Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-29 00:00:00

Заявниця звернулась до суду із заявою про встановлення факту, який має юридичне значення. В обгрунтування своїх вимог посилається на наступне. Вона народилась 12 липня 1989 року в м.Нікополі Дніпропетровської області. У свідоцтві про народження її батьки записані українцями за національністю. Вона вважає себе за національністю німкенею, оскільки її мати за національністю німкеня, а батько українець. Це підтверджується наступним. Її родина була переселена з Німеччини до України ще в часи правління Катерини II і проживала в Житомирській області до Другої світової війни. У 1943 році сім'ю повернули у Німеччину, де вона проживала до 1945 року. У 1946 році сім'ю депортували до районів Крайньої Півночі, де вона перебувала до 06 травня 1954 року, як належна до німецької національності. Усі жінки її сім'ї вважали себе німкенями за національністю. Це і її прабабка [PERSON], [INFO], і її бабка [PERSON] (Паулівна), [INFO], і її мати [PERSON], [INFO]. У свідоцтві про народження рідного брата її бабки [PERSON] записано, що його батьки, її прадід та прабабка є німцями за національністю. У свідоцтві про народження її матері бабка також записана німкенею. Тобто її бабка є німкенею за національністю. У її свідоцтві про народження мати записана помилково українкою. У даний час вона розшукує свою родичку [PERSON], [INFO], яка проживає у Німеччині. 10 липня 2015 року вона звернулась із заявою про відновлення національності та встановлення національної приналежності до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по м.Нікополю Нікопольського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області. Листом начальника відділу від 17 липня 2015 року, вих.№ 1060/06-22, їй було відмовлено у задоволенні її заяви і запропоновано звернутися до Нікопольського міськрайонного суду для вирішення цього питання. Згідно із ч.2 ст.256 Цивільного процесуального кодексу України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У відповідності до вимог ст.57 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 11 Закону України „Про національні меншини в Україні, громадяни України мають право вільно обирати і відновлювати національність. Примушення громадян у який би то не було формі до відмовлення від своєї національності не допускається. Встановлення факту приналежності до німецької національності їй необхідно для того, щоб відновити та зберегти етнічне походження свого роду та скористатися пільгами, які гарантуються особам німецького походження за програмою „Пізні переселенці та воз'єднанням із своїми родичами, які проживають у Німеччині. Таким чином, факт, що вона просить встановити, має юридичне значення. Згідно ст.55 Конституції України права і свободи громадян захищаються судом. Це означає, що суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їхні права і свободи порушені або порушуються, створені або створюються перешкоди для їх реалізації, або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Згідно зі ст.11 Конституції України, держава сприяє консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій, культури, а також розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності всіх народів і національних меншин України. Національність - національна ідентичність, належність особи до певної нації (або іншої етнічної групи (спільності), яка визначається як відмінними особливостями етнічної групи (мова, звичаї і традиції, культура, фізіологічні риси (належність до певного типу тощо), яких дотримується особа, так і особистим почуттям належності до етнічної спільності - почуттям національної ідентичності. З метою гарантування національним меншинам права на вільний розвиток прийнято Закон України „Про національні меншини в Україні. У відповідності до ст.3 вказаного закону, до національних меншин належать групи громадян України, які не є українцями за національністю, виявляють почуття національного самоусвідомлення та спільності між собою. Згідно зі ст.11 вказаного закону, громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається. Згідно з приписами ст.300 Цивільного кодексу України, фізична особа має право на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Вважає, що на підставі наданих нею документів знайшов підтвердження факт того, що її мати є німкенею і вона також має право на відновлення національності своїх предків та на внесення змін до правовстановлюючих документів із зазначенням національності „німкеня, як це передбачено Законом України „Про національні меншини. Встановлення факту національної ідентичності їй необхідне для впорядкування документів, для реалізації особистих прав - підтвердження німецького походження її роду, цей факт має юридичне значення, оскільки, згідно із державною програмою „Пізні переселенці, громадянам України німецького походження надаються окремі пільги та гарантії, а ситуація, що склалась, може позбавити її та її нащадків права скористатись вказаними правами. За таких обставин звернулась до суду і просить встановити факт приналежності її до національності „німкеня. В судовому засіданні заявниця [PERSON] свої вимоги підтримала і суду пояснила, що все знає зі слів своєї бабусі [PERSON], яка вже померла. Її мати [PERSON] народилась в 1961 році. Вона за національністю німкеня (хоча в свідоцтві про народження записано, що вона українка), бо її мати німкеня, а батько українець. Раніше всі записували своїх дітей українцями. А тепер вона хоче довести, що вона німкеня. В її сімї всі, крім її діда маминого батька та її батька (які є за національністю українцями), є німцями. Вона вважає, що право на національність „німкеня вона має через те, що всі жінки її роду є німкенями. Представник заявниці [PERSON] в судовому засіданні вимоги своєї довірительки підтримав і просив суд задовольнити заяву його довірительки. Представник заінтересованої особи - Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по м.Нікополю Нікопольського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області - в судовому засіданні проти задоволення вимог заявниці не заперечувала, покладається на думку суду, оскільки вимоги заявниці на теперішній час їх не стосуються. Суду пояснила, що спочатку заявниця звернулась до них, щоб вони надали довідку, що вона німкеня. Однак, це не в їх компетенції, тому вони відмовили заявниці. З вимогами про внесення змін до актового запису свідоцтва про народження заявниця до них не зверталась, а коли звернулась з такими вимогами до суду вони, звісно заперечували, бо не вбачали підстав. На сьогодні заявниця свої вимоги змінила і вони не можуть проти них чи заперечувати, чи погоджуватись з ними. Тому покладаються на розсуд суду. Вислухавши заявницю, її представника та представника заінтересованої особи, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Згідно із ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру. Відповідно до ст.234 ЦПК України, окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, у порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи. Або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав, або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з положеннями п.5 ч.2 ст.234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до вимог ч.2 ст.256 ЦПК України та розяснень, що містяться в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення від 31.03.1995 року № 5, справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, розглядаються в судовому порядку, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Як встановлено в судовому засіданні, заявниця звернулась до суду із вимогою встановити факт приналежності її до національності „німкеня. Однак, під час розгляду зазначеної справи, судом було встановлено та не оспорювалось заявницею, що місце її народження м.Нікополь Дніпропетровської області України. Дані відомості зазначені й в свідоцтві про народження заявниці. Крім того, й мати, й батько заявниці є українцями. Факт того, що мати заявниці [PERSON] не є українкою, нею самою не оспорюється. Крім того, в судовому засіданні самою заявницею було підтверджено, що її дід батько матері [PERSON] та її батько є українцями. Крім того, порядок набуття громадянства Німеччини визначається на підставі законодавчих актів Німеччини, міжнародних договорів, що діяли на день настання обставин, з якими повязується наявність у особи відповідного громадянства Німеччини, тобто передбачений чіткий порядок встановлення цього факту, що визначений законодавством Німеччини. Таким чином, суд вважає, що заява [PERSON] не підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed