Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-07 00:00:00

Заявниця звернулась до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. В обґрунтування своїх вимог посилається на наступні обставини. Згідно із Свідоцтвом на право власності на житло від 15 лютого 1994 року, виданого згідно з розпорядженням від 04.02.1994 року № 2672, посвідченим Комітетом комунальної власності м.Нікополя та зареєстрованим КП «Нікопольським МБТІ» на праві спільної власності, їй та її померлому чоловіку [PERSON], порівно, належить квартира [ADDRESS] (40 років Жовтня) в місті Нікополі. У зазначеному документі їх прізвища вказані як: [PERSON] ([PERSON]) та [PERSON] ([PERSON]). При цьому, у паспорті громадянина України її прізвище вказано як [PERSON]. Також, як [PERSON], зазначене й прізвище її померлого чоловіка в Свідоцтві про смерть. На час оформлення зазначеного Свідоцтва від 15 лютого 1994 року, на правильність написання прізвища вона уваги не звернула. Лише після виникнення необхідності звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини (після смерті чоловіка 31.12.2017 року), нею було виявлено наявність помилки у Свідоцтві на право власності на житло, яка перешкоджає їй реалізувати своє право на прийняття спадщини. Згідно з вимогами ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, імям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. На підставі наведеного, різниця в одну літеру у написані їх прізвищ є наслідком довільного перекладу прізвища з російської мови, якою було складено усі правовстановлюючі документи за часів СРСР, на українську мову з боку осіб, які після закінчення існування держави СРСР заповнювали та видавали документи українською мовою. В зв»язку з цим звернулась до суду і просить встановити факт належності [PERSON] та [PERSON] правовстановлюючого документу - Свідоцтва на право власності на житло від 15 лютого 1994 року, виданого згідно з розпорядженням від 04.02.1994 року № 2672, посвідченого Комітетом комунальної власності м.Нікополя та зареєстрованого в КП «Нікопольське МБТІ» про належність на праві спільної власності квартири [ADDRESS] (40 років Жовтня) в місті Нікополі [PERSON] та [PERSON]. Заявниця в судове засідання не прибула, подала до суду заяву про розгляд справи за своєї відсутності, вимоги заяви підтримала. Представник заінтересованої особи до суду також не прибув. Надав заяву про розгляд справи у свою відсутність. Проти задоволення заяви не заперечував. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа\~має право\~в порядку,\~встановленому цим\~Кодексом,\~звернутися до\~суду за\~захистом своїх\~порушених,\~невизнаних або\~оспорюваних прав,\~свобод чи\~законних інтересів. Відповідно до ст. 234 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з вимогами п.6. ч.1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Як встановлено в судовому засіданні, згідно із Свідоцтвом на право власності на житло від 15.02.1994 року, виданого, згідно з розпорядженням від 04.02.1994 року № 2672, посвідченим Комітетом комунальної власності м.Нікополя та зареєстрованим КП «Нікопольське МБТІ», на праві спільної власності заявниці та її нині померлому чоловікові [PERSON], порівно, належить квартира [ADDRESS] (40 років Жовтня) в місті Нікополі (а.с.8). У зазначеному документі їх прізвища вказані як: [PERSON] ([PERSON]) та [PERSON] ([PERSON]) (а.с.8). При цьому, у паспорті громадянина України прізвище заявниці вказано як [PERSON] (а.с.4-5). Також, як [PERSON], зазначене й прізвище померлого чоловіка позивачки в Свідоцтві про смерть (а.с.6). На час оформлення зазначеного Свідоцтва від 15.02.1994 року, на правильність написання прізвища заявниця уваги не звернула. Лише після виникнення необхідності звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини (після смерті чоловіка 31.12.2017 року), нею було виявлено наявність помилки у Свідоцтві на право власності на житло, яка перешкоджає їй реалізувати своє право на прийняття спадщини. За таких підстав суд вважає за можливе вимоги заявниці задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved