Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-19 00:00:00

заявниця звернулася до суду з вказаною заявою, посилаючись на те, що в її трудовій книжці міститься виправлення в даті її народження, а саме остання цифра року народження заявниці наведена жирним шрифтом. З цих підстав просить встановити факт належності їй правовстановлюючого документа, оскільки вказане перешкоджає оформленню пенсії. Свої вимоги мотивувала тим, що з 1962 року працювала на посаді слюсаря-зварювальника на заводі «Металіст» де їй видано трудову книжку. З того часу постійно, офіційно працювала на різних підприємствах до 1995 року. В липні 2016 року звернулася до Управління пенсійного фонду України у Вишгородському районі Київської області для призначення пенсії, однак у цьому їй відмовлено. Підставою для відмови стало виправлення (наведено жирним шрифтом) року народження заявниці в трудовій книжці (1945 рік). У звязку з тим, що заводу «Металіст» вже тривалий час не існує вона позбавлена можливості внести виправлення в трудову книжку, що є підставою для звернення до суду. [PERSON] подала заяву про розгляд справи за її відсутності, просила про задоволення заяви викладених у ній підстав. Представник заінтересованої особи Управління пенсійного фонду України у Вишгородському районі Київської області подав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення заяви не заперечую. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Встановлено, що [PERSON] з 1962 року працювала на посаді слюсаря-зварювальника на заводі «Металіст» де їй 01 вересня 1962 року видано трудову книжку. У вказаній трудовій книжці на титульній сторінці зазначено рік народження заявниці 1945. Остання цифра року народження [PERSON] наведена жирним шрифтом. Зазначене перешкоджає заявниці оформити пенсію у встановленому Законом порядку. Як вбачається із свідоцтва про народження [PERSON] серії ІV-УР №628526 та паспорта громадянина України серії ЕА №234879, виданого 17 січня 1997 року Кіровський РВ УМВС України в Кіровській області на імя [PERSON], дата народження останньої 25 вересня 1945 року. Згідно ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних житлових, земельних, сімейних, трудових правовідносин. Відповідно до\~п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені у документі, не збігаються з імям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно ч. 1 ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. При вирішенні цієї справи суд зазначає, що інколи трапляються випадки, коли громадяни не можуть використовувати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім'я, по батькові, місце чи час народження не відповідають записам у паспорті чи свідоцтві про народження або в інших документах, які хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права. Коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Для порушення в судах справ про встановлення належності правовстановлюючих документів необхідно подавати заяву з доказами того, що цей документ належить заявнику і що організація, яка його видала, не може внести до нього відповідні виправлення. У цих справах суд встановлює належність особі правовстановлюючих документів, а не тотожність прізвища, імені, по батькові, неоднаково названих у різних документах, неприсвоєння чи залишення одного з них. Зі справи встановлено, що підприємство, яке в 1962 року видало заявниці трудову книжку не може внести до неї виправлення, оскільки неодноразово реорганізовувалося, коли з того часу минуло 54 роки. Вказані обставини підтверджуються довідками ТДВ «Металпромтара» №4 та №4 від 26 липня 2016 року, ТОВ «ТК»Смак» №31 від 26 липня 2016 року. При цьому одного тільки цього факту достатньо для виникнення в особи права на звернення до суду для підтвердження відповідного юридичного факту. З досліджених у суді доказів встановлено, що вказана трудова книжка дійсно належить [PERSON] ([INFO]) і ці обставини сумнівів у суду не викликають. За таких обставин, суд вважає доведеним юридичний факт належності заявниці згаданого правовстановлюючого документа, що має значення для здійснення нею своїх прав, а тому заява про його встановлення підлягає задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: approved