Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-10 00:00:00

Заявниця звернулася до суду з заявою, в якій просить оголосити [PERSON] померлим, посилаючись на те, що її батько в березні 2004 року поїхав на сезонні роботи в Російську Федерацію. Однак через деякий час зв'язок з ним було втрачено, і з того часу ніяких відомостей про можливе місце його перебування заявниці не відомо. За даним фактом проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, але місце перебування [PERSON] не встановлено. Оголошення померлим батька заявниці обґрунтовується необхідністю прийняття спадщини, з огляду на це вона і звернулась до суду. В судовому засіданні заявник доводи заяви підтримала. Представник зацікавленої особи в судове засідання не з'явився з невідомих для суду причин. Суд, вислухавши пояснення заявника, перевіривши матеріали справи, допитавши свідків, прийшов до наступного. Відповідно до ч.1 ст. 46 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку - протягом шести місяців. Судом встановлено, що заявниця є донькою [PERSON] що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.6) Факт відсутності відомостей про перебування [PERSON], в місці його постійного проживання більше трьох років підтверджується зібраними по справі доказами. Як вбачається з даних довідки Калуського МВ УМВС України в Івано-Франківській області від 25.03.2014 року по заяві [PERSON] з приводу зникнення її батька [PERSON], [INFO], встановлено, що проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12014090170000105 від 18.02.2014 року, по факту безвісного зникнення [PERSON] місцезнаходження якого на даний час не встановлено (а.с.10). Згідно довідки виданої виконкомом Станьківської сільської ради №319 від 04.04.2014 р. [PERSON] проживав на території Станьківської сільської ради (а.с.8). Згідно Акту обстеження факту проживання від 02.04.2014 №323 року встановлено, що [PERSON], за адресою в с. Станькова Калуського району не проживає протягом десяти років років (а.с.9). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] показали, що в 2004 році [PERSON] поїхав в Російську Федерацію на сезонні роботи, і з того часу за місцем проживання його не бачили і де він може знаходитися не знають. Крім того, в судовому засідання з'ясовано, що рідні [PERSON] неодноразово розшукували його, однак ніяких відомостей не було по даний час. Пункт 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» звертає увагу суду на необхідність відрізняти оголошення особи померлою від встановлення факту смерті особи. Оголошення фізичної особи померлою - це ствердження судовим рішенням припущення про смерть даної особи, тобто констатація високого ступеня ймовірності смерті. Встановлення факту смерті можливо, якщо суд на підставі незаперечних доказів ствердить, тобто доведе обставини, які вірогідно свідчать про смерть особи у точно визначений час, обставини, за яких настала смерть і факт неможливості реєстрації органом державної РАЦС факту смерті. За змістом ст. 47 ЦК України, правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті. Спадкоємці фізичної особи, яка оголошена померлою, не мають права відчужувати протягом п'яти років нерухоме майно, що перейшло до них у зв'язку з відкриттям спадщини. За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для ухвалення рішення про оголошення [PERSON] померлим. Згідно ч.3 ст.46 ЦК України фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. На підставі наведеного та

Outcome: approved