Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-16 00:00:00

Заявниця звернулася до суду з вказаною заявою посилаючись на те, що вона проживає у квартирі, яка належить їй на праві спільної часткової власності Ѕ, разом із колишнім чоловіком [PERSON] та спільним неповнолітнім сином [PERSON], [INFO]. Шлюб між нею та [PERSON] був розірваний на підставі рішення суду від 26.09.2013 року, яким було встановлено, що між сторонами постійно виникають сварки на протязі останніх десяти років через те, що кожен з них має різні погляди на життя та ведення спільного господарства, внаслідок цього страждає дитина, в присутності якої відповідач постійно ображає її (заявника). Цим же рішенням було стягнуто аліменти на утримання дитини у розмірі ј частини доходів, проте кривдник ([PERSON].) довгий період з 2013 року ухилявся від сплати аліментів, розмір його заборгованості станом на 03.10.2016 року складала 56 242,25 грн. Такими діями кривдник ([PERSON].) вчиняв ще й економічне насильство. Протягом багатьох років, з 2013 року, з боку кривдника ([PERSON].) по відношенню до неї - [PERSON] проявляється агресивна поведінка, а саме: неодноразово наносив тілесні ушкодження, штовхав, придушував не даючи можливості сходити до вбиральні, постійно говорить образливі, нецензурні слова та погрожує вбивством та фізичною розправою, свідком чого часто був неповнолітній син. Також, [PERSON] знищує цінні для неї ([PERSON].) особисті речі та документи, чим завдає їй сильних душевних страждань, пошкоджує водою мобільний телефон, псує взуття, користується її побутовими речами без дозволу, залишає образливі з нецензурною лайкою записки по квартирі. На неодноразові звернення щодо припинення знущання [PERSON] реагував ще жорстокішими нападами агресії та насмішкою повідомляв, що вона не зможе нічого доказати та йому «нічого не буде». Починаючи з 2013 року по факту вчинення домашнього насильства вона роками викликала співробітників міліції (в подальшому - поліції). Є висновки поліції від 03.03.2016 року, від 12.04.2016 року, 11.08.2016 року, 27.11.2017 року, 05.09.2018 року, якими підтверджено домашнє насильство з боку [PERSON] по відношенню до неї - [PERSON] Оскільки неодноразові звернення до поліції не дали результату, вона змушена звернутися до суду з даною заявою, в якій просить суд на підставі ст.ст.350-1 - 350-8 ЦПК України, Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» видати обмежувальний припис строком на шість місяців, яким: - усунути перешкоди в користуванні квартирою [ADDRESS]; - заборонити [PERSON] перебувати в місці її (заявника) проживання: квартира [ADDRESS]; - заборонити [PERSON] наближатися до місця її проживання на відстань 100 метрів. В судовому засіданні заявник та її представник підтримали зазначені ними обгрунтування та просили задовольнити заяву в повному обсязі. Заінтересована особа та його представники в судовому засіданні вимоги заявника не визнали, просили відмовити в їх задоволенні та врахувати надані письмові заперечення, пояснення. Вислухавши заявника, її представника, заінтересовану особу, його представників, свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Встановлено, що заявник [PERSON] та заінтересована особа [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, мають спільну дитину [PERSON], [INFO]. Шлюб було розірвано згідно рішення суду від 26.09.2013 року. Заявник [PERSON] та заінтересована особа [PERSON] та їх син [PERSON] проживають в квартирі [ADDRESS] Згідно Свідоцтва про право власності від 30.11.2005 року заявнику [PERSON] та заінтересованій особі [PERSON] на праві приватної власності в рівних частинах належить квартира [ADDRESS] Обгрунтуванням своїх вимог щодо видачі обмежувального припису заявник зазначає виникнення постійних сварок, про що зазначено в рішенні суду про розлучення: постійні образи з боку заінтересованої особи; ухилення певний час від сплати аліментів (економічне насильство); прояв агресивної поведінки протягом багатьох років, що проявляється у фізичному, психологічному насильстві, а саме: нанесення тілесних ушкоджень, штовхання, образливі, нецензурні слова, погрози вбивством та фізичною розправою; знищення цінних для неї особистих речей та документів. Зазначила і те, що дитина часто буває свідком агресивної поведінки заінтересованої особи. З метою повного всебічного розгляду справи, непорушення прав кожного учасника процесу, розгляд справи проведено понад встановлені законодавством строки. Судом були задоволенні клопотання учасників справи, витребувані за клопотанням заявника документи, допитано зі сторони заявника свідка, приєднані ряд документів що надавалися сторонами. Доказами, на які посилається заявник та які надані (витребувані) до справи, на підтвердження обгрунтувань вимог, зазначила: висновки з поліції, розрахунок заборгованості по аліментах, довідка з Центру роботи з жінками, постанови суду, покази свідка. Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальний припис стосовно кривдника це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов'язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Особою, яка постраждала від домашнього насильства є особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім'ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім'єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правовідношення економічного характеру. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, принижування, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров'ю особи. Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Надаючи оцінку наданим заявником на підтвердження викладених в заяві обставин документам, суд встановив наступне. Довідка-розрахунок заборгованості по аліментам, видана ВДВС 03.10.2016 року (а.