Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-10 00:00:00

заявниця звернулась до суду з вищеназваною заявою, у якій просила встановити факт смерті 21 лютого 2018 року в м. Донецьк Ворошиловського району [PERSON], яка народилась 08 січня 1947 року в с. Красне Красноармійського району Донецької області. Заява мотивована тим, що [PERSON] померла на території проведення антитерористичної операції, а тому заявниця [PERSON] позбавлена можливості зареєструвати факт смерті особи іншим чином. Заявниця [PERSON] в відкрите судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі. Представник заінтересованої особи Добропільського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій областів судове засідання не з'явився, від них надійшла заява про розгляд справи без їх участі. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце судового засідання відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи по суті. Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що заяву необхідно задовольнити з огляду на наступне. Згідно п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України\~суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до листа Добропільського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану № 15.31-5/1271 від 10.04.2018 року, актового запису про смерть [PERSON], [INFO], - не виявлено. Згідно свідоцтва про смерть, виданого на непідконтрольній території України Донецької області, [PERSON], [INFO], померла 21 лютого 2018 року в м. Донецьк Ворошиловського району, про що зроблений відповідний запис (а.с.9). Відповідно до довідки про причину смерті від 22 лютого 2018 року [PERSON] померла 21 лютого 2018 року, причина смерті хронічна мозкова недостатність III ступеню, церебральний атеросклероз з гіпертензією (а.с.8). [PERSON] похована на кладовищі сел. Лозовське, яке розташоване в м. Донецьку по вул. Ісакова, участок № 18 ряд № 12 місце № 10;11, що підтверджується копією свідоцтва про захоронення та фото (а.с.10, 11). З копії заповіту від 28 жовтня 2015 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Добропільської державної нотаріальної контори Донецької області [PERSON] вбачається, що заповідач [PERSON] призначає своїми спадкоємцями [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с.6). Оцінюючи усі додані документи як докази у даній справі, суд враховує вимоги міжнародно-правових актів і принципів, адже відповідно до ст. ст.\~3, 8, 9 Конституції України\~в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки», згідно яких, якщо невизнання документів, виданих окупаційною владою, веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян, такі документи повинні визнаватися. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Застосовуючи зазначені міжнародні стандарти до цієї справи, суд приходить до висновку про необхідність задоволення заяви. На підставі викладеного,

Outcome: approved