Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-29 00:00:00

Заявниця звернулася до суду з вказаним позовом та просила суд ухвалити рішення, яким встановити факт помилки в зазначенні площі земельної ділянки в Державному акті серії ЯА №087297 на право власності на земельну ділянку, кадастровий номер 5121082000:01:003:0319, розташовану на території Граденицької сільської ради Біляївського району Одеської області, виданому 19.11.2004 року та зареєстрованому в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №01.04.516.00054 на імя [PERSON], а саме встановити, що правильною площею земельної ділянки, що передана у власність за даним актом є площа 3,8249 га. Свої вимоги мотивувала тим, що на підставі розпорядження Біляївської районної державної адміністрації від 15.11.2004 року заявниці був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку. Зазначена земельна ділянка розташована на території Граденицької сільської ради Біляївського району Одеської області, її цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 5121082000:01:003:0319, її розмір згідно державного акту 3,83 га. Заявниця звернулася до Реєстраційної служби Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області з заявою про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, однак їй було відмовлено в державній реєстрації права власності на земельну ділянку, у звязку з тим, що у Державному акті площа земельної ділянки складає 3,83 га, а відповідно до відповіді на запит державного реєстратора прав на нерухоме майно щодо надання інформації про земельні ділянки, площа земельної ділянки складає 3,8249 га. У звязку з вище викладеним заявниця звернулась до суд з вказаною заявою. Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 року\~внесенні зміни до відповідних Кодексів. Згідно п. 9 ч. 1 Розділу\~ХІІІ\~Перехідних положень ЦПК України, із змінами внесеними відповідно до зазначеного\~Закону, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Враховуючи, що внесенні зміни до\~ЦПК України\~набрали чинності 15 грудня 2017 року, суд вважає розглянути справу за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. До судового засідання заявниця та її представник не з`явилися, але представник заявниці надав заяву, в якій просив справу слухати у його відсутність, на заявлених вимогах наполягав та просив їх задовольнити (а.с.13). Представник Управління Держгеокадастру в Одеській області відділ у Біляївському районі до судового засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи (а.с.15, 17). Відповідно до ч. 3\~ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. У такому разі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з вимогами ч.2\~ст.247 ЦПК України, не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено у судовому засіданні, 19.11.2004 року заявниці був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА №087297, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №01.04.516.00054( а.с.5). Згідно вказаного державного акту заявниці належить земельна ділянка площею 3,83 га, що розташована на території Граденицької сільської ради Біляївського району Одеської області, мас. №4, діл.№4. Заявниця звернулася до Реєстраційної служби Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області з заявою про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, однак рішенням №10003673 від 17.01.2014 року, їй було відмовлено в державній реєстрації права власності на земельну ділянку, у звязку з тим, що у Державному акті площа земельної ділянки складає 3,83 га, а відповідно до відповіді на запит державного реєстратора прав на нерухоме майно щодо надання інформації про земельні ділянки, площа земельної ділянки складає 3,8249 га (а.с.7). Згідно ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно роз'яснень, що містяться у пункті першому постанови ПВСУ № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Як вбачається з матеріалів справи, заявниця просить встановити факт помилки в зазначенні площі земельної ділянки в Державному акті серії ЯА №087297 на право власності на земельну ділянку, кадастровий номер 5121082000:01:003:0319, розташовану на території Граденицької сільської ради Біляївського району Одеської області, виданому 19.11.2004 року та зареєстрованому в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №01.04.516.00054 на імя [PERSON], а саме встановити, що правильною площею земельної ділянки, що передана у власність за даним актом є площа 3,8249 га. Суд зазначає, що до переліку, визначеного ч. 2 ст. 293 ЦПК України, факт, який просить встановити заявниця, не відноситься. Встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, не зазначених у ч. 2 ст. 293 ЦПК України, в судовому порядку можливо лише тоді, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення, ч. 2 цієї ж статті. Відповідно до ст.14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю фізичних і юридичних осіб гарантується в конституційному порядку. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Згідно з ч.1ст.79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки, як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера (ст.79-1 ЗК України). За таких підстав, законом визначено орган, що має відповідні повноваження щодо визначення площі земельної ділянки та внесення даних до реєстру, а відмова органу у здійсненні відповідних прав особою, що передбачені законом, є підставою для оскарження дій цього органу до суду. Суд позбавлений можливості перебирати на себе функції відповідного органу та констатувати факт саме такої площі земельної ділянки, як про це просить заявниця. Відповідно до ч.1-2 ст.55 Закону України «Про землеустрій»\~встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів. Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Статтею 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» визначено, що державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами. До Державного земельного кадастру включаються такі відомості про земельні ділянки, як, зокрема, кадастровий номер; місце розташування; опис меж; площа; міри ліній по периметру; координати поворотних точок меж; дані про прив'язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі (ч.1ст.15 вказаного Закону). За приписами\~статті 37 цього Закону\~передбачено, що у разі виявлення фізичною або юридичною особою у витязі, довідці з Державного земельного кадастру, викопіюванні з картографічних матеріалів Державного земельного кадастру технічної помилки (описка, друкарська, граматична, арифметична чи інша помилка), допущеної органом, що здійснює ведення Державного земельного кадастру, заінтересована особа письмово повідомляє про це центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, який перевіряє відповідність відомостей Державного земельного кадастру інформації, що міститься в документах, які стали підставою для внесення цих відомостей. Якщо факт невідповідності підтверджено, орган, що здійснює ведення Державного земельного кадастру, безоплатно виправляє допущену помилку в день надходження повідомлення та не пізніше наступного дня повідомляє про це заінтересованих осіб. У разі виявлення технічної помилки, допущеної в записах Державного земельного кадастру органом, що здійснює його ведення, зазначений орган у п'ятиденний строк письмово повідомляє про це заінтересовану особу. Виправлення технічних помилок, допущених у відомостях Державного земельного кадастру внаслідок наявності технічних помилок у документах, на підставі яких були внесені такі відомості, здійснюється після виправлення помилок у зазначених документах. Виправлення інших помилок, допущених у відомостях Державного земельного кадастру внаслідок помилки у документації із землеустрою, оцінки земель, здійснюється після внесення змін до такої документації. Виправлення помилок у відомостях про земельну ділянку може здійснюватися також на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок у натурі (на місцевості) або матеріалів інвентаризації земель чи рішення суду. Інформація про виправлення технічних помилок не пізніше наступного дня з дня їх виправлення надається в письмовій формі власникам та користувачам земельних ділянок, а також третім особам, чиїх інтересів стосувалося виправлення помилок. Відповідно до частини першої Положення про «Державне агентство земельних ресурсів» затверджене Президентом України 8 квітня 2011 року № 445, Державне агентство земельних ресурсів України є центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів, та відповідно до підпункту 34 даного Положення Державне агентство земельних ресурсів України уживає в установленому порядку заходів досудового врегулювання спорів. Згідно до п. 156 «Порядку ведення державного земельного кадастру», затвердженого Постановою КМУ 17.10.2012 року № 1051 виправлення помилок у відомостях про земельну ділянку може здійснюватися також на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок у натурі (на місцевості) або матеріалів інвентаризації земель чи рішення суду. Пунктом 146 цього ж Порядку передбачається, що виправлення технічної помилки здійснюється Державним кадастровим реєстратором у Державному земельному кадастрі, витязі, довідці з Державного земельного кадастру, викопіюванні з картографічних матеріалів Державного земельного кадастру та всіх документах, які створюються під час ведення Державного земельного кадастру (в електронній та паперовій формі) та містять відповідні відомості, шляхом повторного виготовлення (в електронній та паперовій формі) відповідних документів (їх аркушів). Отже, чинним законодавством визначено державні органи, що мають відповідні повноваження щодо визначення площі земельної ділянки, присвоювання ним кадастрових номерів та внесення даних до реєстру, а тому суд позбавлений можливості перебирати на себе функції відповідних державних органів та в свою чергу встановлювати та констатувати факт того, що одна земельна ділянка складається з двох земельних ділянок. Що стосується рішення про відмову державного реєстратора реєстраційної служби Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області з приводу проведення державної реєстрації права власності на земельну ділянку заявниці, то суд звертає увагу, що це відповідь посадової особи державного органу на звернення громадянина, з відповідними розясненнями, де також вказано, що вказане рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути оскаржено відповідно до законодавства (а.с. 7). Крім того, у заяві [PERSON] вказує, що 10.01.2014 року зверталась до Реєстраційної служби Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області з заявою про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку та рішенням №10003673 від 17.01.2014 року заявниці було відмовлено у державній реєстрації права власності на земельну ділянку. Разом з тим, заявницею не надано підтвердження того, що з 2014 року нею здійснювались заходи щодо оскарження відповідного рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, згідно чинного законодавства, на момент звернення до суду. При ухваленні рішення суд бере до уваги, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при рівності прав щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Враховуючи принцип безпосередності судового розгляду цивільних справ, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відтак, заява [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення не знайшла свого підтвердження у судовому засіданні, тому задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed