Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-21 00:00:00

Заявниця звернулася до Дзержинського районного суду м.Харкова із заявою, в якій просить встановити «факт, що має юридичне значення, а саме: сумісного, постійного проживання [PERSON] в квартирі [ADDRESS] разом з чоловіком [PERSON] та перебування на його утриманні до його смерті [INFO] ». В обґрунтування вказаних вимог заявник повідомляє, що 19 червня 1998 року вона уклала шлюб з [PERSON] [INFO] [PERSON] помер. За час перебування в шлюбі заявниця була зареєстрована за іншою ніж чоловік адресою, а саме він був зареєстрований за адресою [ADDRESS] , а вона за адресою [ADDRESS] . Проте, як вказує заявниця вона лише формально була зареєстрована за вказаною адресою, а насправді мешкала однією родиною з [PERSON] . Встановлення вказаного факту їй необхідно для отримання пенсії після померлого чоловіка. В судовому засіданні заявниця наполягала на задоволенні заяви, вказала, що вона звернулась до пенсійного фонду з метою переходу на пенсію чоловіка, проте їй було відмовлено з причини відсутності даних про спільне проживання її з [PERSON] , Заінтересована особа до судового засідання не з`явилася, належним чином повідомлялись про час та місце розгляд справи. Причину неявки до суду не повідомили. Суд, вивчивши матеріали заяви, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вважає заяву такою, що не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] відповідно до свідоцтва про шлюб від 19 червня 1998 року уклали шлюб, який зареєстровано Московським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Харкова, актовий запис 649. Відповідно до свідоцтва про смерть від 20 грудня 2018 року [PERSON] помер [INFO] , актовий запис 19081. [PERSON] надала до суду копію пенсійного посвідчення № [NUMBER] . З листа головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 29 березня 2019 року № 973/с-14 вбачається, що для отримання пенсії у разі втрати годувальника необхідно надати вказані в листі документи. Відповідно до копій актів від 04 січня 2019 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] повідомляють, що [PERSON] мешкає за адресою [ADDRESS] . Було встановлено, що заявник звернулась до пенсійного фонду, проте не змогла довести мешкання разом з чоловіком за вказаною спільною адресою. Згідно ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Наведений у ст.315 ЦПК України перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. Відповідно до ч 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Проте заявниця не довела свого постійного мешкання, однією родиною з померлим. Докази надані в копіях, належним чином не посвідчених. Більш того відсутня інформація про реєстрацію заявниці за спільною з чоловіком адресою на час його смерті. Суд критично ставиться до інформації, яка міститься в актах від 04 січня 2019 року, так як інформація надана станом на 04 січня 2019 року, а факт смерті зафіксовано 19 грудня 2018 року. Також суд зауважує, що з інформації, яка міститься в технічному паспорті, біржовому контракті та договорі купівлі продажу на квартиру [ADDRESS] , вбачається, що власницею її є [PERSON] , проте, це не є підставою вважати, що вона мешкала на час смерті [PERSON] у даній квартирі. Сама ж заявниця в судовому засіданні повідомила, що була зареєстрована та мешкала за іншою адресою разом з онуком, про що її прохав чоловік, щоб онук нічого не утнув з квартирою за адресою [ADDRESS] . Докази до заяви додані в копіях, належним чином не посвідчених, що унеможливлює прийняття їх судом як належних та допустимих, джерело походження вказаних доказів не відоме. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.2 ст.76 ЦПК України, ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. При цьому, відповідно до ч.1 ст.95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. У відповідності до ст.ст.13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Щодо інших аргументів або міркувань заявника, то вони не дають підстав для висновку про обґрунтованість заяви. При цьому, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Окремо суд зазначає, що пунктом другим Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30 травня 2008року «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Заявниця вказала на наявність онука, який, власне, також може претендувати на спадщину. Сама ж заявниця не змогла довести суду необхідність встановлення вказаного факту. Суду не надано доказів, які б доводили вимоги заявниці. Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що вказаний факт може бути встановлений в іншому порядку, тому суд вважає заяву не обґрунтованою, та такою, що не підлягає задоволенню в повному об`ємі. Відповідно до ч.ч.1 і 3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Outcome: dismissed