Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-05 00:00:00

Заявниця [PERSON] звернулася до суду із заявою про розірвання шлюбу з особою, засудженою до позбавлення волі , в обгрунтування заявлених вимог вказуючи на те, що з 05.05.2016 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], при цьому від шлюбу сторони мають одну неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу залишаться проживати з заявницею. В даний час [PERSON], будучи засудженим до позбавлення волі, відбуває покарання в Оріхівській виправній колонії № 88 с. Мала Токмачка Оріхівського району Запорізької області. Спільне життя з [PERSON] не склалося в зв?язку з тим, що останній нехтував сімейними цінностями, не в змозі підтримувати нормальну атмосферу в сім»ї, будувати сімейні відносини на почуттях взаємної любові, довіри та поваги одне до одного, в зв»язку з чим шлюбно - сімейні відносини між сторонами фактично припинені з квітня 2018 року та збереження сім»ї є неможливим. При цьому, заявниця вказала, що спору по майну не має, строк на примирення їй не потрібен та після розірвання шлюбу прізвище змінювати вона не бажає. Посилаючись на ст. ст. 104, 105, 110, 112 СК України, ч.3 ст.293 ЦПК заявниця просила розірвати шлюб , укладений між нею та [PERSON], зареєстрований Жовтоводським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області 05.05.2016 року по актовому запису № 55. В судове засідання заявниця [PERSON] не з»явилася, надала суду заяву про розгляд справи в її відсутності, при цьому заявлені вимоги повністю підтримала, зазначивши, що на розірванні шлюбу наполягає та з квітня місяця 2018 року шлюбно-сімейні відносини з [PERSON] не підтримує , в місцях позбавлення волі останнього не відвідує, при цьому після розірвання шлюбу дитина залишиться проживати з заявницею, а [PERSON], в свою чергу, надаватиме на утримання такої матеріальну допомогу в добровільному порядку (ас.49). Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з»явився, при цьому про надходження до суду даної заяви та призначення справи до розгляду був повідомлений в порядку, передбаченому ч.7 ст.130 ЦПК України (ас. ас. 29-30, 31, 33, 35, 40, 42, 43). Так, в матеріалах справи наявна заява заінтересованої особи [PERSON], згідно якої останній зазначає, що проти розірвання шлюбу заперечує, хоче зберегти сім»ю та після звільнення проживати з заявницею однією сім»єю (ас. 46,47). В ході розгляду справи судом вчинено наступні процесуальні дії: - 22.12.2018 року постановлено ухвалу про залишення заяви без руху (ас. 13-14); - 08.01.2019 року постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та її розгляд за правилами окремого провадження (ас. 27-28); - 08.01.2019 року постановлено ухвалу про доручення начальнику ДУ » Оріхівська виправна колонія № 88» вручити заінтересованій особі [PERSON] судові документи (ас.29,30); - 01.02.2019 року постановлено ухвалу про відкладення судового засідання (ас. 38-39). З огляду на дане суд знаходить можливим розглянути дану справу у відсутності заявника та заінтересованої особи по справі, на підставі наявних у ній письмових матеріалів про права та взаємовідносини останніх, при цьому у відповідності до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України не здійснює фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу . Дослідивши письмові докази додані до справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв?язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав: - так, відповідно до ч.3 ст. 293 ЦПК України в порядку окремого провадження розглядаються справи про розірвання шлюбу, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі. Судом встановлено, що вироком Юр»ївського районного суду Дніпропетровської області від 11.09.2015 року заінтересована особа по справі [PERSON] був засуджений до покарання у виді позбавлення волі строком на три роки (ас.19-21), при цьому вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 03.09.2018 року [PERSON] засуджений до покарання у вигляді двох років одного місяця позбавлення волі (ас.22-25). В даний час [PERSON] відбуває покарання в ДУ »Оріхівська виправна колонія № 88» с. Мала Токмачка, Оріхівського району, Запорізької області (ас.46). 05 травня 2016 року Жовтоводським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області по актовому запису № 55 між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, про що свідчить наявна в матеріалах справи копія свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 05.05.2016 року (ас.9). Від шлюбу сторони мають одну неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO], що підтверджено в судовому засіданні копією свідоцтва про народження останнього серії [NUMBER] від 03.05.2017 року (ас.10), який після розірвання шлюбу залишиться проживати з заявницею по справі, при цьому заінтересована особа [PERSON] на утримання такого надаватиме матеріальну допомогу в добровільному порядку. Спору по майну у сторін не має. Як зазначила заявниця шлюбно-сімейні відносини припинені між сторонами з квітня місяця 2018 року з причин нехтування заінтересованою особою [PERSON] сімейними цінностями, неспроможністю останнього створити нормальну атмосферу в сім»ї засновану на почуттях любові та поваги одне до одного, при цьому саме з квітня місяця 2018 року заявниця не відвідує [PERSON] в місцях позбавлення волі та не має наміру зберегти з останнім сім»ю. У відповідності до ч. 3 ст. 109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Вирішуючи питання про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред'явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Заявниця скористалась даним правом та звернулася до суду з даною заявою, наполягаючи на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, однак, заявниця не має наміру зберігати шлюб з [PERSON], не дивлячись на те, що останній, в свою чергу, проти розірвання шлюбу заперечує. Як встановлено судом, в родині заявника та заінтересованої особи втрачена основа сім'ї - почуття довіри, поваги та любові один до одного, а тому суд не може примусити заявника до збереження подружніх відносин, оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка та жінки та може бути припинено внаслідок волевиявлення як одного так і обох з подружжя шляхом його розірвання. З врахуванням засад добровільності шлюбу, які установлені статтею 24 СК України, статтею 16 Загальної декларації прав людини та статтею 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам заявника, а тому шлюб слід розірвати. Норми частин 3 і 4 СК України передбачають, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Статтею 113 СК України визначено, що особа, яка змінила прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи волю заявниці, суд знаходить можливим залишити за останньою після розірвання шлюбу прізвище «[PERSON]». Відповідно до вимог ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно ч.2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Пунктом 2 ч. 3 ст. 115 СК України передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: approved