Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-17 00:00:00

Заявниця звернулась до суду з заявою, в якій просить встановити факт її приналежності до польської національності та просила зобовязати Соснівський районний у місті Черкаси ВДРАЦС ГТУЮ у Черкаській області внести зміни до актового запису про народження її сина [PERSON] щодо його матері [PERSON], змінивши національність з української на польську. В обґрунтування заяви зазначено, що заявниця народилася 24.01.1943р. в селі Здомишель Ратнівського району Волинської області. Батьки заявниці за національністю є поляками, однак, у свідоцтві про її народження вказаний факт не зазначений і відповідна графа залишена порожньою. У звязку із тим, що батьки заявниці були поляками вона і себе відносить до польської національності, а тому не погоджується із тим, що в свідоцтві про народження її сина [PERSON] в відомостях про національність матері зазначено «українка». До суду заявниці не зявилась, проте надала суду письмові пояснення, в яких зазначила, що відомості про її національність були внесені до актового запису про народження її сина без її згоди, а виключно через те, що в її паспорті, яким вона була документована на той час, було зазначено її національність, як «українка». Втім вона вважає себе полячкою, а тому просила задовольнити її вимоги. Представник заявниці в судовому засіданні пояснила, що запис про національність заявниці у свідоцтві про народження її сина фактично порушує право заявниці на вільний вибір національності і заважає реалізації заявницею такого права. Просила задовольнити вимоги в повному обсязі. Заслухавши пояснення представника заявника, дослідивши надані суду письмові докази та оцінивши їх у сукупності, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до паспортних даних та свідоцтва про народження [PERSON] народилася 24.01.1943р. в с. Здомишель Ратнівського району Волинської області /а.с.17, 20/. Батько заявниці [PERSON], мати [PERSON], проте відомості про їх національність у свідоцтві про народження відсутні (стоять прочерки) /а.с.20/. Як вбачається із архівної довідки Державного архіву Волинської області № 1374/01.20 від 12.09.2013р. [PERSON] та [PERSON], як жителі с. Здомишель значаться в списках виборців 113 дільниці 57 округу по виборах в Сейм Польської республіки гміни Заболоття Ковельського повіту за 1938р. /а.с.21, 23/. Згідно цієї ж довідки західна частина колишньої Волинської губернії ввійшла в склад [PERSON] та було створено Волинське воєводство з центром в місті Луцьку. Воєводство було поділене на 9 повітів, в тому числі Ковельський, до складу якого входило село Здомишель. Заявниця відносить себе до польської національності, оскільки стверджує, що дотримується польських традицій та звичаїв, святкує польські свята. Відповідно до свідоцтва про шлюб при реєстрації шлюбу між заявницею та [PERSON] було зазначено, що заявниця за національністю є «українка» /а.с.19/. У свідоцтві про народження [PERSON], який є сином заявниці, також зазначено, що заявниця за національністю є «українка» /а.с.20/. При цьому заявниця визнає той факт, що у її паспортах, якими вона була документована на час реєстрації її шлюбу та народження її сина, значилося, що вона належить до української національності. Натомість заявниця відносить себе до польської національності за походженням від батьків, але законом не передбачено порядку отримання документу на підтвердження національності особи. Встановлення факту належності заявниці до польської національності необхідне їй для реалізації її права на збереження національної ідентичності та набуття відповідних прав, передбачених законодавством [PERSON] для громадян пострадянських республік польського походження, а тому вона звернулась до суду з даною заявою. Надаючи оцінку доводам заявниці суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 234 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч.2 ст.256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з приписами ст. 300 Цивільного кодексу України фізична особа має право на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Статтею 11 Закону України «Про національні меншин в Україні» передбачено, що громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати свою національність. Таким чином, забезпечуючи свободу громадян на обирання національності законодавство України гарантує відсутність обмежень на реалізацію такого права у звязку з чим не передбачає державної реєстрації приналежності громадян до певної національності. Зазначене обумовлено тим, що Україна гарантує своїм громадянам незалежно від їх національного походження рівні політичні, соціальні, економічні та культурні права і свободи, підтримує розвиток національної самосвідомості й самовиявлення і забезпечує захист держави на рівних підставах (ст.1 Закону України «Про національні меншини»). Рівність прав всіх етнічних груп народу України гарантується Декларацією прав національностей України, прийнятої Верховною Радою України 01.11.1991р. №1771-XII. Національність, національна ідентичність, належність особи до певної нації (або іншої етнічної групи) визначається як відмінними особливостями етнічної групи (мова, звичаї, традиції, культура, фізіологічні риси), яких дотримується особа, так і особистим почуттям належності до етнічної спільності почуттям національної ідентичності. Як зазначає заявник, оскільки її батьки були поляками, вона також відносить себе до польської національності, дотримується польських традицій та звичаїв, святкує польські свята. Надана суду довідка /а.с.21-23/ свідчить про те, що її батьки мали активне виборче право у Сейм Польської [PERSON] за 1938р., що свідчить про наявність в них правового звязку із Польською [PERSON]. Отже, беручи до уваги право громадян України відносити себе до будь-якої національності та наявність у батьків заявниці правового звязку із Польською [PERSON], вимоги заявниці про визнання факту її приналежності до польської національності є правомірними. У свою чергу наявність документів, що видаються органами державної реєстрації актів цивільного стану, і є документальних підтвердженням фактів, що мають юридичне значення, в яких зазначена інша національність заявниці і відсутність механізму отримання документу, що підтверджує належність особи до певної національності, в контексті обставин даної справи фактично створює обєктивні перешкоди для реалізації заявницею її прав та законних інтересів. За таких обставин, з метою забезпечення захисту законного права заявниці на збереження національної ідентичності суд приходить до висновку про необхідність задоволення вимоги про підтвердження факту приналежності заявниці до польської національності. Що стосується вимоги заявника про зобовязання Соснівського районного у місті Черкаси відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Черкаській області нести зміни до актового запису про народження її сина, змінивши в відомостях про його матір ([PERSON]З.) національність з української на польську, то вони є необґрунтованими і не підлягають до задоволення з огляду на наступне. Покладання обовязку вчинити певну дію є способом захисту цивільних прав та інтересів (ст.16 ЦК України). При цьому варто звернути увагу, що спосіб захисту фактично визначається механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Аналіз змісту цивільно-процесуального законодавства України свідчить, що такі вимоги не можуть бути задоволенні під час розгляду справи в порядку окремого провадження, оскільки до підтвердження наявності факту, який встановлюється судом, у заінтересованих осіб відсутній обовязок визнання такого факту через відсутність його документального підтвердження, а отже відсутні ознаки неправомірності їх дій, як підстава застосування способу захисту у вигляді покладання на таких осіб обовязку вчинення дії. У разі ж порушення такими особами прав та законних інтересів заявника, які залежать від факту, що встановлений на підставі судового рішення, то в такому випадку заявник не позбавлений можливості оскаржити дії таких осіб шляхом звернення до суду в порядку позовного провадження. Щодо доводів представника заявниці про необхідність постановлення судом рішення про внесення змін до актового запису про народження сина заявниці в частині зазначення відомостей про її національність, то суд зауважує, що з огляду на положення ст.4 ЦПК України та ст.19 Конституції України суд при розгляді справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, не наділений повноваженнями щодо постановлення рішення про внесення змін до актових записів цивільного стану, окрім випадів, передбачених законом. Варто зауважити, що реєстрація фактів, які встановлюються судовим рішенням і підлягають державній реєстрації відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», має здійснюватись відповідно до закону, який діє на момент проведення такої реєстрації. На теперішній час відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 10.11.2010р. №1025 «Про затвердження зразків актових записів цивільного стану, описів та зразків бланків свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану» відомості про національність батьків дитини не вносяться до актового запису про народження, а відтак не підлягають обовязковій державній реєстрації. За таких обставин при встановленні судом факту приналежності особи, яка записана батьком (матірю) дитини, до певної національності відсутні підстави для ухвалення рішення про внесення змін до актового запису про народження. Що стосується внесення змін до актових записів цивільного стану, складених до набрання чинності постановою КМУ від 10.11.2010р. №1025, то суд звертає увагу, що порядок внесення змін до актових записів цивільного стану врегульований наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011р. №96/5 «Про затвердження Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання». Отже у разі встановлення судом певного факту, який за своїми правовими наслідками має значення на правильність відомостей, що містяться в актовому записі цивільного стану, то орган державної реєстрації актів цивільного стану за заявою заінтересованої особи може внести відповідні зміни за наявності для того відповідних правових підстав. За таких обставин вимога заявника підлягають частковому задоволенню. Згідно ч.7 ст.235 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі вищевикладеного і

Outcome: partial