Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-28 00:00:00

Заявниця [PERSON], яка діє від власного імені та в інтересах малолітнього [PERSON], звернулась до суду із заявою, де заінтересовані особи: Міністерство соціальної політики України, Російська Федерація, про встановлення факту вимушеного переселення з окупованої території Донецької області України внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Федерацією частини території Донецької області України. Вимоги заяви мотивовані тим, що заявниця та її син [PERSON] були зареєстровані та проживали за адресою: [ADDRESS], яке на теперішній час є тимчасово окупованою територією України. Однак, внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України, яка розпочалася у лютому 2014 року, у грудні 2014 року останні покинули окуповану територію, а саме місто Мар'їнку Донецької області, та перемістились до міста Вугледара. У жовтні 2017 року [PERSON] та її син [PERSON] переїхали до нового місця проживання за адресою: [ADDRESS]. Зазначена адреса є фактичним місцем проживання останніх, про що свідчить довідка про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції від 16.01.2018 року [NUMBER], яка діє безстроково. На окупованій території у заявниці залишилось нерухоме майно. Внаслідок військової агресії Російської Федерації на території Донецької області було порушено низку прав заявниці та її сина. Звернення в порядку окремого провадження до суду із заявою про встановлення юридичного факту вимушеного переселення з окупованої території Донецької області відбулося внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Федерацією частини Донецької області України зумовлене тим, що заявниця має на меті набути статус особи, яка перебуває під захистом Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року, що має наслідком виникнення прав та обов'язків, передбачених цією Конвенцією, іншими нормами національного та міжнародного права. З урахуванням викладеного [PERSON] просить суд встановити факт, що її вимушене переселення разом з малолітнім сином [PERSON], у жовтні 2017 року з окупованої території Донецької області України відбулося внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Федерацією частини території Донецької області України В судовому засіданні 29 листопада 2018 року після встановлення осіб заявниці [PERSON]та її представника [PERSON], останніми заявлено клопотання про розгляд даної справи за їх відсутності. У зв'язку з зазначеним, в судовому засіданні було оголошеного нетривалу перерву, для письмового викладення заявницею та її представником клопотань про розгляд справи за їх відсутності. Після оголошеної судом перерви заявниця [PERSON]та її представник [PERSON] в судове засідання не повернулись, надали до суду письмові клопотання, якими просили суд заяву про встановлення факту вимушеного переселення з окупованої території Донецької областірозглядати за їх відсутності, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Представник заінтересованої особи - Міністерства соціальної політики України в судове засідання не з'явився, про місце, дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 169). Причини неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за відсутності представника Міністерства соціальної політики України до суду не надходило. Представник Російської Федерації в судове засідання не з'явився, про місце, дату та час розгляду справи Посольство Російської Федерації в Україні було повідомлено належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 170). Причини неявки суду не повідомили, заяв про розгляд справи за відсутності представника Російської Федерації та заяв щодо невизнання юрисдикції українських судів на вирішення даної справи до суду не надходило. З огляду на те, що заінтересовані особи були повідомлені належним чином про місце, дату та час розгляду справи, однак в судове засідання їх представники не з'явились з невідомої для суду причини, а заявниця та її представник надали до суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, суд вважає можливим ухвалити рішення на підставі наявних у справі документів та доказів. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що заява підлягає задоволенню, з наступних підстав. Як вбачається з копії паспорта заявниці серії [NUMBER] остання з 28 грудня 2006 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 30). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 25 листопада 2008 року, виданого виконкомом Олександрівської селищної ради Мар'їнського району Донецької області, заявниця [PERSON] має малолітнього сина - [PERSON], [INFO] (а.с. 31). Згідно договору дарування жилого будинку від 28 лютого 2013 року, посвідченого державним нотаріусом Мар'їнської державної нотаріальної контори Мар'їнського районного нотаріального округу Донецької області Дейнека Л.А., заявниця прийняла в дар житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 32). Відповідно до акту №1984 від 06 грудня 2014 року, виданого Комунальним підприємством «Керуюча компанія з житлово-комунальних послуг» Вугледарської міської ради», [PERSON] разом з малолітнім сином [PERSON] з 01 листопада 2014 року мекали за адресеою: 85670, [ADDRESS] (а.с. 33). Згідно довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи [NUMBER] від 16 січня 2018 року [PERSON] перемістилась з зареєстрованого місця проживання за адресою: [ADDRESS] де фактично мешкає за адресою: 85670, [ADDRESS] (а.с. 34). Відповідно до довідки №160 від 10 жовтня 2018 року, виданої Об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Граніт-Вугледар», [PERSON] мешкає за адресою: [ADDRESS], зі своїм сином [PERSON], згідно договору від 01 листопада 2017 року (а.с. 35). Згідно зі статтею 4 Конвенції про захист цивільного населення під час війни особами, які перебувають під захистом цієї Конвенції, є ті, хто в будь-який момент та за будь-яких обставин опиняються, у разі конфлікту чи окупації, під владою сторони конфлікту або окупаційної держави, громадянами яких вони не є. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. Аналіз наведених положень закону свідчить про те, що підставами внутрішнього переміщення осіб на території України може бути, зокрема, збройний конфлікт, тимчасова окупація, повсюдні прояви насильства та надзвичайні ситуації природного чи техногенного характеру. У ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» передбачено, що факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб». Довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб». Постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб» затверджено порядок оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Встановлена Постановою форма довідки не передбачає внесення відомостей про причину переміщення особи з місця свого постійного проживання. Положеннями Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» порядок підтвердження і встановлення факту наявності збройного конфлікту або тимчасової окупації території України не передбачено, проте не виключається можливість звернення внутрішньо переміщеної особи до суду для встановлення конкретної причини внутрішнього переміщення. Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Отже, встановлення юридичного факту за рішенням суду безпосередньо породжує певні юридичні наслідки, тобто від встановлення факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих прав громадян. Відповідно до ч. 3 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» відповідальність за порушення визначених Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина на тимчасово окупованій території покладається на Російську Федерацію як на державу-окупанта відповідно до норм і принципів міжнародного права. Встановлення факту, що має юридичне значення щодо вимушеного переселення заявниці та її сина з окупованої території Донецької області, відбулось внаслідок збройної агресії Російської Федерації та окупації Російською Федерацією частини території Донецької області, можливе лише у судовому порядку. Крім того, від встановлення такого факту залежить виникнення та реалізація особистих та майнових прав саме [PERSON] та її малолітнього сина [PERSON]. При цьому відповідний юридичний факт є індивідуальним, оскільки породжує правові наслідки лише для заявниці та її сина. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у справах №363/2981/16-ц від 14 березня 2018 року, №428/13977/16-ц від 06 червня 2018 року, №417/3852/17 від 21 березня 2018 року, №243/7029/17 від 12 квітня 2018 року та №428/12368/16-ц від 21 березня 2018 року. Стосовно обставин, що зумовили вимушене переселення [PERSON] та її малолітнього сина [PERSON] з м. Мар'їнки, Донецької області, Україна, суд приймає до уваги, що місто Мар'їнка у період часу з лютого 2015 року по травень 2015 року, у відповідності до розпорядження Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження» №1085-р від 07 листопада 2014 року (в редакції від 18.02.2015 року), перебувало на тимчасово окупованій території України, де органи державної влади тимчасово не здійснювали свої повноваження. Розпорядження Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» №1085-р від 07 листопада 2014 року, починаючи з травня 2015 року і по теперішній час місто Мар'їнка Донецької області віднесено до населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення. Суд враховує, що [PERSON] та [PERSON] є громадянами України та до 2014 року, як повноправні громадяни своєї країни, мали власне житло, власне майно, налагоджений побут та можливість вести повноцінне життя. Проте наведені обставини призвели до неможливості подальшого проживання в м. Мар'їнка, а тому в грудні 2014 року, внаслідок воєнних дій Російської Федерації проти України, вони були змушені переїхати до м. Вугледара Донецької області, залишивши житло у м. Мар'їнка Донецької області, змінивши власний побут та спосіб життя. У зв'язку з тим, що місто Мар'їнка розташовано на лінії зіткнення, де постійно тривають бойові дій, [PERSON] разом з малолітнім сином [PERSON], побоюючись за власне здоров'я та життя, були вимушені покинути своє постійне місце проживання та переселитись з території міста Мар'їнки Донецької області, задля уникнення загрози життю, здоров'ю, свободі, насильницької втрати громадянства, особистих прав на свободу пересування, висловлення власної думки, майнових прав вільного володіння, розпорядження та користування майном, прав на працю та захист у результаті збройної агресії Російської Федерації. Встановлення такого юридичного факту заявниці потрібно для визначення її статусу як особи, яка перебуває під захистом Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року, що обумовлює виникнення прав та обов'язків, передбачених цією Конвенцією, іншими нормами національного та міжнародного права. З огляду на викладене, приймаючи до уваги, що встановлення юридичного факту вимушеного переселення з території Донецької області має правове значення для заявниці та її сина щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав, суд вважає доцільним та необхідним встановити факт, що вимушене переселення [PERSON], [INFO], разом з малолітнім сином [PERSON], [INFO], у жовтні 2017 року з окупованої території Донецької області України, відбулося внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Федерацією частини території Донецької області України. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі викладеного,

Outcome: approved