Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-21 00:00:00

Заявниця [PERSON] просила суд встановити факт батьківства померлого [PERSON] відносно неї. В обґрунтування заяви посилається на те, що в свідоцтві про її народження запис про батька відсутній, в графі батько вказане лише ім'я «[PERSON]». ЇЇ батьком був [PERSON], а матір'ю [PERSON], але батьки проживали разом без реєстрації шлюбу. Вона народилася [INFO]. При житті [PERSON] визнавав її своєю донькою, опікувався та виховував, не ухилявся від виконання батьківських обов'язків. Батько [PERSON] помер [INFO] і вона по заповіту після його смерті оформила спадщину. Але виникло питання сплати податку по спадковому майну. Оскільки в свідоцтві про народження [PERSON] не зазначений її батьком, то вона як особа , яка не є близьким родичем повинна сплатити податок в сумі 5% від вартості спадкового майна, в той час, як близькі родичі звільнені від сплати такого податку. Просила суд встановити факт батьківства померлого [PERSON] відносно неї, тому що вона дійсно є його рідною дочкою. Представник заінтересованої особи Миргородської об'єднаної державної податкової інспекції Полтавської області [PERSON] не висловив заперечень проти задоволення заяви [PERSON] Заслухавши пояснення заявниці, показання свідків, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд приходить до переконання, що заява підлягає до задоволення з таких підстав. Встановлено, що після смерті [PERSON] [INFO] (а.с.4) відкрилася спадщина на належне йому майно, яке згідно заповіту успадкувала [PERSON], підтвердженням чого є свідоцтво про право на спадщину за заповітом (а.с.6). В свідоцтві про народження заявниці в графі «батько» записано лише ім'я «[PERSON]» (а.с.9). Заявниця з 1982 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], даний шлюб розірвано в 1986 році (а.с.6; 3). Пленум Верховного Суду України у п. 3 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснив, що судам при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 01 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС України, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір»ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини. У п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» із змінами передбачено, що суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини, і вирішує їх з урахуванням обставин, передбачених ст.53 КпШС. Заяви про встановлення фактів батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини (наприклад, відповідно до ч.2 ст.55 КпШС запис про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній), і можуть бути подані матір'ю, опікуном чи піклувальником дитини або самою дитиною після досягнення повноліття. Відповідно до ч.ч.2,3 ст.53 КпШС України 1969 року, батьківство може бути встановлено у судовому порядку за заявою дитини по досягненню нею повноліття у випадку народження дитини у батьків, які не перебували у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків до ЗАГСу. В ст. 53 КпШС України зазначено, що при встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір'ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. За змістом наведеної норми закону встановлення судом батьківства може мати місце в разі доведення хоча б однієї із зазначених обставин: спільного проживання та ведення спільного господарства матір'ю дитини і відповідачем або спільне виховання чи утримання ними дитини або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Той факт, що померлий [PERSON] визнавав своє батьківство відносно заявниці, підтверджується виписками з погосподарських книг Зуєвецької сільської ради Миргородського району за 1953-1958 рік (а.с.28-31). З довідки Зуєвецької сільської ради Миргородського району вбачається, що [PERSON] являвся уродженцем с. Зуївці Миргородського району, був зареєстрований та постійно проживав, вів спільне господарство із дружиною [PERSON], яка померла [INFO]. [PERSON] та [PERSON] проживали постійно разом в незареєстрованому шлюбі та виховували спільних дітей: [PERSON] та [PERSON]. Така інформація надана на підставі по господарських книг починаючи з 1950 року по 2013 рік (а.с. 8). Факт визнання батьківства [PERSON] щодо позивачки підтвердили свідки [PERSON] та [PERSON], стверджуючи про проживання її батьків однією сім'єю та спільне виховання і утримання ними дитини. Зазначені показання свідків є послідовними, узгодженими, відповідають іншим доказам та матеріалам справи. Показання свідків щодо факту батьківства узгоджуються із зазначенням у свідоцтві про народження позивача її по-батькові саме «[PERSON]». На розсуд суду, зазначені докази доводять факт батьківства [PERSON] щодо позивачки, оскільки вони свідчать про те, що той від народження доньки визнавав себе її батьком, та доводять об'єктивність пояснень заявниці про те, що її батьки проживали однією сім'єю. У достовірності зазначених доказів сумніву немає. Будь-яких доказів, які б спростовували доводи заявниці та показання зазначених свідків не надано, не містять їх і матеріали справи. Оцінюючи надані заявницею докази у сукупності, суд приходить до висновку, що [PERSON] дійсно визнавав себе за життя батьком заявниці, брав участь у її вихованні та утриманні разом з матір'ю дитини, з якою проживав однією сім'єю та вів спільне господарство. Встановлення вказаного факту для заявниці має юридичне значення.

Outcome: approved