Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-20 00:00:00

Заявниця звернулась до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем - матірю [PERSON] по вул. Павла Тичини, 38 в м. Первомайську Миколаївської області з 01 січня 2009 року до часу відкриття спадщини, до 01 грудня 2009 року, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 01.12.2009 року померла її мати [PERSON]. Останній рік свого життя мати через похилий вік почала хворіти, втрачати память, в звязку з чим вона перевезла її до себе у м. Первомайськ. Тобто, постійним місцем проживання померлої [PERSON] було м. Первомайськ Миколаївської області по вул. Павла Тичини, 38. В день смерті матері вона перевезла її до с. Петрівка Тарутинського району Одеської області, де і поховала. Після смерті матері вона звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, проте нотаріусом їй було розяснено, що нею пропущено 6-ти місячний строк прийняття спадщини та рекомендовано звернутись до суду, в звязку з чим вона звернулась до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини. В судовому засіданні заявниця та її представник [PERSON] вимоги, викладені у заяві, підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Представник заінтересованої особи подала заяву про розгляд справи у її відсутність, проти задоволення вимог заяви не заперечувала. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що останній рік свого життя через хворобу померла [PERSON] постійно проживала у своєї доньки [PERSON] в м. Первомайськ Миколаївської області по вул. Павла Тичини, 38. Вислухавши пояснення заявниці, представника заявниці, показання свідків [PERSON] та [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-ЖД № 201777 від 01.12.2009 року, виданого виконавчим комітетом Петрівської Другої сільської ради Тарутинського району Одеської області, [PERSON] померла 01.12.2009 року в с. Петрівка Тарутинського району Одеської області (а.с.6). Згідно рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 14.06.2012 року встановлено факт, що [PERSON], яка померла 01.12.2009 року в с. Петрівка Тарутинського району Одеської області, приходилася матірю [PERSON] дівоче прізвище «Касап», [INFO] (а.с.7). Відповідно до ксерокопії актового запису про смерть, [PERSON], яка померла 01 грудня 2009 року у віці 76 років, до моменту смерті проживала по вул. Зелений кут, 24 в с. Петрівка Тарутинського району Одеської області. Факт смерті підтверджується остаточним лікарським свідоцтвом про смерть № 408 від 01 грудня 2009 року, виданим Тарутинською центральною районною лікарнею Одеської області (а.с. 42,46). Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 31.08.2018 року, спадкова справа після смерті [PERSON], померлої 01.12.2009 року, не заводилася (а.с.56). Натомість, у наданій заявницею довідці квартального комітету м. Первомайська № 65 зазначено, що померла [PERSON] через хворобу з 01 січня 2008 року та до дня смерті 01.12.2009 року проживала за адресою: [INFO]. Разом з померлою на день смерті за вказаною адресою проживала її донька [PERSON]І (а.с.10). Дану довідку суд розцінює критично, оскільки доказом постійного проживання, відповідно до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, є певний перелік письмових документів, серед яких є паспорт спадкоємця з відміткою про реєстрацію його місця проживання та довідка з органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем. Показання свідків [PERSON] та [PERSON] суд також розцінює критично, оскільки дані свідки дали протирічиві показання як щодо моменту відїзду заявниці з померлою матірю до с. Татутине, так і щодо моменту смерті. Таким чином, доводи заявниці та її представника про те, що померла [PERSON] з 01 січня 2009 року та на день смерті постійно проживала за адресою: [INFO] разом із заявницею, а у день смерті заявниця перевезла матір до с. Петрівка Тарутинського району Одеської області для поховання, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні як такі, що протирічать переліченим вище доказам у справі, які обєктивно узгоджуються між собою. Відповідно до ч. 3 ст.1268 ЦК України\~спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст.1268 ЦК України,\~для спадкоємців,\~які на\~час відкриття\~спадщини постійно\~проживали спільно\~із спадкодавцем,\~встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним. При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. Відповідно до ч. 2\~ст.\~315\~ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У пункті 23\~Постанови Пленуму Верховного суду\~«Про судову\~практику у\~справах про\~спадкування» №\~7\~від 30\~травня 2008\~року роз'яснено, що якщо постійне місце проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку з чим нотаріус відмовив в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ч.1\~ст.1221 ЦК України,\~місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Метою встановлення факту спільного проживання заявника зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем. Відповідно до ч. 1, ч. 6 ст.81ЦПК України,\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За вказаних обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та враховуючи те, що в судовому засіданні не знайшли підтвердження обставини, на які посилається заявниця, тому вони є такими, що не дозволяють встановити факт постійного проживання заявниці разом з матірю [PERSON] по вул. Павла Тичини, 38 в м. Первомайську Миколаївської області з 01 січня 2009 року до часу відкриття спадщини, до 01 грудня 2009 року. Звідси заява не підлягає задоволенню. Витрати по сплаті судового збору слід віднести за рахунок заявниці.

Outcome: dismissed