Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-27 00:00:00

Заявниця звернулась до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. В обґрунтування своїх вимог посилається на наступні обставини. Її (дівоче\~прізвище \~ [PERSON] )\~належить 1/4 частина будинку з надвірними побудовами, який розташований по [ADDRESS] . Будинок з надвірними побудовами належить їй на підставі договору міни від 27.12.1995 року, який посвідчений нотаріусом Першої Нікопольської державної нотаріальної контори Пахамовською Ж.М. і зареєстрований у реєстрі за № 1-5721. У правовстановлюючому документі (договорі міни) вказано, що 1/4 частина\~належить [PERSON] ,\~ [INFO] .\~Допущені нотаріусом\~описки унеможливлюють\~розпоряджатися майном,\~яке їй\~належить,\~оскільки вона\~-\~ [PERSON] ,\~ [INFO] .\~Звернувшись до Червоногригорівської селищної ради Нікопольського району для реєстрації права власності договору міни від 27.12.1995 року, оскільки він не внесений у реєстр речових прав, вона отримала відмову, оскільки є жінкою, а у договорі міни вказаний чоловік. Відповідно до ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч.6 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. За правовими позиціями Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім`я, по батькові, місце чи час народження не відповідають записам у правовстановлюючому документі, якщо хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п.6 ч.1ст.315 ЦПК України, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі прізвище, ім`я, по батькові якої, зазначені в документі, не збігаються в свідоцтві про народження, паспорті, свідоцтві про смерть, інше. Тому вона вимушена звернутися до суду з цією заявою. Заявниця та її представник в судове засідання не прибули, представник заявниці подала до суду заяву про розгляд справи за своєї відсутності, вимоги заяви своєї довірительки підтримала (а.с.21). Представник заінтересованої особи до суду також не прибув, надав заяву про розгляд справи у свою відсутність. При постановленні рішення покладався на розсуду суду (а.с.22). Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України» національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно з ч.1 ст.293\~ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до ч.2 ст.315\~ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду №\~5\~«Про судову\~практику в справах про\~встановлення фактів,\~що мають\~юридичне значення»\~від 31.03.1995\~року зі змінами, можуть встановлюватися факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв`язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу без вісті в зв`язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж. Як встановлено\~в судовому\~засіданні,\~заявниці (дівоче\~прізвище \~ [PERSON] )\~належить 1/4 частина будинку з надвірними побудовами, який розташований по [ADDRESS] (а.с.4). Будинок з надвірними побудовами належить заявниці на підставі договору міни від 27.12.1995 року, який посвідчений нотаріусом Першої Нікопольської державної нотаріальної контори Пахамовською Ж.М. і зареєстрований у реєстрі за № 1-5721. У правовстановлюючому документі (договорі міни) вказано, що 1/4 частина\~належить [PERSON] ,\~ [INFO] .\~Допущені нотаріусом\~описки унеможливлюють\~розпоряджатися майном,\~яке належить\~заявниці,\~оскільки вона\~-\~ [PERSON] ,\~ [INFO] \~(а.с.5).\~Звернувшись до Червоногригорівської селищної ради Нікопольського району для реєстрації права власності договору міни від 27.12.1995 року, оскільки він не внесений у реєстр речових прав, заявниця отримала відмову, бо є жінкою, а у договорі міни вказаний чоловік. Тому не має можливості розпорядитися своїм правом щодо власного майна. За таких обставин суд вважає за можливе вимоги заявниці задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved