Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-24 00:00:00

заявниця звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: встановлення факту реєстрації шлюбу у 1950 році із [PERSON], який помер [INFO] року. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] року помер її чоловік [PERSON] та відкрилася спадщина на все належне йому майно. Вказує, що зі своїм чоловіком вони проживали в зареєстрованому шлюбі з 1950 року, проживали разом однією сім'єю та вели спільне господарство, однак свідоцтво про реєстрацію шлюбу відсутнє, а отримати таке видається неможливим. Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей. На підставі вказаного, просить задовольнити подану заяву та встановити зазначений факт для подальшого оформлення спадкових прав згідно з нормами чинного законодавства України. Ухвалою судді Козівського районного суду Тернопільської області від 19.10.2017 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду. Ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області від 26.04.2018 року заву [PERSON] про встановлення факту реєстрації шлюбу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків заяви. Заявою від 04.05.2018 року позивач усунула недоліки, зазначені в ухвалі від 26.04.2018 року (а.с.27-37). В судовому засіданні представник заявника - [PERSON] підтримав заяву, просив її задовольнити. Представник заінтересованої особи - Козівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання. Згідно з ч.3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Заслухавши пояснення представника заявника, оглянувши матеріали справи та додані до неї письмові документи, суд дійшов до наступних висновків. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України). Частиною 1 ст.293 ЦПК України встановлено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з ч.3 ст.294 ЦПК України встановлено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Як вбачається із змісту поданої [PERSON] заяви, остання просить суд встановити факт реєстрації шлюбу, а саме, що [PERSON], який помер [INFO] року перебував у шлюбі з [PERSON] з 1950 року. З долучених до матеріалів справи документів якими заявник, підтверджує зазначений факт, є: копія свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER], згідно якого батьками вказані: [PERSON], [PERSON]; копія паспорта громадянина України [PERSON]; копія довідки Великоплавучанської сільської ради Козівського району Тернопільської області № 554 від 25.07.2017 року, якою констатовано, що [PERSON], який помер 30.01.2006 року постійно проживав і був зареєстрований у с.Велика Плавуча; копія довідки Великоплавучанської сільської ради Козівського району Тернопільської області №567 від 04.08.2017 року згідно з якої [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] дійсно проживали разом однією сім'єю та вели спільне господарство з 1960 років по [INFO] року; копія посвідчення учасника війни серії [NUMBER]; повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про відсутність актового запису цивільного стану №00019997270. Окрім цього, з метою підтвердження заявлених вимог у судовому засіданні 26.04.2018 року були допитати в якості свідків [PERSON] та [PERSON], які повідомили, що [PERSON] привіз «жінку з раю» - [PERSON], вони жили з ними по сусідству, вели спільне господарство, мали двоє дітей. Відповідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до п.4 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту реєстрації шлюбу. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 року звернуто увагу суддів на те, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право Згідно з п.10 вказаної вище Постанови визначено, що суди можуть встановлювати факти реєстрації шлюбу, якщо в органах реєстрації актів громадянського стану не зберігся відповідний запис чи відмовлено у його відновленні або ж він може бути відновлений лише на підставі рішення суду про встановлення факту реєстрації акту громадянського стану. У пункті 18 згаданої Постанови зазначено, що рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Пунктами 2, 3 ч.1 ст.318 ЦПК України закріплено, що у заяві про встановлення фактів повинно бути зазначено причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт та докази, що підтверджують факт. Згідно з ч.2 цієї ж статті до заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов до висновку, що оскільки заявником не наведено будь-яких причин неможливості одержання свідоцтва про укладення шлюбу, а також в матеріалах справи відсутній письмовий висновок державного органу про відмову у поновленні такого запису про укладення шлюбу між заявником та її чоловіком [PERSON] і такий суду не наданий, відтак у задоволенні заяви слід відмовити у зв'язку із її безпідставністю та неналежним обґрунтуванням. Підтвердженням обґрунтованості такого висновку суду є також і висновок Верховного Суду (Касаційного цивільного суду) у справі №2-о-48/10 (провадження №64-1217св18), який враховується судом на підставі ч.4 ст.263 ЦПК України, та відповідно до якого: «Відповідно до пункту 4 частини першої статті 256 ЦПК України 2004 року суд вправі розглядати справи про встановлення факту реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення за таких умов: -Якщо відповідний запис в органах РАЦС не зберігся (відсутність архіву або відповідної книги реєстрації, а також за наявності книги, проте за відсутності запису в ній); -Якщо в поновленні такого запису органи РАЦСу відмовили у встановленому порядку; -Запис може бути поновлено лише на підставі рішення суду про встановлення факту реєстрації події. Відмова зазначеного органу у поновленні запису підтверджується його письмовим висновком, наявність якого є необхідною умовою прийняття судом заяви про встановлення вказаного факту.». Поряд з цим, твердження заявника щодо неможливості прийняття спадщини, після смерті [PERSON], на думку суду також не підтверджені жодними доказами в силу вимог цивільного законодавства. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed