Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-14 00:00:00

Заявниця звернулася до суду із заявою про встановлення факту реєстрації шлюбу та факту народження дитини на тимчасово окупованій території України, посилаючись на те, що 12.07.2014 року вони уклали шлюб, про що відділом ДРАЦС Ленінського районного управління юстиції у м. Севастополі зроблено актовий запис №440 від 12.07.2014 року, після укладення шлюбу прізвище чоловіка [PERSON], дружини - [PERSON]. З цього часу вони мешкають разом як чоловік і дружина, ведуть спільний побут та народили спільну дитину. Однак вказаний документ було видано на окупованій території АР Крим, тому він вважається не дійсним на території України. [INFO] у пологовому будинку №2 міської лікарні №5 «Центр охорони здоров'я матері та дитини» м.Севастополя, АР Крим [PERSON] народила дитину - дівчинку [PERSON], що підтверджується обмінною картою пологового будинку, пологового відділення лікарні, виданого пологовим будинком №2 міської лікарні №5 «Центр охорони здоров'я матері та дитини» м.Севастополя, АР Крим 13.01.2015 року. Просять суд встановити факт укладення шлюбу та поновити актову запис між [PERSON], громадянином України, [INFO], місце народження м. Севастополь та [PERSON], громадянкою Російської Федерації, [INFO], місце народження м. Севастополь, дата укладення шлюбу - 12.07.2014 року, місце укладення шлюбу - відділ державної реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у м.Севастополі, про що зроблено актовий запис №440 від 12.07.2014 року. Прізвище після укладення шлюбу: чоловіка - [PERSON], дружини - [PERSON]. Встановити факт народження дитини - [PERSON], дата народження [INFO], місце народження - м.Севастополь, АР Крим. Мати - [PERSON], громадянка України, [INFO], батько - [PERSON], громадянин України, [INFO]. В судове засідання заявники не з'явилися, в своїй заяві просили справу розглянути за їх відсутності, заявлені вимоги підтримують в повному обсязі. Представник заінтересованої особи - відділу Державної реєстрації актів цивільного стану Чаплинського районного управління юстиції в Херсонській області у судове засідання не з'явилася, подала до суду письмову заяву в якій просила суд розглянути справу за її відсутності. Відповідно ч. 2 ст. 197 ЦПК, суд розглянув справу у відсутності сторін без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO] є громадянкою України, зареєстрованим місцем проживання: [PERSON] є [ADDRESS]. На підтвердження цієї обставини заявницею надано копію паспорту громадянки України серії [NUMBER], виданого Балаклавським РВУ МВС України в місті Севастополі. Відомості про припинення відносно неї громадянства України відсутні. [PERSON], [INFO] також є громадянином України, зареєстрованим місцем проживання: [PERSON] є [ADDRESS]. На підтвердження цієї обставини заявником надано копію паспорту громадянина України серії [NUMBER], виданого Ленінським РВ УМВС України в місті Севастополі. Відомості про припинення відносно нього громадянства України відсутні. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у м.Севастополі, між [PERSON] та [PERSON] укладений шлюб 12.07.2014 року, актовий запис №440. Заявниками на підтвердження факту народження у них дитини [PERSON], [INFO] надано копію обмінної карти пологового будинку, пологового відділення лікарні, виданого 13.01.2015 року відповідно до якої у [PERSON] народилась дитина дівчинка. Відповідно до ч.1. ст.144 СК України, батьки зобов'язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ст.7 Закону України «Про громадянство України», особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження. Згідно Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними якщо ці органи створені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (документ), виданий цими органами є недійсним і не створює правових наслідків. Відповідно до п. 4, 7 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення та про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Відповідно до ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема, «Lоizidou v. Тиrкеу», «Сургus v. Тиrкеу»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Моzег v. Thе Republicof Moldova and Russia», «Ilasuаnd Оthers v. Моldovа and Russia») де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibiacasе), Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної сторони. Такий висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», Європейський суд з прав людини, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду в такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 263 ЦПК України щодо повного і всебічного з'ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. В судовому засіданні встановлено, що заявники перебувають у шлюбі з 12.07.2014 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у м.Севастополі 12.07.2014 року. Однак, вказаний документ хоча і є українського зразка, але виданий після окупації АР Крим. Від шлюбу у заявників народилася донька [INFO] у пологовому будинку №2 міської лікарні №5 «Центр охорони здоров'я матері та дитини» м.Севастополя, АР Крим. Заявники не можуть отримати від закладу охорони здоров'я, що створений за законодавством України документ встановленої форми про народження дитини - [PERSON] та на його підставі зареєструвати народження дитини, оскільки вказаний документ був виданий органом РАЦС, українського зразка, після окупації території АР Крим. Таким чином, враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження дитини для реалізації майнових та особистих немайнових прав, як для заявників, так і для самої новонародженої дитини, суд вважає можливим, як виняток, прийняти до уваги медичні документи, видані лікарняними закладами, що знаходяться на тимчасово окупованій території України, які підтверджують факт народження на тимчасово окупованій території України, в м. Севастополь, Автономної Республіки Крим, Україна, доньки - [PERSON], [INFO]. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення заяви [PERSON] та [PERSON] в повному обсязі та задовольнити вимоги заявників про встановлення факту реєстрації шлюбу між заявниками, поновлення актового запису та факт народження їх доньки [PERSON] у судовому порядку, що є підставою для державної реєстрації народження органом державної реєстрації актів цивільного стану. На підставі викладеного,

Outcome: approved