Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

Заявниця звернулася до суду з заявою про визнання недієздатним свого племінника, [PERSON], [INFO], мотивуючи свої вимоги тим, що останній з 2010 року хворіє на психічне захворювання у формі шизофренії, є інвалідом 2-ї групи і в теперішній час знаходиться на стаціонарному лікуванні в Київській міській клінічній психоневрологічній лікарні № 1. Зазначає, що через свою психічну хворобу, [PERSON] самостійно не відвідує психоневрологічний диспансер, не може організувати своє життя, не здатний вести свої справи у різних інстанціях (ЖЕК, пенсійний фонд та ін..), самостійно не може стежити за собою та розпоряджатися своєю пенсією, раціонально використовувати свої кошти, працювати. Звертає увагу суду на те, що внаслідок свого психічного захворювання [PERSON] не здатний усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними, а тому потребує встановлення над ним опіки у зв'язку з чим необхідно визнати його недієздатним. В судовому засіданні заявниця підтримує вимоги з вищевикладених підстав, обґрунтувавши поясненнями просить задовольнити заяву з метою забезпечення захисту особистих немайнових та майнових прав та інтересів хворого племінника. Представник Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації в судовому засіданні підтримує заяву заявниці, просить суд її задовольнити. Вислухавши пояснення заявниці, представника Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, думку прокурора, який не заперечує проти задоволення заяви та вважає за доцільне визнати [PERSON] недієздатним, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, заявниця є тіткою [PERSON], [INFO], що підтверджується наданими суду доказами (а.с. 3, 4, 7, 9, 10, 11, 12). Батьки останнього померли (а.с. 13, 14). Як вбачається з матерілаів справи, 15.11.2012 року [PERSON] встановлено другу групу інвалідності (загальне захворювання) на строк до 01.12.2013 року (а.с. 2). Згідно наданої до суду Довідки КМКПНЛ № 1 від 25.10.2013 року № 921/3158, [PERSON], [INFO], який зареєстрований за адресою: [ADDRESS], знаходиться на стаціонарному лікуванні у відділенні № 21 з 02.10.2013 року по теперішній час (а.с. 5). Крім того, з метою встановлення дійсного психічного стану [PERSON] судом 29.11.2013 року було призначено відносно нього судово-психіатричну експертизу (а.с. 27-28). Як вбачається з наданого до суду Акту амбулаторної комісійної судово-психіатричної експертизи № 28 від 14.01.2014 року (a.с. 35-36): «У теперішній час [PERSON] страждає на хронічний стійкий психічний розлад у вигляді шизофренії, параноїдна форма, безперервний перебіг, виражений апато-дисоціативний дефект (F 20.0 - згідно з МКХ-10) і за своїм психічним станом нездатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. За своїм психічним станом у теперішній час [PERSON] потребує встановлення над ним опіки». Частина 1 ст. 39 ЦК України визначає, що фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Оцінюючи в сукупності надані докази, встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку про доведеність того, що [PERSON] дійсно має хронічний, стійкий психічний розлад через який не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, у зв'язку з чим вимоги заявниці є доведеними та такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі вищевикладеного, ст. 39 ЦК України,

Outcome: approved