Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-14 00:00:00

Заявниця звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту смерті [PERSON], [INFO], громадянина України, уродженця села Маринівка Шахтарського району Донецької області, померлого [INFO] у Ленінському району міста Донецьку Донецької області внаслідок хронічної ішемічної хвороби серця: постінфарктного кардіосклерозу. Зазначила, що вказані обставини підтверджуються: посмертним епікризом №5495, виданим Інститутом невідкладної хірургії імені В.К. Гусака, свідоцтвом про смерть [NUMBER], виданим Сніжнянським міським відділом ЗАГС 05 липня 2016 року, а також довідкою про причину смерті №99 від 04 липня 2016 року. При зверненні заявниці до Центрального районного у місті Маріуполі відділу державної РАЦС Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, для державної реєстрації смерті та отримання свідоцтва про смерть належного зразку, їй було відмовлено, оскільки для підтвердження факту смерті було пред'явлено документи, видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. У зв'язку з цим, [PERSON] звернулася до суду в порядку п.8 ч.1 ст.256 ЦПК. Заявниця надала суду письмову заяву про розгляд справи у їх відсутність, заявлені вимоги підтримали та просили задовольнити у повному обсязі. Представник зацікавленої особи в судове засідання не з'явився, з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява обґрунтована і підлягає задоволенню Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до паспорту громадянина України серії [NUMBER], виданого Сніжнянським МВ УМВС України в Донецькій області 01 жовтня 1996 року, [PERSON] народилася [INFO] у місті Сніжне Донецької області Із довідки №1411020847 від 20 січня 2015 року про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції вбачається, що позивачка проживає за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] є донькою [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON], серії [NUMBER], виданим 28 лютого 1969 року, актовий запис №161, вчинений Міським бюро ЗАГС міста Сніжне Донецької області; відміткою у паспорті заявниці про її реєстрацію шлюбу з [PERSON] Відповідно до паспорту громадянина України серії [NUMBER], виданого Сніжнянським МВ УМВС України в Донецькій області 01 жовтня 1996 року, [PERSON] народився [INFO] у селі Маринівка Шахтарського району Донецької області. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] у Ленінському району міста Донецьку Донецької області внаслідок хронічної ішемічної хвороби серця: постінфарктного кардіосклерозу. Цей факт підтверджується, зокрема, посмертним епікризом №5495, виданим Інститутом невідкладної хірургії імені В.К. Гусака, свідоцтвом про смерть [NUMBER], виданим Сніжнянським міським відділом ЗАГС 05 липня 2016 року, а також довідкою про причину смерті №99 від 04 липня 2016 року. Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року №1085-р, місто Донецьк входить до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. За положеннями ч.2, ч.3 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. У зв'язку з цим, заявниця звернулася до Центрального районного у місті Маріуполі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області для проведення належної реєстрації смерті. Однак, листом останнього за вих..1863/15.2-04-36 від 06.09.2016 року [PERSON] було відмовлено у реєстрації смерті батька, оскільки за пред'явленими документами це здійснити неможливо та рекомендовано звернутися до суду. Відповідно до п.8 ч.1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Враховуючи норми Постанови Пленуму ВСУ №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заяви про встановлення факту смерті в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявником документів про відмову в реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Згідно положень ч.4 ст.257-1 ЦПК, ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Таке рішення може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. Таким чином, оцінивши наявні в матеріалах справи докази та зважаючи на те, що від встановлення факту смерті [PERSON] залежить виникнення особистих та майнових прав його спадкоємців, а також те, що чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення юридично значущого факту, суд вважає за необхідне задовольнити подану заяву.

Outcome: approved