Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-22 00:00:00

Заявниця звернулась до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя із вказаною заявою, посилаючись на те, що вона, [PERSON] , є донькою [PERSON] та [PERSON] , які проживали та були зареєстровані в [ADDRESS] . Заявник натомість з 19 березня 2008 року зареєстрована та мешкала в [ADDRESS] . В 2011 році здоров`я батьків заявника погіршилось, бо [PERSON] практично повністю втратила зір, а [PERSON] страждав серцево-судинними захворюваннями та переніс інсульт. Через це в 2012 році заявниця переїхала до своїх батьків по [ADDRESS] , де їх доглядала та мешкала із ними разом. Однак [INFO] померла [PERSON] , а [INFO] помер [PERSON] . Усі дії щодо поховання своїх батьків здійснювались особисто заявницею. На теперішній час після смерті батьків заявниці залишилось спадкове майно. Для оформлення своїх спадкових прав вона звернулась до нотаріусу, який однак 9 вересня 2019 року у видачі свідоцтва про право на спадщину заявниці відмовив внаслідок пропуску строку прийняття спадщини. Зазначала, що оскільки на час смерті своїх батьків заявниця фактично мешкала із ними разом однією сім`єю в [ADDRESS] , вважала, що вона фактично прийняла спадщину після смерті як матері, так й свого батька. Вказувала, що у неї немає спору щодо спадкування майна із зацікавленою особою, яка є рідною сестрою заявниці. Таким чином для поновлення своїх спадкових прав заявниця просила суд встановити факт її постійного проживання із спадкодавцем на момент відкриття спадщини в [ADDRESS] на момент смерті [INFO] [PERSON] та на момент смерті [INFO] [PERSON] . [PERSON] , будучи повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась. Представник [PERSON] , який діє на підставі ордеру, [PERSON] , в судовому засіданні повністю підтримав заявлені вимоги, які просив суд задовольнити, надавши пояснення аналогічні тим, що викладені у заяві [PERSON] . Заінтересована особа, [PERSON] , до суду не з`явилась, надавши суду заяву з проханням вирішити справу за її відсутності, підтримуючи заявлені [PERSON] вимоги та прохаючи їх задовольнити. Вивчивши матеріали справи, суд вважає заяву [PERSON] обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного вмотивування. Судом встановлено, що згідно із свідоцтвом про смерть, виданим Кальміуським районним у місті Маріуполі відділом ДРАЦС ГТУЮ у Донецькій області, актовий запис № 1829 від 15 грудня 2017 року, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] (а. с. 29). Також відповідно до свідоцтва про смерть, виданого Кальміуським районним у місті Маріуполі відділом ДРАЦС ГТУЮ у Донецькій області, актовий запис № 1413 від 8 жовтня 2018 року, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] (а. с. 16). Згідно із свідоцтвом про народження, виданим відділом РАГС Іллічівського райвиконкому м. Жданова Донецької області, актовий запис № 811 від 23 червня 1981 року, вбачається, що [PERSON] народилась [INFO] , батьками якої вказані [PERSON] та [PERSON] (а. с. 34). На підставі свідоцтва про шлюб, виданого Лівобережним районним у місті Маріуполі відділом ДРАЦС ГТУЮ у Донецькій області, актовий запис № 281 від 22 серпня 2017 року, вбачається, що [INFO] [PERSON] та [PERSON] одружились, внаслідок чого дружині було присвоєно прізвище « [PERSON] » (а. с. 36). Також судом було встановлено, що згідно із свідоцтвом про народження, виданим Іллічівським районним бюро РАГС м. Жданова Донецької області, актовий запис № 891 від 23 травня 1972 року, вбачається, що [PERSON] народилась [INFO] , батьками якої вказані [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя від 3 березня 2011 року, яке набуло чинності 15 березня 2011 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON] ), актовий запис № 1705 від 27 серпня 1993 року, було розірвано. На підставі наведених документів, що підтверджують родинні відносини, суд дійшов висновку, що в судовому засіданні було доведено факт того, що [PERSON] та [PERSON] є рідними сестрами, а померлі [INFO] [PERSON] та [INFO] [PERSON] були їх батьками. Відповідно до п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно із ст. 1270 Цивільного кодексу України (далі за текстом рішення - ЦК) для прийняття спадщини встановлюється строк у 6 місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1220 ЦК спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно із ч. 1 ст. 1268 ЦК спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За ч. 3 ст. 1268 ЦК спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 1269 ЦК спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. На підставі змісту ст. 1258 ЦК спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. Згідно із ст. 1261 ЦК у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. На підставі ст. 1216, 1218 ЦК спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). При цьому до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1223 ЦК право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. На підставі ст. 