Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-04 00:00:00

Заявниця звернулася до суду з заявою про встановлення факту народження дитини, заінтересована особа: Білозерський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального правління юстиції у Херсонській області, якою просила суд встановити факт народження її сина, [INFO] , в м. Севастополь АР Крим. Свою заяву мотивувала тим, що на час народження дитини, АР Крим визнана тимчасово окупованою територією і отримати свідоцтво про народження дитини в органах РАЦС міністерства юстиції України є неможливим. Заявниця вказала, що встановлення факту народження дитини необхідно їй для отримання свідоцтва про народження дитини встановленого законодавством України зразка, підтвердження дитині громадянства України та реалізації в подальшому всіх належних йому прав та свобод як громадянину України. Заявниця надала суду заяву, якою просила суд проводити розгляд справи без її участі, заявлені в новій редакції вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити. Представник Білозерського районного\~відділу державної\~реєстрації актів\~цивільного стану\~Головного управління\~юстиції у\~Херсонській області\~надав суду заяву, якою просив проводити розгляд справи без участі спеціалістів відділу, заперечень по справі немає. В порядку положень ст. 317 ч. 2 ЦПК України справи про встановлення факту народження на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Зважаючи на вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних доказів. 03\~грудня 2019\~року ухвалою Білозерського районного суду Херсонської області за заявою [PERSON] про встановлення факту народження було відкрито провадження та призначено справу до розгляду. Судом встановлено наступне. Згідно паспорту громадянина України серії [NUMBER] , виданого 28 жовтня 2004 року Білозерським РВ УМВС України в Херсонській області, [PERSON] , [INFO] , є громадянкою України, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Згідно медичного свідоцтва про народження серії [NUMBER] № [NUMBER] , виданого 22 липня 2019 року Державною бюджетною установою охорони здоров`я Севастополя «Міська лікарня № 5 «Центр охорони здоров`я матері та дитини», [INFO] в пологовому будинку № [ADDRESS] м. Севастополя у матері [PERSON] , [INFO] , народилася дитина чоловічої статі. 03 грудня 2019 року Білозерським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального правління юстиції у Херсонській області було відмовлено [PERSON] у проведенні державної реєстрації дитини чоловічої статі, народженої [INFO] в м. Севастополь у громадянки [PERSON] , оскільки аналіз документів, представлених заявником, свідчить, що відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», всі документи, видані органами окупованої території, вважаються такими, що є недійсними. Згідно п. 1 ст.\~3\~Закону України\~«Про забезпечення\~прав і\~свобод громадян\~та правовий\~режим на\~тимчасово окупованій\~території України» від 15 квітня 2014 року, сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій визначається тимчасово окупованою територією. Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року № 1207-18, будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Статтею 17 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»\~ передбачено, що у разі порушення положень цього Закону, державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна. Відповідно до Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених\~Наказом Міністерства\~ юстиції України\~18.10.2000\~ № 52/5, державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Згідно ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачає, що за відсутності документа закладу охорони здоров`я, що підтверджує факт народження дитини, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження дитини. Згідно ст. 315 п. 4, п. 7 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту, в тому числі, народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Інформаційним листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про окремі питання застосування Закону України від 04 лютого 2016 року № 990-VІІІ «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України», роз`яснено, що документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ у порядку статті 257-1 ЦПК України. Разом з тим, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини під час розгляду справ проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic o f Moldova and Russia», «Ila§cu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, дослідивши надані суду докази в їх сукупності, зважаючи на те, що наявні у заявниці документи про народження дитини не створюють правових наслідків та не дозволяють безпосередньо вчинити державну реєстрацію її народження органом РАЦС, встановлення даного факту необхідно [PERSON] для отримання свідоцтва про народження дитини встановленого законодавством України зразка, підтвердження сину громадянства України та реалізації в подальшому всіх належних йому прав та свобод, як громадянину України, при цьому, встановлення факту державної реєстрація дитини в іншому порядку ніж у судовому за обставин, що склалися, неможливе, а отже у суду є всі підстави для задоволення заявлених вимог у повному обсязі. Згідно ст. 294 ч.7 ЦПК України, при ухваленні судом рішення в порядку розгляду справ окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до п. 8 частини першої статті 430 ч.1 п.8 та ч. 4 ст. 317 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення.

Outcome: approved