Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-03 00:00:00

Заявниця звернулася до суду з зазначеною заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, посилаючись на те, що вона є донькою [PERSON] , померлого [INFO] , з яким проживала до дня його смерті. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно у вигляді житлового будинку [ADDRESS] . Заявник звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, що залишилася після смерті [PERSON] , але отримати відповідне свідоцтво на зазначене майно не змогла через пропущені строки подання заяви для прийняття спадщини, у зв`язку з чим звернулася до суду з зазначеною заявою. У судове засідання заявниця не з`явилася, але надала до суду письмову заяву, в якій просила суд розглянути справу у її відсутність, заяву підтримала та просила її задовольнити в повному обсязі. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, але надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, заяву підтримав та не заперечував проти її задоволення. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 3 ст. 211 ЦПК України, судом, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши заяву, дослідивши матеріали справи, перевіривши письмові докази, вважає, що заява підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки заснована на законі і доведена матеріалами справи. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] помер [INFO] , підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 26 грудня 2000 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Арцизького районного управління юстиції Одеської області (а.с. 10). За життя [PERSON] належало майно у вигляді житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право приватної власності на будівлю № [NUMBER] від 25 лютого 1959 року, виданого на підставі рішення виконкому Арцизької селищної ради депутатів трудящих № 9 від 24 лютого 1959 року (а.с. 9). З довідки, виданої виконавчим комітетом Арцизької міської ради Одеської області № 1156 від 03 вересня 2020 року, вбачається, що померлий [PERSON] проживав в зазначеному вище будинку до дня смерті, яка настала [INFO] , разом з [PERSON] (а.с. 25). Згідно з інформаційними довідками зі Спадкового реєстру № 62135606 (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), № 62135608 (заповіти/спадкові договори), листа № 654/01-16 від 20 жовтня 2020 року, виданих Арцизькою районною державною нотаріальною конторою Одеської області щодо майна, яке залишилося після смерті [PERSON] , спадкова справа не заводилась (а.с. 41, 42, 43). [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 22 грудня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Арцизького районного управління юстиції в Одеській області (а.с. 17). Судом встановлено, що [PERSON] за життя фактично прийняла спадщину у вигляді будинку житлового будинку [ADDRESS] після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , але не оформила право власності на зазначене майно у зв`язку зі смертю. Відповідно до роз`яснень, що викладені у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 Про судову практику у справах про спадкування судам роз`яснено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. З огляду на вказані положення до спірних цивільних правовідносин у сфері спадкування підлягають застосуванню норми ЦК УРСР (в редакції 1963 року). У листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» також вказано, що при вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 01 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК України, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. Згідно з ч. 2 ст. 548 ЦК України в редакції 1963 року прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Судом встановлено, що [PERSON] постійно проживала зі спадкодавцем до його смерті, а також фактично вступила в управління і володіння спадковим майном, тим самим, своїми діями фактично прийняла спадщину. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно у вигляді житлового будинку [ADDRESS] . Згідно з заповітом від 03 вересня 2003 року, посвідченого державним нотаріусом Арцизької державної нотаріальної контори Одеської області Бучацьким В.Я. та зареєстрованого в реєстрі за № 2658, [PERSON] на випадок своєї смерті зробила розпорядження, що все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, а також все те, на що вона за законом буде мати право, все те, що буде їй належати на день її смерті заповіла [PERSON] (а.с. 16). З довідки, виданої виконавчим комітетом Арцизької міської ради Одеської області № 1157 від 03 вересня 2020 року, вбачається, що померла [PERSON] проживала в зазначеному вище будинку до дня смерті, яка настала [INFO] , разом з [PERSON] , який доводився їй сином (а.с. 26, 18). Згідно з інформаційними довідками зі Спадкового реєстру № 62135593 (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), № 62135598 (заповіти/спадкові договори), листа № 656/01-16 від 20 жовтня 2020 року, виданих Арцизькою районною державною нотаріальною конторою Одеської області щодо майна, яке залишилося після смерті [PERSON] , спадкова справа не заводилась (а.с. 44, 45, 46). Згідно з вимогами ч. 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу він не заявив про відмову від неї, та спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Отже, судом встановлено, що [PERSON] проживав разом із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини та не звертався до нотаріуса із заявою про відмову від прийняття спадщини у встановлений законом строк, тому вважається таким, що прийняв спадщину. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 10 листопада 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Арцизького районного управління юстиції в Одеській області (а.с. 20). В свідоцтві про народження [PERSON] , заявниці по справі, виданому відділом записів актів цивільного стану Арцизької районної ради народних депутатів Одеської області серії [NUMBER] від 18 липня 1984 року, померлий [PERSON] записаний батьком (а.с. 8). Як вбачається з копії паспорту громадянина України № [NUMBER] , виданого 26 червня 2017 року, [PERSON] , заявниця по справі, на момент смерті [PERSON] , який помер [INFO] , була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 5, 7). Згідно з довідкою виконавчого комітету Арцизької міської ради Одеської області № 1158 від 11 вересня 2020 року, померлий [PERSON] з грудня 2013 року по день своєї смерті, тобто по [INFO] , проживав спільно з [PERSON] , заявницею по справі, за адресою: [ADDRESS] , та вони вели спільне господарство (а.с. 27). Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно у вигляді житлового будинку [ADDRESS] . Як вбачається з заяви [PERSON] № 84 від 05 вересня 2020 року, остання звернулася до державного нотаріуса Арцизької районної державної нотаріальної контори Одеської області з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] (а.с. 22). Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 559/02-14 від 16 вересня 2020 року Арцизької районної державної нотаріальної контори Одеської області [PERSON]., заявниці по справі, відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки пропущений строк подачі заяви на прийняття спадщини (а.с. 24). Згідно з інформаційними довідками зі Спадкового реєстру № 62135572 (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), № 62135577 (заповіти/спадкові договори) від 20 жовтня 2020 року, листа № 654/01-16 від 20 жовтня 2020 року, виданих Арцизькою районною державною нотаріальною конторою Одеської області щодо майна, яке залишилося після смерті [PERSON] , заведена спадкова справа, спадкоємцем за законом є [PERSON] , заявниця по справі; свідоцтво про право на спадщину не видавалось (а.с. 38, 39, 40). Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені юридичні факти від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з роз`ясненнями, що викладені в п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. За позицією Пленуму Верховного Суду України, яка викладена у п. 2, п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, судам роз`яснено, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу він не заявив про відмову від неї, та спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією України, законами чи міжнародними договорами, або підставою для їх обмеження. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. За змістом п. п. 3.21., 3.22. глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем. Отже, до спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] на момент своєї смерті, яка наступила [INFO] , проживав без реєстрації спільно зі спадкоємцем [PERSON] , заявницею по справі, за місцем реєстрації останньої за адресою: [ADDRESS] , та вони вели спільне господарство. Зазначений факт підтверджено наявними в матеріалах справи письмовими доказами, поясненнями свідків. Судом встановлено, що заявниці необхідно встановити факт спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини для оформлення права на спадщину, отже встановлення факту проживання заявниці з [PERSON] на момент його смерті породжує юридичні наслідки, оскільки з визначенням їх спільного проживання законодавство пов`язує прийняття спадщини, при цьому, спір про встановлення даного факту відсутній. Приймаючи до уваги, що заявниця позбавлена можливості у здійсненні права на спадкування іншим шляхом, крім встановлення у судовому порядку факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а в судовому засіданні доведений факт спільного проживання заявниці [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] , який помер [INFO] , на час відкриття спадщини, суд прийшов до висновку про задоволення заяви та встановлення факту постійного проживання [PERSON] разом зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини. На підставі ст. ст. 29, 1261, 1268 ЦК України,

Outcome: approved