Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-15 00:00:00

Заявниця звернулась до суду із вказаною заявою, посилаючись на те, що [INFO] помер батько [PERSON] - [PERSON] , який проживав на день смерті в [ADDRESS] , на день смерті якого залишилось спадкове майно, яке складається з житлового будинку, розташованого за такою адресою. Даний будинок належав спадкодавцю на підставі угоди купівлі-продажу від 25 грудня 1992 року, посвідченої нотаріусом та зареєстрованою в БТІ. За вказаним договором [PERSON] набув у власність 1/2 частку буд. [ADDRESS] . Однак на підставі проведеної у 2021 році інвентаризації встановлено, що спадкодавцю фактично належить в цілому будинок [ADDRESS] . На підставі переліченого вона не може оформити свої спадкові права на такий будинок у цілому, внаслідок чого їй було відмовлено у приватним нотаріусом постановою у вчиненні такої нотаріальної дії. Оскільки вона є єдиним спадкоємцем майна померлого [PERSON] , а спір про право щодо буд. [ADDRESS] відсутній, то просила суд встановити факт належності на праві власності спадкодавцю, [PERSON] , будинку [ADDRESS] в цілому. Заявник, [PERSON] , в судове засідання не з`явилась, надавши заяву з проханням вирішити справу за її відсутності. Від заінтересованої особи, приватного нотаріуса Куркчи Г. І., до суду надійшло клопотання з проханням вирішити справу за його відсутності, в якій останній не заперечував проти задоволення заявлених вимог. Вивчивши матеріали справи, суд вважає подану заяву такою, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного вмотивування. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Судом за матеріалами справи було встановлено, що згідно із свідоцтвом про смерть, виданим Лівобережним районним у місті Маріуполі відділом ДРАЦС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), актовий запис № 338 від 18 лютого 2021 року, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] . Згідно зі свідоцтва про народження, виданого Приморським РАЦС Новоазовського району Донецької області, актовий запис № 16 від 22 липня 1972 року, вбачається, що [PERSON] народилась [INFO] , батьком якої вказаний [PERSON] . На підставі свідоцтва про укладення шлюбу, виданого Маріупольським міським відділом РАЦС Донецької області, актовий запис № 75 від 17 лютого 1996 року, вбачається, що 17 лютого 1996 року [PERSON] та [PERSON] одружились, внаслідок чого дружині присвоєно прізвище - [PERSON] . Згідно із довідкою від 11 листопада 2021 року приватного нотаріусу Куркчи Г. І. вбачається, що [PERSON] , [INFO] , є єдиним спадкоємцем на майно після смерті батька, [PERSON] , який помер [INFO] , яка фактично спадщину прийняла, подавши заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори, до складу якої належить будинок, розташований по [ADDRESS] . Відповідно до договору від 25 грудня 1992 року, посвідченого нотаріально Лебединським виконавчим комітетом, реєстр № 175, та зареєстрованого у БТІ, вбачається, що [PERSON] набув у власність 1/2 частки житлового домоволодіння [ADDRESS] , до складу якого входять житловий будинок А-2, сарай Ж, сарай В, вбиральні. Згідно із постановою Верховної Ради України від 17 липня 2020 року в Донецькій області було утворено Маріупольський район, до складу якого увійшло село Лебединське. На підставі довідки експерта з технічної інвентаризації, [PERSON] , від 29 жовтня 2021 року № 329 вбачається, що будинок [ADDRESS] (загальна площа - 121,3 м., житлова площа - 63,2 м.) в цілому належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, засвідченому Лебединським виконавчим комітетом від 25 грудня 1992 року, реєстр № 175, до складу якого входять житловий будинок літ А-2, нежитлові прибудови літ А-1-1, А-2-1, майданчик з навісом літ а-1, ганок літ а-1, літня кухня літ Б-1, гараж з мансардою літ Г-1, вбиральня літ В-1, сарай літ Д-1, сарай літ. Е-1, навіс літ. Ж-1, колодязь літ. К, вимощення І, огорожа-ворота № 1-3. При цьому всі будівлі та споруди побудовані разом з житловим будинком до 1992 року, тому за «Інструкцією про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна» від 24 травня 2001 року № 127, не є самочинним будівництвом та не потребує додаткової дозвільної документації, що підтверджується технічним паспортом на такий будинок, який був виготовлений 29 