Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-09 00:00:00

Заявниця звернулась до суду з заявою, в якій просила визнати свого брата [PERSON] померлим. Посилаючись на те, що він є співвласником квартири [ADDRESS]. Однак з 2005 року в ній не проживає, а заявниця вимушена сама сплачувати комунальні рахунки, робити ремонт їх спільної квартири. Встановити його місцезнаходження до теперішнього часу не вдалося, проведені нею та її родичами заходи щодо розшуку [PERSON] позитивних результатів не привели, тому просила визнати його померлим. Заявниця у судове засідання не зявилась, у своїй заяві зазначила про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні заяви наполягає. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення заяви не заперечувала. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява задоволенню не підлягає з наступних підстав. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст.46 Цивільного кодексу України, фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років. Фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Стаття 47 ЦК України передбачає, що правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті. Спадкоємці фізичної особи, яка оголошена померлою, не мають права відчужувати протягом п'яти років нерухоме майно, що перейшло до них у зв'язку з відкриттям спадщини. Пункт 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» звертає увагу суду на необхідність відрізняти оголошення особи померлої від встановлення факту смерті особи. Оголошення фізичної особи померлою - це ствердження судовим рішенням припущення про смерть даної особи, тобто констатація високого ступеня ймовірності смерті. Встановлення факту смерті можливо, якщо на підставі незаперечних доказів стверджується, тобто доводяться обставини, які вірогідно свідчать про смерть особи у точно визначений час, обставини, за яких настала смерть і факт неможливості реєстрації органом РАЦС факту смерті. Судом встановлено, що [PERSON] володіє 1/3 частиною квартири [ADDRESS], заявник володіє 2/3 частини квартири (а.с.20). З акту перевірки паспортного режиму за вказаною адресою від 21.10.2016 р. встановлено, що [PERSON] в квартирі не проживає з 2011 року. Як вбачається з матеріалів справи, заявник до відділу поліції Волноваського ВП ГУ НП в Донецькій області про розшук брата не зверталась, розшукової справи не заведено, у розшук [PERSON] не оголошувався. Заявником не надано жодного підтвердження на проведення нею та родичами, як вказано в заяві, будь яких заходів, направлених на його пошук. Крім того, згідно ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження Як вбачається з матеріалів справи, доказів про наявність обставин, що загрожували смертю, або дають підставу припускати загибель [PERSON] суду заявником не надано. А договори про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги, копія позовної заяви ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча» про стягнення заборгованості, копії особових рахунків суд до уваги не приймає, оскільки вони не є доказами припущення про смерть даної особи чи відсутності відомостей про його місце перебування чи проживання протягом тривалого часу. Статтею 247 ЦПК України визначено, що у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. Мета оголошення [PERSON] померлим заявником не вказана. Таким чином, суд вважає, що заява про оголошення [PERSON] померлим обґрунтовано тільки формально, тобто заявником не зазначено жодної підстави для оголошення фізичної особи померлою, а наявність обставин, які б мали загрожувати цій особі смертю або дають підставу припускати загибель від певного нещасного випадку, заявником не доведено. Отже, підстави для оголошення його померлим відсутні. А тому, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що заява [PERSON] задоволенню не підлягає.. З урахуванням вищевикладеного,

Outcome: dismissed