Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-21 00:00:00

Заявниця звернулася до суду із заявою про встановлення факту смерті її батька [PERSON], [INFO], громадянина України, уродженця [INFO], померлого 10 березня 2016 року у місті Новоазовську Донецької області в Україні. Зазначила, що вказані обставини підтверджуються: лікарським свідоцтвом про смерть №43 від 11 березня 2016 року, виданим КУ «Новоазовський районний центр первинної медико-санітарної допомоги», а також довідкою про причину смерті [PERSON], де вказано, що останній помер внаслідок хронічної серцевої недостатності, ішемічної хвороби серця, постінфарктного кардіосклерозу і атеросклеротичного кардіосклерозу. У квітні 2016 року заявниця звернулася до Жовтневого відділу державної РАЦС ММУЮ у Донецькій області для отримання свідоцтва про смерть батька, однак їй було відмовлено, оскільки за предявленими документами, виданими на тимчасово окупованій території, провести це неможливо. У звязку з цим, [PERSON] вимушена звернутися до суду в порядку п.8 ч.1 ст.256 ЦПК, оскільки від цього факту безпосередньо залежить виникнення її особистих та майнових прав. Заявниця не була присутня у судовому засіданні, у письмовій заяві, наданій суду просила задовольнити вимоги та розглянути справу за її відсутності. Представник Жовтневого відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції просив розглянути вказану справу без його участі та вирішити справу на розсуд суду. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч.2\~ст.197 ЦПК України у зв'язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява обґрунтована і підлягає задоволенню. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Заявниця є донькою [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON], [INFO], виданим 06 січня 1994 року відділом РАЦС Іллічівського райвиконкому міста Маріуполя, актовий запис №717, а також відповідними свідоцтвами про шлюб та розірвання шлюбу, на даний час прізвище заявниці [PERSON]. Відповідно до паспорту громадянина України серії ВЕ572241, виданого Новоазовським РВ УМВС України в Донецькій області 28 січня 2002 року, [PERSON] народився 24 лютого 1941 року у місті Таганрог Ростовської області. [PERSON] помер 10 березня 2016 року у місті Новоазовську Донецької області в Україні, про що КУ «Новоазовський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» було видано лікарське свідоцтво про смерть №43 від 11 березня 2016 року (за формою №106/о). У довідці №43 від 11 березня 2016 року про причину смерті [PERSON] зазначено, що причиною смерті останнього є хронічна серцева недостатність, ішемічна хвороба серця, постінфарктний кардіосклероз і атеросклеротичний кардіосклероз. Факт смерті [PERSON] також підтвердила у письмовій заяві, наданій суду, донька заявниці, онучка померлого [PERSON], [INFO]. Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року №1085-р, місто Новоазовськ входить до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. У звязку з цим, заявниця звернулася до Жовтневого відділу державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області для проведення належної реєстрації смерті. Однак, листом №201/4.2-06-116 від 13.04.2016 року [PERSON] було повідомлено, що реєстрацію смерті за предявленими документами провести неможливо та рекомендовано звернутися до суду. Відповідно до ч.ч.2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»\~будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Разом із цим, беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права, а також загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН, не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Відповідно до п.8 ч.1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Враховуючи норми Постанови Пленуму ВСУ №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заяви про встановлення факту смерті в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявником документів про відмову в реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Згідно положень ч.4 ст.257-1 ЦПК, ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Таке рішення може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. Таким чином, оцінивши наявні в матеріалах справи докази та зважаючи на те, що від встановлення факту смерті [PERSON] залежить виникнення особистих та майнових прав спадкоємців, а також те, що чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення юридично значущого факту, суд вважає за необхідне задовольнити подану заяву.

Outcome: approved