1296 ЦК спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно із ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Суд встановив, що постановою від 9 вересня 2019 року приватний нотаріус відмовив у вчиненні нотаріальних дій [PERSON] через пропуск нею строку подання заяви про прийняття спадщини та відсутність підтвердження факту постійного проживання разом із спадкодавцем на момент відкриття спадщини (а. с. 9). За інформацією, отриманою судом 5 червня 2020 року з 4-ї державної нотаріальної контори міста Маріуполя, вбачається, що відсутні спадкові справи щодо майна померлих [INFO] [PERSON] та [INFO] [PERSON] , що також підтверджується інформаційними довідками зі спадкового реєстру (а. с. 50, 51). Суд зазначає, що за інформацією Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради від 10 червня 2020 року вбачається, що по [ADDRESS] станом на [INFO] (момент смерті [PERSON] ) були зареєстровані [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , а станом на [INFO] (момент смерті [PERSON] ) був зареєстрований лише [PERSON] , [INFO] (а. с. 58). Суд також встановив, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована в [ADDRESS] з 19 березня 2008 року по теперішній час, що підтверджується відомостями від 10 червня 2020 року з Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради (а. с. 57). Суд натомість зазначає, що відповідно до акту № 590 від 12 вересня 2019 року, виданого КСН мікрорайон «232 Квартал» та оглянутого у судовому засіданні, вбачається, що [PERSON] , яка зареєстрована в [ADDRESS] , фактично проживає в [ADDRESS] , починаючи з лютого 2012 року, що підтверджується свідченнями сусідів (а. с. 10). На підставі довідки про склад сім`ї № 591, виданої 12 вересня 2019 року КСН мікрорайон «232 Квартал», вбачається, що [PERSON] в [ADDRESS] мешкає разом із чоловіком [PERSON] та сином [PERSON] , 2011 р. н. (а. с. 11). Допитані у судовому засіданні свідки, [PERSON] , яка мешкає з 1946 року по [ADDRESS] , та [PERSON] , яка мешкає по [ADDRESS] з 1987 року, є сусідами по домоволодінню [ADDRESS] , які вказували суду, що по [ADDRESS] мешкали [PERSON] , [PERSON] та їх діти, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON]. В подальшому [PERSON] одружилась та стала мешкати за іншою адресою, а у 2011 році [PERSON] помер. Після цього внаслідок погіршення стану здоров`я через смерть свого сина разом із [PERSON] та [PERSON] , які залишились мешкати удвох, починаючи з 2012 року із ними стала жити донька останніх, [PERSON] , яка здійснювала догляд за своїми батьками, які його за станом свого здоров`я потребували. Так заявниця за твердженнями свідків мешкала постійно по [ADDRESS] зі своїми батьками. При цьому [PERSON] мешкала постійно по [ADDRESS] як до моменту смерті у 2017 році своєї матері, [PERSON] , так й до моменту смерті у 2018 році свого батька, [PERSON] , залишаючись мешкати за цією й після смерті своїх батьків. Додавали, що похованням батьків також займалась [PERSON] . Також в судовому засіданні було підтверджено, що похованням своїх батьків, [PERSON] та [PERSON] , займалась [PERSON] , що вбачається зі свідоцтв про поховання від 9 жовтня 2018 року та від 16 грудня 2017 року, договорів-замовлень № 1324 від 8 жовтня 2018 року та від 16 грудня 2017 року, накладних з придбання товарів ритуальної належності, талона на поминальний обід, фіскальних чеків та квитанцій від 8 жовтня 2018 року, від 16 грудня 2017 року та від 15 грудня 2017 року (а. с. 17, 18-19, 20, 21, 30, 31, 32, 33). На підставі наданих суду медичних документів вбачається, що спадкодавець [PERSON] дійсно проходив стаціонарне лікування у серпні-вересні 2018 року через перенесений інсульт, що підтверджується копією виписки із медичної картки № 12346, протоколом УЗО, висновками ендоскопії, направленням на паталогогістологічне обстеження (а. с. 22-28). Зважаючи на встановлені судом обставини справи, суд дійшов висновку, що [PERSON] , будучи такою, що фактично мешкала по [ADDRESS] , що було доведено сукупністю досліджених доказів, в тому числі показами свідків, на момент відкриття спадщини як після смерті своєї матері, [PERSON] , так й на момент смерті свого батька, [PERSON] , фактично набула спадкових прав за законом на спадщину померлих спадкодавців, оскільки є спадкоємицею 1-ї черги за законом. Таким чином на підставі вивчених в судовому засіданні доказів судом було встановлено, що [PERSON] фактично прийняла спадщину після смерті своєї матері [PERSON] , яка померла [INFO] , оскільки постійно мешкала разом із спадкодавцем на момент смерті по [ADDRESS] . Також в суді було доведено, що [PERSON] фактично прийняла спадщину після смерті свого батька [PERSON] , який помер [INFO] , оскільки постійно мешкала разом із спадкодавцем на момент смерті по [ADDRESS] . Виходячи з переліченого, заявлені вимоги [PERSON] підлягають задоволенню шляхом встановлення факту її постійного проживання разом із своїми батьками на момент їх смерті [INFO] [PERSON] та [INFO] [PERSON] .

Outcome: approved