с.8-9) містить інформацію про те, що станом на 01.10.2016 року заборгованість [PERSON] по аліментах становить 56 242,25 грн. Заява, яка на розгляді, подана до суду в грудні 2018 року, і про розмір заборгованості, яка була станом на дату звернення до суду, заявник суду не надала інформацію. З наданої заінтересованою особою довідки (а.с.47) борг [PERSON] по сплаті аліментів станом на 01.01.2019 року становить 29 115,78 грн. З даної довідки слідує, що щомісяця сплачуються поточні аліменти та частини заборгованості. З пояснень заінтересованої особи слідує, що він почав сплачувати аліменти відразу як заявник подала виконавчий лист до ВДВС, це було десь через два роки після винесення рішення про стягнення аліментів, про наявність якого він не знав, і в цей період вони проживали ще разом, їздили відпочивати. Дані пояснення заявник не спростовувала в суді. Викладене свідчить про те, що відсутні належні докази щодо наявності економічного насильства з боку [PERSON] відносно [PERSON] Зазначене заявником, як доказ наявності насильства в сім'ї з боку [PERSON], про постійні образи останнього, про що зазначено в рішенні суду про розірвання шлюбу від 26.09.2013 року, не може бути враховано судом як доказ наявності домашнього насильства в сім'ї. В долучених заявником до справи Висновках поліції від 03.03.2016 року, 12.04.2016 року, 11.08.2016 року, 27.11.2017 року, 05.09.2018 року (а.с.10-14), з яких: три складено більше як за два роки до звернення до суду з заявою, що розглядається, один - за рік, ще один - за три місяці, зазначено наступне. У висновках від 03.03.2016 року, від 12.04.2016 року встановлено, що у [PERSON] (заявник) виник словесний конфлікт з колишнім чоловіком [PERSON], але вони вирішили усі свої питання мирним шляхом. Перевірки закінчено, матеріали зняті з контролю та списані до справи. У висновку від 11.08.2016 року зазначено про те, що було повідомлення, що п'яний чоловік закрив двері та не впускає до квартири, при перевірці - двері ніхто не відчинив, у спілкуванні з сусідами з'ясовано, що ніякого шуму та порушень громадського порядку не помічали. Перевірка закінчена, матеріали зняті з контролю та списані до справи. У висновку від 27.11.2017 року зазначено, що від [PERSON] надійшло повідомлення, що її чоловік в стані алкогольного сп'яніння б'є дитину та знущається над родиною. В ході відпрацювання даного повідомлення було з'ясовано, що між ними виник на сімейно-побутовому грунті конфлікт. З [PERSON] було проведено роз'яснювальну бесіду та винесено офіційне попередження. Перевірку закінчено, матеріали списані до справи. Висновок від 05.09.2018 року містить інформацію про те, що нарядом поліції був здійснений виїзд по адресі, де за попередньою інформацією бійка. По приїзду було прийнято заяву, була проведена профілактична бесіда виховного характеру з [PERSON] щодо відповідального вживання алкогольних напоїв та недопущення порушень у побуті. В подальшому відносно [PERSON] був складений адміністративний протокол. Відповідно до постанови Дніпровського районного суду міста Києва від 11.12.2018 року відносно [PERSON] було закрито провадження по адміністративному матеріалу за ч.2 ст.173-2 КУпАП у зв'язку з закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності (а.с.66). Відповідно до постанови Дніпровського районного суду міста Києва від 06.04.2018 року відносно [PERSON] було закрито провадження по адміністративному матеріалу за ч.2 ст.173-2 КУпАП у зв'язку з закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності (а.с.64-65). Вказані Висновки поліції та постанови суду не можуть бути прийняті як належні та допустимі докази до вимог заявника. Довідка Київського міського центру роботи з жінками Департаменту соціальної політики від 15.11.2018 року, в якій зазначено, що вказаний Центр підтверджує, що [PERSON] дійсно зверталася за консультаційною допомогою, 07.11.2018 року надана консультація психологом за темою «Домашнє насильство» (а.с.15), суд розцінює як інформацію про звернення заявника та отримання нею відповідної консультації, однак жодного зв'язку з [PERSON] викладена в довідці інформація не містить. Суду не було надано заявником жодного доказу того, що [PERSON] наносив їй тілесні ушкодження, про наявність такого факту не зазначено в жодному із наданих заявником документах. Факт пошкодження майна (взуття, телефону та інше), що належить заявнику, не був встановлений та доведений в суді. З показів свідка [PERSON] слідує, що два роки тому у неї ночувала [PERSON], так як не потрапила до квартири. При ній [PERSON] два роки тому (приблизно) ображав [PERSON] нецензурною лайкою. Статтями 77, 78, 79, 80 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обгрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Відповідно до ч.3 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Суд має оцінити ризики, тобто - оцінити вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п.9 ст.1Закону). Відповідно до ст.350-4 ЦПК України в заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). У разі неможливості надати докази, до заяви може бути додано клопотання про їх витребування. Статтею 350-5 ЦПК України визначено, що судові витрати, пов'язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави. По даній справі, з урахуванням зазначених вище вимог законодавства, встановлено, що безперечних доказів на підтвердження вчинення [PERSON] домашнього насильства у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» заявниця [PERSON] до суду не надала, а тому підстав вважати, що наявні ризики настання тяжких наслідків для заявниці у зв'язку з відмовою суду у видачі обмежувального припису немає. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed