Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-22 00:00:00

Заявниця [PERSON] , звернулася із заявою до суду, за участю заінтересованої особи: [PERSON] , про видачу обмежувального припису стосовно кривдника, а саме: постановити рішення про видачу обмежувального припису стосовно кривдника [PERSON] , жителя [ADDRESS] , строком на 1 рік, яким визначити заходи тимчасового обмеження його прав та покласти на нього обов`язки: заборонити перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою [PERSON] та малолітньою [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] ; заборонити наближатися на відстань ближче 300 метрів до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою [PERSON] та малолітньою [PERSON] , [INFO] ; заборонити вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою [PERSON] та малолітньою [PERSON] , посилаючись на такі обставини. Згідно Свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] , 02.09.2006 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, про що було зроблено відповідний запис за №316. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Згідно Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 17.09.2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Діти проживають разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, [PERSON] є власницею Ѕ частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . 01 вересня 2019 року [PERSON] , намагаючись вияснити відносини зі своєю дружиною (станом на 1 вересня 2019 року шлюб між ними не було розірвано) вчиняв домашнє насильство стосовно [PERSON] в присутності їх малолітньої дитини [PERSON] . На ґрунті особистої неприязні, яка виникла під час намагання в черговий раз вияснити відносини, [PERSON] спочатку виплескував безпідставну агресію, яка супроводжується словесними образами, а потім із застосуванням фізичного насильства до своєї дружини. В результаті побиття чоловіком. Шелеменцевим заявниця отримала струс головного мозку та численні синці. Завдання фізичного насилля відбулося в ніч з 01. на 02 вересня 2019 року. [PERSON] звернулася лікарні, повідомила, що 1 вересня 2019 року вночі була побита чоловіком, отримала травму голови (супроводжувалась втратою свідомості, тошнотою, рвотою, головокружінням) була оглянута нейрохірургом, виконала КТ Головного мозку та поставлено діагноз - струс головного мозку. 02.09.2019 року [PERSON] звернулася із заявою щодо вжиття заходів до її чоловіка, [PERSON] , [INFO] , який у період з 03 по 04 години ранку 01 вересня 2019 року завдав умисні тілесні ушкодження, перебуваючи за адресою: [ADDRESS] . За цим фактом відомості були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, номер кримінального провадження: 12019160480003164. правова кваліфікація кримінального правопорушення ч. 1 ст. 125 КК України. 02 вересня 2019 року [PERSON] пройшла експертизу щодо визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень № 2120 від 02.09.2019 року (результати експертизи в момент подання даної заяви не готові, будуть надані пізніше в судове засідання). В результаті, така поведінка та протиправні дії [PERSON] привели до емоційної напруженості їх малолітньої дочки - [PERSON] , дитина відчуває постійний страх повторення негативної ситуації. Встановлення обмежувального припису стосовно кривдника заявнику необхідно, з метою захисту своїх прав та інтересів та захисту прав та інтересів їх малолітньої дитини [PERSON] . В інший спосіб захистити свої права, як через встановлення обмежувального припису стосовно кривдника, заявниця не може, в зв`язку з чим вимушена звернутися в відповідною заявою. В судове засідання з`явився представник заявниці адвокат Хижняк А.В., підтримала подану заяву, просила її задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] у судове засідання не з`явився, сповіщався у встановленому законом порядку, повістка не вручена у зв`язку з відсутністю адресата. Відповідно до ст. 350-5 ЦПК України справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Суд розглядає справу про видачу обмежувального припису не пізніше 72 годин після надходження заяви про видачу обмежувального припису до суду. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави. Згідно ч. 4 ст. 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Таким чином, при розгляді цієї справи участь органу опіки та піклування не є обов`язковим. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. Судом встановлено, що згідно Свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] , 02.09.2006 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, про що було зроблено відповідний запис за №316. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Згідно рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 17.09.2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, [PERSON] є власницею Ѕ частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Власником іншої Ѕ частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] є заінтересована особа [PERSON] . За твердженням заявниці 01 вересня 2019 року [PERSON] , намагаючись вияснити відносини зі своєю дружиною вчиняв домашнє насильства стосовно [PERSON] в присутності їх малолітньої дитини [PERSON] . Потім на ґрунті особистої неприязні, яка виникла під час намагання в черговий раз вияснити відносини, [PERSON] спочатку виплескував безпідставну агресію, яка супроводжується словесними образами, а потім із застосуванням фізичного насильства до своєї дружини. Заявниця отримала струс головного мозку та численні синці. Завдання фізичного насилля відбулося в ніч з 01 на 02 вересня 2019 року. 01.09.2019 року [PERSON] звернулася лікарні, повідомила, що 1 вересня 2019 року вночі була побита чоловіком, отримала травму голови (супроводжувалась втратою свідомості, тошнотою, рвотою, головокружінням) була оглянута нейрохірургом, виконала КТ Головного мозку та поставлено діагноз - струс головного мозку. 02.09.2019 року [PERSON] звернулася із заявою щодо вжиття заходів до її чоловіка, [PERSON] , [INFO] , який у період з 03 по 04 години ранку 01 вересня 2019 року завдав умисні тілесні ушкодження, перебуваючи за адресою: [ADDRESS] . За цим фактом відомості були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, номер кримінального провадження: 12019160480003164 - правова кваліфікація кримінального правопорушення ч. 1 ст. 125 КК України. 02 вересня 2019 року [PERSON] пройшла експертизу щодо визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень № 2120 від 02.09.2019 року. На час розгляду справи результати експертизи до суду не надані. На питання суду представник заявниці адвокат Хижняк А.В. пояснила, що [PERSON] та [PERSON] дійсно є співвласниками житлового будинку в [ADDRESS] . [PERSON] зареєстрований за даною адресою, але на даний час проживає окремо. Причиною насильства стали особисті неприязні відносини, яке виникло під час намагання вирішити питання про розлучення. Заявниця не перешкоджала батькові спілкуватися з дітьми. Така дія [PERSON] була перший раз, систематичність відсутня. Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Згідно з частиною третьою статті 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 3 частини першої статті 1 згаданого Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Крім вимог Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спірних правовідносин підлягають застосуванню правила СК України. За правилами статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до правил ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Частинами 2, 3 статті 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», визначено перелік осіб на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання. Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється також на інших родичів, інших осіб, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання, а також на суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 цього ж Закону, до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, серед іншого, належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Відповідно до роз`яснень, наведених в п. п. 10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 1 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом (ст. 129 Конституції) зобов`язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. Разом з тим докази, надані заявницею в обґрунтування заявлених вимог, а саме: консультативний висновок лікаря невролога від 04.09.2019 року; звернення заявника до органів поліції з приводу вчинення відносно заявника домашнього насильства не вказує на вчинення особою домашнього насильства. Наявний в матеріалах справи витяг з ЄРДР № 12019160480003164 від 02.089.2019 року про внесення до реєстру відповідного запису про вчинення кримінального правопорушення [PERSON] по відношенню до заявниці не є належним доказом в розумінні ст. 77 ЦПК України, з огляду на те, що кримінальне провадження на даний час не завершено, підозру не оголошено, а тому даний письмовий доказ не доводить вчинення будь-яких протиправних дій відносно заявниці. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21 листопада 2018 року по справі № 756/2072/18. Таким чином, оцінюючи доводи заявниці про наявність кримінального провадження, відомості про що внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за зверненнями заявниці, суд не може прийняти як доказ, оскільки наявність таких відомостей не є доказом вини особи у вчиненні кримінальних правопорушень, враховуючи, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Судом не встановлено випадку домашнього насильства, а також ризиків настання насильства у майбутньому. На підставі викладеного, суд дійшов висновку про те, що заява не підлягає задоволенню. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. В разі оголошення лише вступної та резолютивної частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Outcome: dismissed