Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-13 00:00:00

Збільшивши позовні вимоги, позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про відшкодування збитків в порядку регрессу, в якому просив стягнути з [PERSON] на його користь завдані збитки в порядку регресу у розмірі 8 380, 50 грн.; витрати по сплаті судового збору у розмірі 768, 40 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 3 500 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28.12.2015 року між ПрАТ «Українська пожежно - страхова компанія» та ПАТ «Київгаз» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № АЗ-048/101/150000084. Предметом вказаного договору були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням зокрема транспортним засобом «FORD» д.н.з. [NUMBER] . У відповідності до умов вказаного договору страхування ПрАТ Українська пожежно - страхова компанія» взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування. 13.02.2016 року близько 21 год. 45 хв. по просп.. Героїв Сталінграду, 10-А, сталася дорожньо - транспортна пригода за участю автомобіля марки «ЗАЗ» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля марки «FORD» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Внаслідок вказаної дорожньо - транспортної пригоди застрахованому транспортному засобу «FORD» д.н.з. [NUMBER] , було завдано механічних ушкоджень відповідно до чого страхувальник зазнав матеріального збитку. Згідно ремонтної калькуляції № 11069 від 09.03.2016 року вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «FORD» д.н.з. [NUMBER] , склала 57 380, 50 грн. ПрАТ «Українська пожежно - страхова компанія» виконала взяті на себе зобов`язання та виплатила страхувальнику страхове відшкодування, розмір якого, згідно до розрахунку суми страхового відшкодування та страхового акту № КАСКО/048/000/16/0024 від 21.03.2016 року склав 57 380, 50 грн., тобто загальний розмір фактично понесених витрат ПрАТ «Українська пожежно - страхова компанія» склав 57 380, 50 грн. Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 12.03.2016 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а саме за фактом дорожньо - транспортної пригоди, яка сталась 13.02.2016 року. Оскільки, цивільно - правова відповідальність [PERSON] станом на момент дорожньо - транпсртної пригоди була застрахована у ПрАТ «СК «Київський страховий дім» відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів Поліс № АЕ/5689861, у зв`язку з чим ПрАТ «Українська пожежно - страхова компанія» звернулась до ПрАТ «СК «Київський страховий дім» із заявою про відшкодування збитків в порядку регресу та останнім було відшкодовано завдані [PERSON] збитки у розмірі 49 000 грн. Таким чином, різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням за Полісом № АЕ/5689861 склала 8 380, 50 грн. 05.02.2019 року між ПрАТ «Українська пожежно - страхова компанія» та ФОП [PERSON] укладено договір № 05/02/2019 про відступлення права вимоги відшкодування в порядку регресу збитків завданих первісному кредитору ПрАТ «Українська пожежно - страхова компанія» по договорам страхування, перелік яких міститься в додатку № 1 до цього договору, у тому числі за договором страхування наземного транспорту № АЗ-048/101/150000084 від 28.12.2015 року. На підставі викладеного, ФОП [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 11.11.2019 року вищезазначену цивільну справу передано на розгляд до Вишгородського районного суду Київської області відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 20.12.2019 року вищезазначену цивільну справу прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 26.02.2020 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги повністю підтримав з підстав викладених у позовній заяві, раніше надавав письмову відповідь на відзив [PERSON] . Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позовних вимог та надав письмові пояснення відповідно до яких відповідач не погоджується з позовними вимогами ФОП [PERSON] , оскільки останнім не надано висновку щодо вартості матеріального збитку та розмір завданого збитку при настанні страхового випадку повинен визначатися виключно звітом (актом) про оцінку майна. Також зазначив що він заперечує проти стягнення витрат на правову допомогу, які представник позивача просить стягнути з [PERSON] , оскільки адвокат Самойленко П.М. не внесений до єдиного реєстру адвокатів України та копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю видана не легітимною радою адвокатів, а тому в цій частині вимог ФОП [PERSON] просив також відмовити. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.1, ч. 2, ч. 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 28.12.2015 року між ПрАТ «Українська пожежно - страхова компанія» та ПАТ «Київгаз» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № АЗ-048/101/150000084. Предметом вказаного договору були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням зокрема транспортним засобом «FORD» д.н.з. [NUMBER] . 13.02.2016 року близько 21 год. 45 хв. по просп.. Героїв Сталінграду, 10-А, сталася дорожньо - транспортна пригода за участю автомобіля марки «ЗАЗ» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля марки «FORD» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 01.07.2016 року провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно [PERSON] у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ст. 130 КУпАП - закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП. Постанова суду набрала законної сили 12.07.2016 року. Частинами 4, 5 та 6 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. В результаті даної ДТП з вини водія [PERSON] був пошкоджений автомобіль «FORD» д.н.з. [NUMBER] , який належить ПАТ «Київгаз». Завдана шкода винуватцем ДТП, потерпілому відшкодована не була. Згідно ремонтної калькуляції № 11069 від 09.03.2016 року вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «FORD» д.н.з. [NUMBER] , склала 57 380, 50 грн. ПрАТ «Українська пожежно - страхова компанія» виконала взяті на себе зобов`язання та виплатила страхувальнику ПАТ «Київгаз» страхове відшкодування, розмір якого, згідно до розрахунку суми страхового відшкодування та страхового акту № КАСКО/048/000/16/0024 від 21.03.2016 року склав 57 380, 50 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1002 від 21.03.2016 року. Цивільно - правова відповідальність [PERSON] станом на момент дорожньо - транспортної пригоди, тобто 13.02.2016 року була застрахована у ПрАТ «СК «Київський страховий дім» відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів Поліс № АЕ/5689861. 04.08.2016 року ПрАТ «Українська пожежно - страхова компанія» звернулась до ПрАТ «СК «Київський страховий дім» із заявою про відшкодування збитків в порядку регресу. В подальшому, ПрАТ «СК «Київський страховий дім» було відшкодовано ПрАТ «Українська пожежно - страхова компанія» завдані [PERSON] збитки у розмірі 49 000 грн. Таким чином, різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням за Полісом № АЕ / 5689861 склала 8 380, 50 грн. 13.10.2017 року ПрАТ «Українська пожежно - страхова компанія» було направлено на адресу [PERSON] претензію про відшкодування збитків в порядку регресу, однак відповідачем вказана претензія була проігнорована. Відповідно до ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Частиною 1 статті 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до статті 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Статтею 27 Закону України «Про страхування» визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. У відповідності до частини 2 статті 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Частинами 1 та 2 статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що підстави для звільнення [PERSON] від відшкодування шкоди в порядку регресу судом не встановлені. 05.02.2019 року між ПрАТ «Українська пожежно - страхова компанія» та ФОП [PERSON] укладено договір № 05/02/2019 про відступлення права вимоги відшкодування в порядку регресу збитків завданих первісному кредитору ПрАТ «Українська пожежно - страхова компанія» по договорам страхування, перелік яких міститься в додатку № 1 до цього договору, у тому числі за договором страхування наземного транспорту № АЗ-048/101/150000084 від 28.12.2015 року, предметом якого є інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням зокрема транспортним засобом «FORD» д.н.з. [NUMBER] . Враховуючи викладене, до ФОП [PERSON] перейшло право вимоги щодо стягнення з [PERSON] в порядку регресу збитків завданих в результаті пошкодження автомобіля «FORD» д.н.з. [NUMBER] , який відповідно до договору добровільного страхування наземного транспорту № АЗ-048/101/150000084 від 28.12.2015 року був застрахований у ПрАТ «Українська пожежно - страхова компанія», яка виплатила в свою чергу ПАТ «Київгаз» страхове відшкодування у розмірі 57 380, 50 грн. Оскільки, ПрАТ «СК «Київський страховий дім», який відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів Поліс № АЕ/5689861 був страхувальником автомобіля, яким під час ДТП керував [PERSON] . ЗАЗ» д.н.з. [NUMBER] виплатило ПрАТ «Українська пожежно - страхова компанія» завдані [PERSON] збитки у розмірі 49 000 грн., тому суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь правонаступника (нового кредитора) ПрАТ «Українська пожежно - страхова компанія» - ФОП [PERSON] різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням за Полісом № АЕ/5689861 у розмірі 8 380, 50 грн., а тому в цій частині позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Питання розподілу судових витрат, суд вирішує у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, при цьому суд враховує, що судові витрати позивача по справі складаються із судового збору, який станом на час звернення позивача до суду з позовом становив 768, 40 грн., а тому суд стягує з [PERSON] на користь [PERSON] сплачений при зверненні до суду судовий збір. Також, у п. п. 47, 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» судам роз`яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в п. 47 постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. На підтвердження витрат на правову допомогу представником позивача надано суду договір про надання правової допомоги № 30/01/19 від 30.01.2019 року, додаткову угоду № 26 до договору про надання правової допомоги № 30/01/19 від 30.01.2019 року, акт здачі - прийняття робіт (надання послуг) до договору про надання правової допомоги № 30/01/19 від 30.01.2019 року на суму 1 500 грн., квитанцію до прибуткового касового ордера № 026 від 07.02.2016 року на суму 1 500 грн., додаткову угоду до договору про надання правової допомоги № 30/01/19 від 30.01.2019 року, акт здачі - прийняття робіт (надання послуг) до договору про надання правової допомоги № 30/01/19 від 04.10.2019 року на суму 1 000 грн. та платіжне доручення № Р24А676096887А70225 від 04.10.2019 року на суму 2 000 грн. про оплату послуг з надання правової допомоги , а тому з огляду на вищевикладене суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача витрат на правову допомогу в розмірі 3 500 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved