Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-20 00:00:00

Заявниця звернулася до суду із заявою, в якій просить встановити факт, що вона постійно проживала із [PERSON] , яка померла [INFO] , на час відкриття спадщини. Заява обґрунтована тим, що [INFO] померла мати заявниці [PERSON] , яка за своє життя склала заповіт, відповідно до якого все своє майно заповіла доньці [PERSON] . Починаючи з лютого 2014 року і до моменту смерті, у зв`язку із похилим віком та станом здоров`я, заявниця та померла [PERSON] проживали разом у квартирі, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , проте мати була зареєстрована за попереднім місцем проживання за адресою: [ADDRESS] , а заявниця з 13 липня 2010 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , хоча все життя проживає за першою адресою. 28 січня 2019 року заявниця звернулась до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, проте 31 січня 2019 року нотаріусом було винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, обґрунтовуючи рішення тим, що спадкодавець та спадкоємець зареєстровані за різними адресами, що не дає можливості встановити факт їхнього спільного проживання за час відкриття спадщини. Заявниця вказує, що встановлення факту постійного проживання на час відкриття спадщини з [PERSON] , яка померла [INFO] , має для неї юридичне значення, оскільки вона не може прийняти спадщину після померлої. В судовому засіданні заявниця та її представник підтримали заявлені вимоги. Зацікавлена особа у судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. У судовому засіданні свідки підтвердили факт постійного проживання заявниці з померлою на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] . Суд, вивчивши і дослідивши матеріали справи, вважає, що заявлені вимоги обґрунтовані і підлягають повному задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України в порядку окремого провадження розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав За приписами п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Стаття 315 ЦПК України зазначає, що в судовому порядку можуть встановлюватись факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не передбачено іншого порядку їх встановлення. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , актовий запис 886, підтверджено факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] , яка, згідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 18 квітня 1987 року, актовий запис № 243, уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на шлюбне « [PERSON] ». 13 червня 1996 року [PERSON] склала заповіт, який посвідчено державним нотаріусом Шостої Запорізької державної нотаріальної контори Задачиною І.В. за реєстровим № 2-2332, відповідно до якого все майно, яке належить на день її смерті за законом, де воно б не знаходилось та з чого б не складалось, заповіла [PERSON] . Згідно свідоцтва № 306 про право власності на житло від 22 лютого 1999 року, посвідченого Ленінською районною адміністрацією Запорізькою міською радою, квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності в рівних долях по 1/3 частини [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] Свідоцтвом про смерть, зареєстрованим Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, встановлено, що [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , про що 15 січня 2018 року складено відповідний актовий запис № 353. Відповідно до відомостей про зареєстроване місце проживання, 13 липня 2010 року [PERSON] зареєструвала своє місце проживання за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Таганська-16» від 08 грудня 2018 року, [PERSON] фактично з лютого 2014 року і до смерті її матері [PERSON] , а саме до [INFO] , мешкала разом з останньою за адресою: [ADDRESS] . Відповіддю Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 9» на запит від 02.01.2019 року за № 2626/01-06 на запит щодо [PERSON] встановлено, що [PERSON] , [INFO] , знаходилась під наглядом сімейного лікаря КНП «ЦПМСД №9» [PERSON] за адресою фактичного проживання: [ADDRESS] , з жовтня 2014 року, в якій відвідувалась сімейним лікарем 26.10.2015, 21.06.2016, 19.10.2016, 02.02.2017. Смерть [PERSON] зареєстрована судово-медичним експертом за адресою: [ADDRESS] . Постановою приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Кукурудз Т.Ю. про відмову у вчиненні нотаріальної дії відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру [ADDRESS] після померлої [INFO] матері [PERSON] у зв`язку з тим, що ненадані документи, потрібні для вчинення нотаріальної дії, а саме відсутність підтвердження факту проживання зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини. Відповідно до постанови №5 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Пункт 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачає, що якщо постійне проживання особи із спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ч.2 ст.1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи. Вимогами ч. 3 ст. 1268 ЦК Украни встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Дослідивши надані документи, пояснення свідків, суд вважає встановленим факт постійного проживання [PERSON] разом із [PERSON] , яка померла [INFO] , на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] . Встановлення цього факту заявнику необхідно для прийняття спадщини. На підставі вищевикладеного суд вважає необхідним задовольнити заяву заявника. Отже,

Outcome: approved