Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-11 00:00:00

Заявниця [PERSON] , народилася [INFO] в Новгородській області. Шостого листопада 1980 року [PERSON] , вийшла заміж за мешканця села Андрієво - Іванівка, Миколаївського району, Одеської області [PERSON] . Шлюб було зареєстровано відділом ЗАГС Кроштадського району міста Ленінград, за місцем її прописки. З 8 липня 1989 року заявниця переїхала на постійне проживання в с. Скосарівка, Миколаївського району, Одеської області, та була прийнята на роботу прибиральницею службових приміщень Скосарівської неповної середньої школи, де працювала до 01.12.1989 року і звільнилася за власним бажанням. 10.06.1990 року вона вступила в члени колгоспу «Україна» с. Скосарівка, Миколаївського району, Одеської області і була звільнена за власним бажанням 15.01.2005 року. Весь час з липня 1989 року до цього часу заявниця постійно проживає в с. Скосарівка, Миколаївського району, Одеської області, але зареєстрована була в с. Скосарівка тільки 12 квітня 1994 року. Так, як у [PERSON] , єдиним документом, що посвідчує особу є її паспорт виданий їй ще за часів СРСР, то вона звернулася до Миколаївського районного сектору Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про документування її паспортом України. Їй було запропоновано надати документи про постійне проживання та реєстрацію на території України станом на 24.08.1991 року, але у неї такі документи відсутні. Тому їй було рекомендовано звернутися до суду для встановлення факту проживання в певний час у визначеному місці. Заявниця [PERSON] , в судове засідання не з`явилася, однак надала суду заяву, в якій заявлені вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Заінтересована особа представник Миколаївського районного сектору Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області в судове засідання не з`явився, однак надав суду заяву, в якій заявлені вимоги заявниці підтримує, не заперечує проти їх задоволення, просить справу розглянути в її відсутність. Згідно ст. 247 ч. 2 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання сторін, які беруть участь у справі, фіксуваня судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Оцінивши зібрані по справі матеріали, суд приходить до висновку, що заяву слід задовольнити. Встановити факт, що [PERSON] , [INFO] , уродженка с. Антипово, Полтавського району, Новгородської області постійно проживає з 8 липня 1989 року по [INFO] в с. Скосарівка, Миколаївського району, Одеської області, Україна. Даний факт підтверджується матеріалами справи Свідоцтвом про страхування ( а.с. 5 ), копією паспорта [PERSON] ( а.с. 6 - 7 ), копією свідоцтва про шлюб [PERSON] ( а.с. 8 ), копією Трудової книжки [PERSON] ( а.с. 9 - 10 ), Архівною довідкою ( а.с. 11 ), копією довідки про заробіток для обчислення пенсії ( а.с. 12 ), довідкою виданою директором НВК Чеченін С.О. ( а.с. 13 ), довідкою виданою виконавчим комітетом Скосарівської сільської ради ( а.с. 14 ), довідкою виданою Миколаївським районним сектором Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області ( а.с. 15 ), заявою свідка [PERSON] , який підтверджує даний факт ( а.с. 25 ), копією паспорта [PERSON] ( а.с. 26 ), заявою свідка [PERSON] , який підтверджує даний факт ( а.с. 27 ), копією паспорта [PERSON] ( а.с. 28 - 29 ). Листом Верховного суду України від 01 січня 2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення роз`яснено, що суди встановлюють факти, що продовжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, який має юридичне значення. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Згідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є всі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України ( 24 серпня 1991 року ) постійно проживали на території України. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх 5 років є однією з умов прийняття до громадянства України. Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та перелік умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до частини 2 статті 315 ЦПК України, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Outcome: approved