Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-27 00:00:00

Заявниця в порядку окремого провадження звернулася до суду з заявою про розірвання шлюбу, зазначивши на обґрунтування, що знаходиться з [PERSON] у шлюбі, який зареєстрований 04 березня 1995 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Бабушкінської районної Ради народних депутатів м. Дніпропетровська, актовий запис №154. Неповнолітніх дітей від шлюбу не мають. Спільне сімейне життя не склалося через сварки, непорозуміння, внаслідок чого з 2003 року вони припинили сімейно-шлюбні відносини. Згідно вироку Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська [PERSON] засуджений до позбавленні волі строком на 12 років за ст. 115 КК України, в зв'язку з чим в даний час відбуває покарання у Вільнянській виправній колонії № 20 Запорізької області, а тому у неї виникло право на розірвання шлюбу відповідно до ч.3 ст.234 ЦПК України, якою передбачено право на розірвання шлюбу за заявою будь-кого з подружжя, якщо один із них засуджений до позбавлення волі. Спір щодо поділу майна відсутній, а примирення між ними є неможливим. Заявниця, яка повідомлена про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилася, надавши суду письмову заяву (а.с.13), за якою прохала розглядати справу у її відсутність, заяву підтримала у повному обсязі, просила розірвати шлюб. Заінтересована особа - [PERSON], який повідомлений про час та місце розгляду справи через керівництво Вільнінської ВК-20 (а.с.12, 14-16), де відбуває покарання за вироком суду, надав суду письмові пояснення, згідно яких проти розірвання шлюбу з заявницею не заперечував (а.с.16). В зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі та належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, суд у відповідності з ч.2 ст.197 ЦПК України ухвалив здійснювати розгляд справи у відсутність сторін без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу по наявним у справі доказах. Суд, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до положень ст.ст.10,11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків встановлених цим законом. Частиною 3 ст.234 ЦПК України передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про розірвання шлюбу за заявою будь-кого з подружжя, якщо один із них засуджений до позбавлення волі. Судом встановлено, що сторони з 04 березня 1995 року перебувають у шлюбі, який зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Бабушкінської районної Ради народних депутатів м. Дніпропетровська, актовий запис №154 (а.с.4). Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Спільне сімейне життя у сторін не склалося через сварки, непорозуміння, внаслідок чого з 2003 року вони припинили сімейно-шлюбні відносини, а згідно довідки Вільнянської виправної колонії № 20 від 11 червня 2014 року (а.с.6) [PERSON], [INFO], відбуває покарання у Вільнянській ВК № 20 з 10 липня 2009 року, кінець строку - 05 березня 2021 року. Спір щодо поділу майна відсутній. За таких підстав суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам як заявника так і заінтересованої особи, тому є достатні підстави для задоволення заяви відповідно до ст.ст.105, 112 Сімейного Кодексу України, а заява позивача про розірвання шлюбу підлягає розгляду в порядку, передбаченому ч.3 ст.234 ЦПК України, оскільки один із подружжя - відповідач засуджений до позбавлення волі. На підставі викладеного,

Outcome: approved