Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-27 00:00:00

Заявниця звернулася до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення (факту смерті), посилаючись на те, що 06.02.1925 року в с. Розсохуватець Новоархангельського району Кіровоградської області народилася її матір [PERSON]. Останнім місцем проживання була вул. Мічуріна, 16 с. Красний Мак Бахчисарайського району Республіки Крим. 10 листопада 2015 року [PERSON] померла. Після смерті матері заявниці залишилася не успадкована земельна ділянка що належала їй на підставі приватної власності згідно державного акту на право приватної власності на землю серії IV-КР № 035281 виданого Тернівською сільською радою 30 квітня 2002 року. При зверненні заявниці до відділу РАЦС, вона отримала відмову у проведенні державної реєстрації смерті [PERSON] через те що, для підтвердження факту смерті [PERSON] предявлено документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Оскільки даний факт не можливо встановити в добровільному порядку заявниця вимушена звертатись до суду з даною заяво. Заявниця в судове засідання не зявилась, але надала суду заяву в якій просила справу слухати у її відсутність та просила заяву задовольнити. Представник відділу реєстрації актів цивільного стану Новоархангельського районного управління юстиції, в судове засідання не зявився, але надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Суд вважає, що справу можливо розглянути у відсутності заявниці та зацікавленої особи на підставі письмових доказів. У відповідності до\~ст. 197 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд вважає, що заява обґрунтована і підлягає задоволенню виходячи з наступного. У відповідно до приписів п. 8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справу про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Ст. 257 1 ЦПК України, встановлено особливості щодопровадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України . Зокрема заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. У рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. Копія судового рішення видається особам, які брали участь у справі, негайно після проголошення такого рішення або невідкладно надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації народження або смерті особи. Відповідно до розяснень, даних в п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невідємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Ч. 1 ст. 4Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» вказує на те, що на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим реалізації прав і свобод людини і громадянина. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правого режиму на тимчасово окупованій території України» Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених\~Конституцією\~та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території. Україна зобовязується підтримувати і забезпечувати економічні, фінансові, політичні, соціальні, інформаційні, культурні та інші звязки з громадянами України, які проживають на тимчасово окупованій території. Згідно ч. 1 ст. 11 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правого режиму на тимчасово окупованій території України», у разі якщо останнім місцем проживання спадкодавця\~ є тимчасово окупована територія, місцем відкриття спадщини є місце подання першої заяви, що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна, спадкоємців, виконавців заповіту, осіб, заінтересованих в охороні спадкового майна, або вимоги кредиторів. Ст. 17 Закону України передбачено, що державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі:1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою;2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.2. Заява про державну реєстрацію смерті подається не пізніше трьох днів з дня настання смерті або виявлення трупа, а в разі якщо неможливо одержати документ закладу охорони здоров'я або судово-медичної установи, - не пізніше п'яти днів.3. Державна реєстрація смерті за заявою, поданою у строки, визначені частиною другою цієї статті, та до закінчення одного року з дня настання смерті, проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання.4. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі:1) якщо заява надійшла після закінчення одного року з дня настання смерті;2) встановлення у судовому порядку факту смерті;3) звернення для реєстрації смерті особи, оголошеної судом померлою.5. У разі настання смерті в дорозі (у поїзді, на судні, в літаку тощо) державна реєстрація смерті може бути проведена в найближчому органі державної реєстрації актів цивільного стану. 6. Державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністрації закладу охорони здоров'я, де настала смерть, та інших осіб. Про державну реєстрацію смерті іноземця відділ державної реєстрації актів цивільного стану повідомляє За приписами п. 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затверджених\~наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000\~№ 52/5, підставою для державної реєстрації смерті лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024. На теперішній час заявниця позбавлена можливості отримати лікарське свідоцтво про смерть матері, оскільки територія Автономної республіки Крим є окупованою. Як вбачається з свідоцтва про смерть серії І-АЯ № 546033 виданого на імя [PERSON], остання померла 10.11.2015 року в с. Красний Мак Бахчисарайського району Республіки Крим, Російської Федерації. Свідоцтво видано Бахчисарайським районним відділом запису актів цивільного стану Департаменту записів актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим. Згідно довідки про смерть № 1201 від 10.11.2015 року смерть [PERSON] наступила 10.11.2015 року в с. Красний Мак Бахчисарайського району, Республіки Крим, Російської Федерації в звязку з хворобою серця. Згідно копії довідки виданої адміністрацією села Красний Мак Бахчисарайського району Республіки Крим Панасенко [PERSON], [INFO], дійсно була зареєстрована та проживала з 09.04.2013 року до дня смерті 10.11.2015 року за адресою: вул. Мічуріна, 16 с. Красний Мак Бахчисарайського району Республіки Крим. Ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правого режиму на тимчасово окупованій території України» визначено, що державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до\~Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Встановлення звязків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України, виконання міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, сприяння відновленню в межах тимчасово окупованої території конституційного ладу України. Виходячи із положень даної статті правовстановлюючий документ, а саме свідоцтво про смерть [PERSON] видане органами на окупованій території є недійсним на всій території України і не створює правових наслідків. Під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення смерті особи на тимчасово окупованій території України, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic o f Moldova and Russia», «Ila§cu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі ««Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 213 ЦПК України щодо повного і всебічного зясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозвязку під час розгляду справ у порядку статті 257-1 ЦПК Пунктом 3 Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затверджених\~наказом Міністерства Юстиції України від 18.10.2000\~№ 52/5\~передбачено, що у звязку з неможливістю виконувати повноваження відділами державноїреєстрації актів цивільного стану Автономної Республіки Крим та міста Севастополя на тимчасово окупованих територіях проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання за заявами громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території України, здійснюються відділами державної реєстрації актів цивільного стану за межами цієї території». Відповідно до листа відділу державної реєстрації актів цивільного стану Новоархангельського районного управління юстиції від 02.04.2016 року за № 60-033/06-97 заявниці відмовлено у реєстрації смерті [PERSON], оскільки нею пред'явлено документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Проведення державної реєстрації смерті матері заявниці не можливе в будь якому органі ДРАЦС, на підконтрольній території України, оскільки відсутній документ, який підтверджує факт смерті [PERSON]. Заявниця 19.04.1983 року одружилась та змінила прізвище на «Штанько», що підтверджується світлокопією свідоцтва про одруження серії ІІ-АБ № 585053. 13.12.2012 року на підставі заочного рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області було розірвано шлюб між заявницею та [PERSON]. Згідно світлокопії свідоцтва про народження заявниці серії ЯС № 667294 її матірю записана [PERSON] Оскільки заявниця є громадянкою України та донькою померлої [PERSON], а її мати померла на\~території, яка є тимчасово окупованою, після її смерті заявниця не може отримати лікарське свідоцтво про смерть відповідного зразку, а отримане свідоцтво про смерть не може бути використане заявницею для реєстрації смерті на території України та не визнається державними органами України, з метою захисту її\~законних прав та інтересів, оформлення спадкових прав, суд приходить до висновку про задоволення заяви, оскільки даний факт знайшов своє підтвердження у суді на підставі досліджених письмових доказів. Встановлення факту смерті потрібно заявниці для оформлення спадкового майна, що залишилось після смерті матері. Крім того дане рішення підлягає негайному виконанню. Приймаючи до уваги викладене та

Outcome: approved