та питання щодо її утримання. Виходячи з вищенаведеного, а також враховуючи те, що оголошення [PERSON] померлим має юридичні наслідки для заявниці, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для ухвалення рішення про оголошення [PERSON] померлим. Частиною 3 ст. 46 ЦК України передбачено, що фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Аналогічне розяснення надане Пленумом Верховного Суду України в п. 13 Постанови «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року, де зазначено про те, що суд визнає днем смерті громадянина, оголошеного померлим, день його гаданої смерті, якщо він пропав без вісті за обставин, які загрожували смертю або давали підстави припускати його загибель від певного нещасного випадку, а в інших випадках днем смерті вважається день набрання законної сили рішення суду про оголошення громадянина померлим. Оскільки день вірогідної смерті [PERSON] суд не може встановити, тому його необхідно оголосити померлим з дня набрання цим рішенням законної сили. Суд розяснює заявниці [PERSON] ст. 47 ЦК України яка передбачає, що правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті. Спадкоємці фізичної особи, яка оголошена померлою, не мають права відчужувати протягом пяти років нерухоме майно, що перейшло до них у звязку з відкриттям спадщини. Суд розяснює заявниці [PERSON] зміст ч.1 ст.48 ЦК України про те, що у випадку, якщо фізична особа, яка була оголошена померлою, зявилася або якщо одержано відомості про місце її перебування, суд за місцем перебування цієї особи або суд, що постановив рішення про оголошення її померлою, за заявою цієї особи або іншої заінтересованої особи скасовує рішення суду про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до ч.7 ст.235 ЦПК України при ухваленні судом рішення понесені судові витрати не відшкодовуються. На підставі ст.ст. 46, 47 ЦК України,

Outcome: approved