Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-21 00:00:00

Заявниця звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису щодо кривдника [PERSON] . На обґрунтування своїх вимог заявниця в заяві зазначила, що вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] та під час спільного проживання останній застосовував до заявниці фізичне насильство, про що 20.07.2020 року був складений протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 173-2 КУпАП, провадження за яким 15.10.2020 року суддею Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області було закрите у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Більше року сторони проживають окремо в різних населених пунктах, але чоловік заявниці продовжує надсилати їй СМС-повідомлення, телефонувати з різних номерів, погрожуючи та ображаючи, і чинить таким чином психологічний тиск на заявницю. У зв`язку з цим заявниця 05.11.2021 року звернулась до Баштанського РВП ГУ НП в Миколаївській області із заявою про вчинення відносно неї домашнього насильства, але про прийняте рішення вона не була повідомлена. Заявниця вважає, що вірогідність продовження чи повторного вчинення насильства [PERSON] щодо неї, а також настання тяжких наслідків для її здоров`я є дуже високою, оскільки попередні заходи вжиті поліцією виявилися неефективними, тому просить суд видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] на шість місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме: заборонити вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; заборонити наближатися на відстань меншу ніж 300 м до місця проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Провадження у справі відкрите 19.11.2021 року. Заявник в судовому засіданні підтримала заяву та просила її задовольнити, вказавши, що зафіксовані на фото тілесні ушкодження їй були спричинені заінтересованою особою під час їх спільного проживання в липні 2020 року в м. Кривий Ріг, а після припинення спільного проживання чоловік чинить на неї психологічний тиск дзвінками та повідомленнями. Заінтересована особа до судового засідання не з`явилася. Про час та місце розгляду була повідомлена вчасно та належним чином відповідно до ч.9 ст. 128 ЦПК України повідомленням через засоби мобільного зв`язку із фіксацією повідомлення. Відповідно до приписів\~ст. 350-5 ЦПК України неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Вислухавши заявника, дослідивши наявні в справі матеріали (фотозображення; копію переписки в мобільному додатку; копії свідоцтв про народження дітей; копію витягу щодо реєстрації місця проживання; копію талону-повідомлення єдиного обліку №37 від 05.11.2021 року; копії довідок про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 19.07.2021 року), суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог та можливість видачі обмежувального припису. Судом встановлено, що заявниця [PERSON] та заінтересована особа [PERSON] є подружжям. Проживають окремо. Згідно із ч.3\~ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінка ризиків - оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п.9 ч.1\~ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Згідно з п.3 ч.1\~ст.350-4 ЦПК України\~у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Заявниця обґрунтовує свою заяву тим, що відносно неї з боку заінтересованої особи чиниться насилля психологічного та фізичного характеру, що підтверджується матеріалами справи (фотозображеннями та копією переписки в мобільному додатку). Аналіз практики ЄСПЛ стосовно порушеного заявницею питання свідчить, що питання можливості отримання та належного виконання обмежувальних приписів є тісно пов`язаним із позитивними обов`язками держави із забезпечення права особи не зазнавати катування або нелюдського чи такого, що принижує гідність, поводження згідно зі ст. 3 ЄКПЛ, а також права на життя згідно ст. 2 та повагу до сімейного і приватного життя, зокрема фізичну і психологічну недоторканність особи, згідно ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Статтею 350-6 ЦПК України\~передбачено, що розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених\~Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~на строк від одного до шести місяців. Враховуючи усі надані заявницею докази, періодичність діянь заінтересованої особи, з огляду на встановлені судом обставини, суд вважає, що наявні обґрунтовані ризики вчинення [PERSON] домашнього насильства щодо заявниці у формі психологічного насильства, оскільки з долученої переписки слідує, що заінтересована особа надсилає заявниці нав`язливі образливі повідомлення із використанням нецензурної лексики, що потягло за собою емоційну невпевненість заявниці та побоювання за свою безпеку. Вжиті ж заявницею розумні заходи для її захисту, а саме звернення до правоохоронних органів не дали очікуваного результату, а тому обмежувальний припис є належним та допустимим способом захисту прав заявниці. Тому суд приходить до висновку про обґрунтованість заяви та необхідність видачі обмежувального припису, шляхом встановлення заходу тимчасового обмеження прав кривдника строком на 3 (три) місяці та покладення на нього наступних обмежень: заборонити вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. На думку суду, саме вказаний захід дасть змогу запобігти домашньому насильству з боку заінтересованої особи, який останнім часом саме шляхом спілкування із заявницею засобами зв`язку чинить відносно неї домашнє насильство психологічного характеру. Заявлені ж заявницею обмеження щодо заборони наближатися на відстань меншу ніж 300 м до місця проживання заявниці, не можуть бути встановлені, оскільки, виходячи із матеріалів справи сторони тривалий час проживають окремо в різних населених пунктах, а фізичне насильство щодо заявниці було допущене більше року тому саме під час спільного проживання сторін в м. Кривий Ріг і суду не надані докази того, що заінтересована особа після припинення спільного проживання вчиняла домашнє насильство такого характеру по відношенню до заявниці. При цьому, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у\~КУпАП\~та\~КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом На думку суду видача обмежувального припису повинна забезпечити дієвий, ефективний та невідкладний захист заявниці від домашнього насильства та буде сприяти недопущенню повторних випадків такого насильства, є співмірними та пропорційними допущеним останнім часом відносно заявниці діянням. У зв`язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що вказана заява підлягає частковому задоволенню. В силу ч. 3\~ст. 350-5 ЦПК України\~судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Згідно із ч. 4\~ст. 350-6 ЦПК України\~рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання. На підставі викладеного та

Outcome: partial