Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-16 00:00:00

Заявниця звернулася до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, на обґрунтування якої вказала, що вона 25.03.1956 року зареєструвала шлюб з [PERSON] Після реєстрації шлюбу їм присвоєно прізвища «Вінічук» (рос. мовою «Виничук»). Таке ж зазначення прізвища міститься й у військовому квитку її чоловіка. Однак, посвідчення учасника бойових дій видане [PERSON] із зазначенням прізвища «Віничук». Згідно довідки МСЕК, її чоловіку було присвоєно другу групу інвалідності. 25.09.2007 року [PERSON] помер. З метою отримання посвідчення члена сімї загиблого (померлого) ветерана війни, вона звернулася до Департаменту соціальної політики Луцької міської ради, однак у його (посвідчення) видачі їй було відмовлено. Причиною цьому були розбіжності в зазначенні прізвища [PERSON], а саме: «Вінічук», «Віннічук», «Віничук». Оскільки без встановлення факту, який має юридичне значення, вона не може оформити за собою статус особи, на яку поширюється чинність ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», тому просить суд факт належності [PERSON] свідоцтва про укладення шлюбу серії І-ЕГ № 389700, посвідчення учасника бойових дії серії АБ № 017288 та військового квитка серії НК № 1165471, а також встановити факт родинних відносин між, а саме: що вона (заявниця) є дружиною померлого [PERSON] В судовому засіданні представник заявника позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у заяві, просила їх задовольнити. Представник заінтересованої особи в судовому засіданні просила вирішити заяву [PERSON] на розсуд суду. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Пунктом 5 ч . 2 ст. 293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно п. п. 1, 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами, а також належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, імям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. В силу п.1\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 №5, для встановлення факту необхідна наявність певних умов, серед яких: встановлюваний факт повинен бути юридичним, тобто від його встановлення у особи виникають, змінюються або припиняються особисті чи майнові права; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред'явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо). Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року (далі - Постанова Пленуму ВСУ), - справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, можуть бути порушені в суді за заявами як безпосередньо заінтересованих у цьому осіб, так і інших громадян та організацій, коли за законом вони вправі звернутися до суду в інтересах інших осіб, а також за заявою прокурора. При подачі однією особою заяв про встановлення декількох фактів, що мають юридичне значення, всі ці заяви можуть бути об'єднані і розглянуті судом в одному провадженні. Судом встановлено, що 25.03.1956 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб в Луцькому міському відділі РАГСу Волинської області, актовий запис № 111. Після реєстрації шлюбу чоловіку та дружині присвоєно прізвище «Вінічук» (рос. мовою «Виничук»). Дана обставина підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії І-ЕГ № 389700, виданого 17.09.1986 року та його засвідченим перекладом з російської мови (а.с. 5-6). \~ \~ \~ \~25.09.2007 року помер [PERSON], прізвище якого у свідоцтві про смерть серії І-ЕГ № 049226 зазначене «Віннічук» (а.с. 11). [PERSON] звернулася до Департаменту соціальної\~політики Луцької\~міської ради з метою оформлення за собою статусу особи, на яку поширюється чинність ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», однак у видачі посвідчення їй було відмовлено у звязку з розбіжністю в написанні прізвища її чоловіка [PERSON], а саме: «Вінічук», «Віннічук», «Віничук» (а.с. 14). Як вбачається з копії військового квитка серії НК № 1165471, виданого 25.02.1964 року та засвідченого перекладу з російської мови, квиток виданий чоловіку заявниці із зазначенням прізвища останнього «Вінічук» (рос. мовою «Виничук») (а.с. 7-8). З копії посвідчення серії АБ № 017288, виданого 21.10.1999 року, вбачається, що посвідчення учасника бойових дій видане на імя «[PERSON]Й.» (а.с. 9). Разом з тим, довідка МСЕК серії МСЕ-19 № 043603 видана на імя «[PERSON]Й.» (а.с. 10). З вище наведеного слідує, що у прізвищах чоловіка заявниці, а саме в: зазначені у копії військового квитка, посвідченні учасника бойових дій та довідка МСЕК мають місце певні розбіжності, що підлягає усуненню в судовому порядку, шляхом прийняття відповідного судового рішення про встановлення юридичного факту належності правовстановлюючих документів та родинних відносин між фізичними особами. Встановлення даного факту необхідно заявниці для оформлення за собою статусу особи, на яку поширюється чинність ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Таким чином, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги [PERSON] про встановлення факту належності [PERSON] посвідчення учасника бойових дії серії АБ № 017288 та встановлення юридичного факту перебування заявниці з ним у зареєстрованому шлюбі, підлягають до задоволення, оскільки вони породжують юридичні наслідки для заявниці . Щодо заявлених вимог про встановлення факту належності [PERSON] свідоцтва про укладення шлюбу серії І-ЕГ № 389700 та військового квитка серії НК № 1165471 суд зазначає наступне. Згідно ч. 3 ст. 315 ЦПК України справи про встановлення факту належності особі паспорта, військового квитка, квитка про членство в обєднанні громадян, а також свідоцтв, що їх видають органи державної реєстрації актів цивільного стану, судовому розгляду в окремому провадженні не підлягають. Згідно роз'яснень, викладених в п. 12\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року\~заяви про встановлення із зазначених підстав факту належності особі вироку або рішення суду, квитка про членство в об'єднанні громадян, військового квитка, посвідчення до ордена або медалі, паспорта, чи свідоцтв, що їх видають органи реєстрації актів громадянського стану, та інших документів, що посвідчують особу, не підлягають розгляду в судовому порядку, оскільки ці питання вирішуються органом, який видав документ. Судами також не встановлюється тотожність особи. Таким чином, в силу положення ч. 3 ст. 315 ЦПК України та розяснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у постанові № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року, заявлена [PERSON] вимога про встановлення факту належності [PERSON] військового квитка серії НК № 1165471 судовому розгляду в окремому провадженні не підлягає. Таким чином, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial