Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-05 00:00:00

Заявниця звернулася до суду з заявою про визнання безвісно відсутнім [PERSON], посилаючись на те, що вона, її син [PERSON] та її донька [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] у Центральному районі міста Маріуполя Донецької області. У зазначеній квартирі зареєстровані та мешкають: заявниця, донька та онука. В травні 2014 року [PERSON] пішов з дому, забрав свої речі і до теперішнього часу заявниця не має жодних відомостей про місцезнаходження свого сина. [PERSON] вже більше двох років не зявляється за місцем реєстрації, відносин ні з ким не підтримує. Оскільки заявниця не має фінансової можливості сплачувати комунальні послуги, якими син фактично не користується, просить суд визнати [PERSON] безвісно відсутнім. Заявниця в судовому засіданні заяву підтримала та просила суд визнати безвісно відсутнім [PERSON] Зазначила, що у травні 2014 року син поїхав до Росії на заробітки, після чого зв'язок з ним пропав, жодних відомостей про його місце находження більше двох років немає. Представник зацікавленої особи надала заяву про розгляд справи без участі представника, не заперечувала проти задоволення заяви. Суд, вислухавши пояснення заявниці, допитавши свідків, перевіривши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] заявниця є його матірю. Згідно зі свідоцтвом про право власності на житло від 08.05.2008 року квартира [ADDRESS] у Центральному районі міста Маріуполя Донецької області належить: [PERSON], [PERSON], [PERSON] на праві спільної часткової власності по 1/3 частині. Згідно з актом від 26.10.2015 року, складеним ТОВ «Житло-плюс» [PERSON] у квартирі [ADDRESS] у Центральному районі міста Маріуполя Донецької області не мешкає з травня 2014 року. Свідки [PERSON], [PERSON] також підтвердили, що син заявниці [PERSON] з травня 2014 року відсутній за місцем свого постійного проживання і родині його місцезнаходження невідомо. Згідно з особовим рахунком №2639-19 наймачем квартири [ADDRESS] у Центральному районі міста Маріуполя Донецької області є [PERSON], в якій зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] З відповіді Головного управління національної поліції в Донецькій області Центрального відділу поліції вбачається, що [PERSON] 22.06.2004 року засуджено Жовтневим районним судом міста Маріуполя за 125 ч.1, ст.296 ч.1 КК України, на підставі ст.46 КК України провадження по справі припинено. 17.11.2006 року [PERSON] засуджено за ст.187 ч.2, ст.69 ч.1, ст.75 ч.1, ст.76 ч.1 КК України строком на пять років з випробуванням на один рік. Інших даних за період 2014-2016 рр. не зазначено. Згідно з відповіддю від 24.11.2016 року №3499/125/31/5/01-2016 Головного управління національної поліції України у місті Києві [PERSON] за даними оперативно-довідкової картотеки МВС України не значиться, а значиться [PERSON], [INFO], уродженець [INFO], який притягувався до кримінальної відповідальності по КС №37872, порушеній 01.04.2004 року Жовтневим РВ ГУМВС України в Донецькій області за ст.125 ч.1, ст296 ч.1 КК України 2001 р. Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 22.06.2004 року кримінальну справу було закрито на підставі ст.46 КК України та ст.8 КПК України. Вирок набрав законної сили 22.06.2004 року. Вдруге [PERSON] було засуджено 17.11.2006 року Жовтневим районним судом міста Маріуполя за ст.187 ч.2, ст.69 ч.1, ст.75 ч.1, ст.76 ч.1 КК України 2001р. на строк 5 років з іспитовим строком 1 рік. Вирок набрав законної сиди 17.11.2006 року. Інших даних за період 2014-2016 рр. не зазначено. Згідно з відповіддю ДМС України Головного управління державної міграційної служби України в Донецькій області Управління з питань громадянства, паспортизації та реєстрації відділ адресно-довідкової роботи від 22.11.2016 року №2.3-1574 відомості відносно [PERSON] за наявними обліками ГУ ДМС України в Донецькій області щодо факту документування паспортом громадянина України, реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання відсутні. Додатково зазначено, що облікові матеріали щодо реєстрації місця проживання мешканців Донецької області залишились на території, яка на теперішній час непідконтрольна українській владі. Відділ адресно-довідкової роботи відновив виконання своїх функцій з 25.12.2015 року. Такими чином надання інформації здійснюється згідно з наявними у відділі адресно-довідкової роботи обліків. З урахуванням наведеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів. Відповідно до ст. 43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. Зі змісту ч. 2 ст. 43 ЦК України вбачається, що у разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а у разі неможливості встановити цей місяць - перше січня наступного року. Сукупність зібраних у справі доказів свідчить про те, що біля двох років відсутні відомості та дані про місце перебування [PERSON] Згідно з ст. 250 ЦПК України у разі одержання заяви про появу фізичної особи, яку було визнано безвісно відсутньою або оголошено померлою, або відомостей про місцеперебування цієї особи, суд за місцеперебуванням особи або суд, який ухвалив рішення про визнання особи безвісно відсутньою або оголосив її померлою, призначає справу до слухання за участю цієї особи, заявника та інших заінтересованих осіб і скасовує своє рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Заяву може бути подано особою, яку було визнано безвісно відсутньою або померлою, або іншою заінтересованою особою. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про відсутність [PERSON] більше року в місці його постійного проживання та відсутності відомостей про місце його перебування, отже наявні передбачені законом підстави для визнання вказаної особи безвісно відсутньою. Оскільки останній день одержання відомостей про [PERSON] встановлений як травень 2014 року, суд на підставі ч.2 ст.43 ЦК України вважає днем початку безвісної відсутності цієї фізичної особи 01 травня 2014 року. На підставі викладеного та

Outcome: approved