Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-27 00:00:00

Заявниця звернулася до суду із заявою про встановлення факту народження дитини [PERSON], [INFO], зазначивши батьками: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], (громадян України) та вказавши місце народження дитини: Україна, Автономна Республіка Крим, м. Севастополь. В обґрунтування вимог пояснила, що 29 березня 2015 року у пологовому будинку №1 міста Севастополя у неї народилася дівчинка, що підтверджується медичним свідоцтвом зразка, встановленого на території АРК із російською печаткою. У звязку із тим, що дитина народилася раніш встановленого строку і потребувала негайної медичної допомоги, яка на вказаній території надається лише за наявності свідоцтва про народження та страхового полісу, чоловік заявниці був змушений отримати в РАЦС м. Севастополя свідоцтво про народження російського зразка. У звязку із невизнанням державними органами України вказаного документу російського зразка, через неможливість виїхати разом з дитиною із тимчасово окупованої території АРК, виникла необхідність у перереєстрації дитини за місцем постійного проживання батьків у місті Маріуполі. Проте при зверненні матері до Жовтневого відділу державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського МУЮ ГУЮ у Донецькій області із заявою про отримання свідоцтва про народження, їй було відмовлено, оскільки на підставі вказаного документа неможливо зареєструвати народження дитини. У звязку з цим, заявниця змушена звернутися до суду для вирішення спірного питання. Представник заявниці надала суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити у повному обсязі. Зацікавлена особа [PERSON] просив здійснити розгляд цивільної справи за його відсутності, заявлені вимоги повністю підтримав, наполягав на їх задоволенні. Від представника зацікавленої особи до суду надійшла письмова заява із проханням розглянути справу у його відсутність та вирішити справу на розсуд суду. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України у зв'язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище Гердвіліс) [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 01 серпня 2014 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-НО №354154 від 01 серпня 2014 року, виданого Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області. Від шлюбу у них 29 березня 2015 року народилася донька - [PERSON], про що Відділом запису актів цивільного стану Нахімовського району м. Севастополя Управління РАЦС Уряду Севастополя 08 квітня 2015 року вчинено актовий запис про народження №357 та видано свідоцтво про народження серії I-КМ №518987 від 08 квітня 2015 року. Відповідно до медичного свідоцтва про народження №67, виданого Севастопольською ГБУЗС №5 пологовим будинком №1, [PERSON] 29 березня 2015 року народила дівчинку, дитина народилася живою, вагою 3600 г. В матеріалах справи містяться виписки з лікарні заявниці, медичні документи, що описують період перебігу її вагітності. Згідно листа Жовтневого відділу державної реєстрації акті цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області за вих.№ 87/4.2-06-113 від 20.11.2015 року [PERSON] було відмовлено у реєстрації народження дитини, оскільки реєстрація дитини проводиться на підставі медичного свідоцтва про народження (або дубліката) форма №103/о, затвердженого наказом МОЗ України від 08.08.2006 року №545, на яких проставлено кутовий штамп та кругла печатка лікарської установи, яка видає свідоцтво. Провести реєстрацію на підставі медичного свідоцтва російського зразка неможливо. Медичні документи, оформлені медичними закладами, які розташовані на тимчасово неконтрольованій території вказують на те, що відсутнє їх підпорядкування згідно із відомчою підпорядкованістю, що ставить під сумнів легітимність оформлення вказаних документів. Враховуючи це, в даному випадку єдиною підставою для державної реєстрації народження є рішення суду. Відповідно до п.5 ч.2 ст.234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п.7 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Відповідно до ст.13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові. Державна реєстрація народження дитини проводиться за письмовою або усною заявою батьків чи одного з них за місцем її народження або за місцем проживання батьків. Якщо державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем проживання батьків чи одного з них, то за їх бажанням місцем народження дитини в актовому записі про народження може бути визначене фактичне місце її народження або місце проживання батьків чи одного з них. Відповідно до ч.1 ст.144 СК України батьки зобов'язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ст.7 Закону України «Про громадянство України» особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження. Відповідно до ст.7 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою Верховної ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов'язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства. Відповідно до ч. 2,3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 року 1207-VII, будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. З огляду на викладене, суд вважає що для проведення державної реєстрації народження дитини є об'єктивні перешкоди. Таким чином, суд прийшов до висновку про задоволення заяви.

Outcome: approved