Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-16 00:00:00

Заявниця звернулася до суду із заявою про встановлення факту смерті. У заяві вказала, що [INFO] року померла [PERSON] за якою вона здійснювала догляд на підставі договору довічного утримання. Вона звернулася до Хортицького районного у місті Запоріжжі відділу державної реєстрації актів цивільного стану з заявою про державну реєстрацію смерті [PERSON], але їй було відмовлено, тому просилавстановити факт смерті у судовому порядку. У судове засідання [PERSON] не з'явилася, надала суду клопотання, про розгляд заяви без її участі, заяву просить задовольнити. Представник зацікавленої особи - Хортицького районного у місті Запоріжжі відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Запорізькій області в судове засідання не з'явився, надав суду письмове клопотання про розгляд справи у відсутності представника зацікавленої особи, тому, відповідно до ст.169 ЦПК України, суд вважає за можливе прийняти рішення по справі у відсутності сторін, їх неявка не перешкоджає розгляду справи. Відповідно до ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає заяву такою, що підлягає задоволенню у зв'язку з наступним. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та [PERSON] 15.02.2017 року уклали договір довічного утримання, згідно якого [PERSON] зобов'язалася надавати [PERSON] матеріальне забезпечення довічно ( а.с. 6). Як вбачається з «Медицинского свидетельства о смерти» (на російській мові) серія [NUMBER] від 24.04.2017 року, яке було видане «Отделением ГБЦЗР г.Симферополя» (на російській мові) [PERSON] (на російській мові), [INFO], померла [INFO] року (а.с. 4). 04.05.2017 року заявниця отримала відмову від Хортицького районного у місті Запоріжжі відділ державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Запорізькій області у проведенні реєстрації смерті [PERSON] оскільки заявником на підтвердження факту смерті пред'явлено документ, виданий на території, де органи влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Вказані документи не є офіційним документами, відповідно до вимог ст.9 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», на підставі яких можливо провести державну реєстрацію смерті. Відповідно до п.8 ч.1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Згідно ст. 257-1 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Відповідно до роз'яснень, даних в п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Відповідно до ст.17 Закону України «Про реєстрацію актів цивільного стану» (зі змінами від 12.02.2015 року), державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі встановлення у судовому порядку факту смерті. Положенням частини другої статті 19 Конституції України, передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до частини 1статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Допустимими за змістом частини першої статті 59 ЦПК України є докази, одержані в порядку, встановленому законом. Беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Так, у своєму висновку Європейський суд з прав людини у справі «Кіпр проти Туречинни », зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку під час розгляду справ у порядку статті 257-1 ЦПК України. З викладеного вище, вбачається, що заявниця надала достатньо доказів того, що [PERSON], [INFO] дійсно померла [INFO] року на тимчасово окупованій території України, а тому суд вважає за необхідне задовольнити заяву та встановити факт смерті [PERSON] в судовому порядку.

Outcome: approved