Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-30 00:00:00

Заявниця звернулася до Дзержинського районного суду м.Харкова із заявою, в якій просить встановити «факт проживання [PERSON] за адресою [ADDRESS] разом з її матір`ю [PERSON] ». В обґрунтування вказаних вимог заявник повідомляє, що [INFO] померла її мати [PERSON] [INFO] . На час смерті померла була зареєстрована за адресою [ADDRESS] . Вказана квартира є приватизованою. У подальшому заявниця звернулась до нотаріальної контори з метою прийняття спадщини після померлої матері, проте їй було відмовлено з мотивів ненадання документів, щоб свідчили про проживання заявниці разом з її мамою. Крім того був пропущений строк прийняття спадщини. В судовому засіданні заявниця наполягала на задоволенні заяви, вказав, що частину квартири, де мешкала її мама вона має намір прийняти в спадщину. Повідомила, що нею був пропущений строк звернення до нотаріусу щодо прийняття спадщини. А також вказала, що має сестру, яка також є спадкоємицею. Заінтересована особа до судового засідання не з`явилася надала заяву, де зазначила, щодо ухвалення рішення на розсуду суду. Суд, вивчивши матеріали заяви, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вважає заяву такою, що не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що заявниця [PERSON] [INFO] , народилась м. Тейково Іванівської області РФ. Її матір`ю є [PERSON] [INFO] , яка народилась в м. Москва РФ. Відповідно до копії паспорта [PERSON] була громадянкою України, з 03 лютого 1988 року була зареєстрована за адресою [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про право власності від 22 березня 1999 року № 1-99-182128 квартира за адресою [ADDRESS] була приватизована [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] Згідно свідоцтва про смерть серія [NUMBER] [PERSON] померла в м. Харків к віці 75 років. Відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі спадкову справу після померлої [PERSON] зареєстровано 29 березня 2018 року. Судом досліджено в оригіналі паспорт громадянина України [PERSON] ( картку), відомості про місце реєстрації чи місце проживання суду не надані. Відповідно до листа від 03 квітня 2018 року Десята Харківська державна нотаріальна контора відмовила [PERSON] в видачі свідоцтва про право на спадщину. Суд критично ставиться до « Акту фіксації факту постійного проживання [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Вказані дані повідомлені з дати 11 липня 2016 року. Вказаний акт містить неузгодженості тексту, що унеможливлює зрозуміти зміст вказаного акту. Більш того, вказана особа як « [PERSON] », натомість ім`я померлої [INFO] ». Всі ці неточності та неузгодженості позбавляють суд можливості прийняти вказаний доказ. Подібні доводи суду і стосовно акту фіксації факту постійного проживання ( а.с.16). Так в даному акті відсутня дата його складання, не вказано кому саме адресований вказаний акт, вказаний документ містить як рукописний та друкований тексти. Відсутні дані про автора вказаного акту. Було встановлено, що заявник звернулася до нотаріуса з метою отримання спадщини, однак їй було відмовлено, оскільки згідно наданих документів встановити проживання заявниці з померлою не вдалося. Встановлення факту спільного проживання з померлою [PERSON] має для заявниці юридичне значення та необхідне йому для отримання спадщини. Згідно\~ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Наведений у\~ст.315 ЦПК України\~перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. Відповідно до ч 2\~ст. 315 ЦПК України\~у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Проте заявниця не довела свого постійного мешкання, однією родиною з померлою. Докази надані в копіях, належним чином не посвідчених. Більш того відсутня інформація про реєстрацію заявниці не лише за вказаним місцем мешкання, а і взагалі будь де. Окремо суд зазначає, що в прохальній частині позову та і в судовому засіданні заявниця не вказала про який період її мешкання разом з мамою йде мова. Докази до заяви додані в копіях, належним чином не посвідчених, що унеможливлює прийняття їх судом як належних та допустимих, джерело походження вказаних доказів не відоме. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.2 ст.76 ЦПК України, ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. При цьому, відповідно до ч.1 ст.95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. У відповідності до ст.ст.13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Щодо інших аргументів або міркувань заявника, то вони не дають підстав для висновку про обґрунтованість заяви. При цьому, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Окремо суд зазначає, що пунктом другим Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30 травня 2008року «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Заявниця вказала, шо має сестру, яка також можливо буде мати наміри прийняти спадщину. Сама ж\~заявниця в\~перших рядках\~своєї заяви\~вказує,\~що звертається\~з вказаною\~заявою, саме з підстав прийняття спадщини. Відповідно до ч.ч.1 і 3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Outcome: dismissed