Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-15 00:00:00

Заявниця звернулась до суду із заявою, в якій просила оголосити померлою фізичну особу - [PERSON], який є рідним братом заявниці. Заява обґрунтована тим, що [PERSON] до 2005 року мешкав за адресою: [ADDRESS], після чого полишив місце мешкання, зібравши свої речі та маючи намір переїхати до іншого місця мешкання. З того часу від нього немає відомостей. У 2012 році померла їхня мати [PERSON], після якої відкрилася спадщина. Оскільки [PERSON] продовжує бути зареєстрованим у житлі, де була зареєстрована на момент смерті матір, заявниця не має можливості розпорядитися всією спадщиною, що обумовило її звернення до суду. У судовому засіданні заявниця на своїх вимогах наполягала, надала пояснення аналогічні змісту заяви. Розглянувши справу відповідно до глави 4 ЦПК України, згідно до правил окремого провадження, витребувавши та дослідивши докази, пов'язані із обставинами відсутності [PERSON], суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні заяви, виходячи з наступних підстав. З частини 1 статті 46 ЦК України слідує, що відсутність фізичної особи та відомостей про неї у місці постійного проживання протягом трьох років є лише умовою, за якої така особа може бути оголошена померлою, а не підставою для такого рішення. Згідно до 247 ЦПК України, у заяві про оголошення фізичної особи померлою має бути вказано обставини, що загрожували смертю фізичній особі або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. Саме такі обставини мають бути підставою для винесення судового рішення про оголошення особи померлою. Із змісту заяви та пояснень заявниці витікає, що підставою для звернення до суду є лише тривала відсутність [PERSON] за місцем мешкання. Аніяких відомостей про обставини, що загрожували б його життю заявниця суду не повідомила. Крім того, задля розуміння можливих причин тривалої відсутності [PERSON] за місцем реєстрації, судом було витребувано та досліджено у судовому засіданні матеріали кримінальної справи за ст. 289 ч.2 КК України за обвинуваченням [PERSON], яка знаходиться в провадженні Старобешівського районного суду Донецької області. Дослідженням матеріалів кримінальної справи встановлено, що вона порушена 25.11.2003 року за фактом викрадення мотоцикла у [PERSON] в м. Комсомольське. Допитаний по справі неодноразово судимий раніше [PERSON] визнав свою причетність до вчинення злочину. Постановою слідчого від 21.02.2004 року відносно нього було обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд. У квітні 2004 року кримінальна справа скерована до суду з обвинувальним висновком. У липні 2004 року ухвалою Старобешівського районного суду Донецької області [PERSON] оголошено у розшук у зв'язку з його ухиленням від явки до суду. Згідно до повідомлень Старобешівського РВГУМВС України в Донецькій області, у зв'язку з розшуком [PERSON] заведено оперативно-розшукову справу «Розшук» №61-1156. З наявних у справі повідомлень оперативних підрозділів міліції, місце перебування [PERSON] залишається невідомим, розшук триває. Вищевикладені обставини, разом із твердженням заявниці про те, що [PERSON] сам зібрав свої речі та виїхав в інше місце мешкання, дають суду підстави для висновку про те, що причини його тривалої відсутності пов'язані не з можливою смертю, а з ухиленням від суду. Отже підстави для оголошення його померлим відсутні. Доводи заявниці про неможливість оформлення права на спадщину суд вважає не обґрунтованими, оскільки згідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, презумпція прийняття спадщини стосується осіб, що постійно проживали зі спадкодавцем на момент його смерті.

Outcome: dismissed