жовтня 2021 року ФОП [PERSON] . Натомість, за постановою приватного нотаріусу Куркчи Г. І. від 5 листопада 2021 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , на буд. [ADDRESS] внаслідок неможливості встановити факт належності в цілому спадкодавцю такого нерухомого майна на праві власності. Суд зазначає, що за інформацією від 18 листопада 2021 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно відомості про реєстрацію права власності на буд. [ADDRESS] відсутні. При цьому згідно відповіді ККП «Міське бюро технічної інвентаризації - Маріупольська нерухомість» від 18 листопада 2021 року вбачається, що інвентарна справа на буд. [ADDRESS] зберігається в Новоазовському БТІ. Суд зазначає, що за «Переліком населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження», затвердженим Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року № 1085, м. Новоазовськ входить до зазначеного Переліку. У цьому сенсі суд зазначає, що за п. 2, 3 «Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої 31 січня 1966 р. Міністерством комунального господарства УРСР (на момент виникнення права власності на спірну нерухомість у спадкодавця), об`єктами реєстрації є будинки та домоволодіння з окремим порядковим номером по вулиці, провулку, площі. Якщо домоволодіння складається з двох або більше жилих будинків, які належать громадянам на праві особистої власності, такі будинки з приналежними до них надвірними будівлями підлягають виділенню з складу домоволодінь, як самостійні, з закріпленням за кожним з них окремої земельної ділянки під окремим номером по вулиці, провулку, площі. Відповідно до довідки Сартанської селищної військово-цивільної адміністрації Маріупольського району Донецької області від 15 грудня 2021 року вбачається, що житловий будинок по [ADDRESS] був поділений на дві частини, 1/2 частина якого розташована по [ADDRESS] , а друга - по [ADDRESS] , що підтверджує закріплення за кожним з будинків колишнього домоволодіння [ADDRESS] , що належало в частині 1/2 [PERSON] на праві власності, окремої території та окремої адреси по такій вулиці. В той же час суд встановив, що на підставі рішення № 5 виконкому Лебединської сільської ради Новоазовського району Донецької області про визнання права власності на будинок [ADDRESS] , як ціле замість 1/2 частини, за [PERSON] вже 14 лютого 2007 року [PERSON] було видано свідоцтво про право власності в цілому на будинок [ADDRESS] , право власності на який на підставі договору купівлі-продажу від 26 лютого 2007 року набув [PERSON] , якому також належала земельна ділянка на праві власності по [ADDRESS] площею 0,1013 га, що підтверджується рішенням № 5 виконкому Лебединської сільської ради Новоазовського району Донецької області, інформацією з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 8 грудня 2021 року, а також рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 18 вересня 2015 року, що набуло чинності. Згідно із пп. «а» п. 6.1 «Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 р. № 7/5 (в редакції на момент отримання свідоцтва про право власності [PERSON] на буд. [ADDRESS] ), оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна провадилось з видачею свідоцтва про право власності місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, зокрема, у разі виділення окремого будинку зі складу об`єкта нерухомого майна, що складається із двох або більше будинків (будівель). Вказане підтверджує, що право власності на буд. [ADDRESS] було набуто [PERSON] 14 лютого 2007 року шляхом реалізації п. 6.1 «Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно» внаслідок виділення йому окремого будинку зі складу домоволодіння [ADDRESS] , яке складалось із двох будинків по [ADDRESS] . При цьому рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 18 вересня 2015 року, яке набуло чинності 6 жовтня 2015 року, було визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частку буд. [ADDRESS] та на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,1013 га, розташованої по [ADDRESS] . Наведені судом факти свідчать про те, що у колишніх співвласників домоволодіння [ADDRESS] відсутній спір про право [PERSON] на такий будинок, оскільки інший співвласник такого домоволодіння виділив свою частку права власності в окремий будинок [ADDRESS] , здобувши під такий будинок у подальшому право власності на земельну ділянку під ним. Суд звертає увагу на те, що «Інструкція щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна», затверджена наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55, визначає порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна, крім земельних ділянок, та застосовується суб`єктами господарювання, які здійснюють технічну інвентаризацію об`єктів нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна. Поділ на самостійні об`єкти нерухомого майна провадиться відповідно до законодавства з наданням кожному об`єкту поштової адреси. Також на підставі п. 78 «Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, не вимагається в разі державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року. При цьому за п. 80 «Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р. та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, може проводитися на підставі документів, передбачених ст. 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». На підставі ст. 319 Цивільного кодексу України (далі за текстом рішення - ЦК) власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. За ст. 356 ЦК власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно із ст. 364 ЦК співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Встановлені судом обставини справи підтверджуються також копіями погосподарських книг Лебединської сільської ради Новоазовського району Донецької області, починаючи з 2011 року, з яких вбачається, що будинок [ADDRESS] був закріплений за [PERSON] на підставі договору від 25 грудня 1992 року, реєстр № 175. У свою чергу за вказаними погосподарськими книгами Лебединської сільської ради Новоазовського району Донецької області вбачається, що будинок [ADDRESS] був закріплений за [PERSON] . Суд зауважує, що при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 25 липня 2018 року по справі № 350/1194/16-ц. На підставі п. 3.1 Листа від 16 травня 2013 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визнано позитивною практикою судів з визнання права власності на будинки за наявності таких документів: виписок із погосподарських книг про те, що будинок належав особі; технічного паспорту на будинок; висновку спеціалістів щодо технічного стану будинку; рішення ради та договору про надання земельної ділянки у безстрокове користування для будівництва будинку. Зважаючи на встановлені судом обставини справи, аналізуючи у сукупності данні погосподарських книг на будинки [ADDRESS] та [ADDRESS] , дані Лебединської сільської ради про присвоєння окремих адрес таким будинкам, рішення № 5 виконкому Лебединської сільської ради Новоазовського району Донецької області про визнання права власності на буд. [ADDRESS] в цілому за [PERSON] , суд дійшов висновку, що після набуття [PERSON] 25 грудня 1992 року права власності на 1/2 частку домоволодіння [ADDRESS] в подальшому іншому співвласнику було органом місцевого самоврядування виділено 1/2 частку на таке домоволодіння в окремий будинок [ADDRESS] , що свідчить про проведення фактичного поділу домоволодіння [ADDRESS] на два окремі будинки, що підтверджується проведеною у 2021 році інвентаризацією експертом Немирською О. М. Натомість, провести державну реєстрацію фактичного права власності на буд. [ADDRESS] в цілому за собою [PERSON] за час свого життя не встиг, бо помер [INFO] . Враховуючи, що реалізувати свої спадкові права заявник не має можливості через відсутність проведення державної реєстрації права власності на спадкове нерухоме майно у цілому за спадкодавцем, технічна документація на яке на теперішній час знаходиться на тимчасово непідконтрольній Україні території Донецької області в м. Новоазовськ, то виключно у судовому порядку [PERSON] , як єдиний спадкоємець такого майна, має можливість усунути вказані перешкоди для набуття нею у встановленому законом порядку в нотаріальній конторі права на спадщину після смерті свого батька, [PERSON] , який помер [INFO] . Отже, на підставі переліченого вмотивування та наведеного обґрунтування суд вважає можливим задовольнити заявлені вимоги шляхом встановлення факту належності в цілому права власності на будинок [ADDRESS] спадкодавцю, [PERSON] , який помер [INFO] .

Outcome: approved