Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-14 00:00:00

Заявниця звернулася в суд з заявою, в якій просить встановити факт, що Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-ВЛ №017262, який було видано 28 січня 2002 року Підберезівською сільською радою Горохівського району Волинської області на ім`я [PERSON] , належить [PERSON] , [INFO] . Мотивує свою заяву тим, що вона є власником земельних ділянок відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю серії ІІІ-ВЛ №017262, який було видано 28 січня 2002 року Підберезівською сільською радою Горохівського району Волинської області. В заявника виникла необхідність оформити договір оренди вищевказаних земельних ділянок. Однак, при оформленні Державного акта на право приватної власності на землю серії ІІІ-ВЛ №017262 від 28 січня 2002 року в ньому відповідальними працівниками було допущено орфографічну помилку, оскільки вказали заявницю по батькові « [PERSON] » замість « [PERSON] ». Через дані розбіжності заявник не може повноцінно розпоряджатися належним їй майном. Враховуючи вищенаведене, просить подану заяву задовольнити. Заявниця, [PERSON] , в судове засідання не з`явилася, однак в поданій до суду письмовій заяві вимоги підтримала повністю, просила задовольнити заяву, а справу слухати у її відсутність. Представник заінтересованої особи, Підберезівської сільської ради Горохівського району Волинської області, в судове засідання не з`явився, однак в письмовій заяві до суду просить розглядати справу у його відсутності, позовні вимоги визнає повністю. Враховуючи, що в дане судове засідання не з`явилися всі особи, які беруть участь у справі, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. А відповідно до п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно з п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Згідно з листом Верховного Суду України «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01 січня 2012 року коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п.6 ч.1 ст.256 Цивільно-процесуального кодексу України (далі ЦПК України) громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. За змістом ст.6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст.13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Згідно з висновками Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (остаточне - 17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)». Згідно копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого 21 березня 1997 року стверджується, що заявниця значиться як [PERSON] , [INFO] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 05 квітня 1984 року вбачається, що [PERSON] народилася [INFO] , її батьком є [PERSON] , матір`ю - [PERSON] євдокія [PERSON] . Згідно з свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Затурцівською сільською радою Локачинського району Волинської області, [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , [INFO] , після чого заявниця замінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Однак, з Державного акта на право приватної власності на землю серії ІІІ-ВЛ №017262, який було видано 28 січня 2002 року вбачається, що заявниця вказана як « [PERSON] ». Враховуючи вищевикладене, те, що представлені заявницею докази на підтвердження факту належності правовстановлюючого документу в контексті положень ст.ст.76-80 ЦПК України є належними, допустимими, достовірними та достатніми, спір щодо даного майна відсутній, суд дійшов висновку, що заява [PERSON] підставною та підлягає до задоволення.

Outcome: approved