Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-27 00:00:00

Заявниця звернулася до суду з вищеназваною заявою, у якій просила встановити факт смерті 08.01.2015 року за адресою: Луганська обл., Словяносербський р-н, с.Хороше, вул.Октябрська, 26, її чоловіка [PERSON], який народився 29 березня 1949 року в с.Хороше Словяносербського району Луганської області. Заява мотивована тим, що чоловік заявниці помер на території, яка є тимчасово окупованою, а тому вона позбавлена можливості зареєструвати факт смерті особи іншим чином. У судовому засіданні заявниця заявлені вимоги підтримала. Представник заінтересованої особи в судове засідання не зявився. Вислухавши заявницю, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що заяву необхідно задовольнити з огляду на наступне. Відповідно до п.8 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Зглідно з ч.1 ст. 257 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Відповідно до ст.62 ЦПК України сторони, треті особи та їхні представники за їх згодою можуть бути допитані як свідки про відомі їм обставини, що мають значення для справи. Допитана в судовому засіданні в якості свідка заявниця пояснила, що в січні 2015 року вона проживала в [INFO], тоді як її чоловік проживав у [INFO], яке тимчасово не контролюється органами державної влади України. 08 січня 2015 року їй зателефонував [PERSON], який є двоюрідним братом її чоловіка і також проживає в с.Хороше, та повідомив, що її чоловік помер 08.01.2015 року. Заявниця хотіла поїхати туди, але не змогла через загострення бойових дій. Заявниця поїхала до с.Хороше тільки в червні 2015 року, відвідала будинок, де проживав її чоловік, могилу чоловіка, отримала від [PERSON] довідку про смерть №02 від 12.01.2015 року, видану виконавчим комітетом Хорошенської сільської ради Словяносербського р-ну Луганської області, довідку про причину смерті від 08.01.2015 року, видану Центром первинної медико-санітарної допомоги у Словяносербському районі, довідку виконавчого комітету Хорошенської сільської ради Словяносербського р-ну Луганської області від 12.01.2015 року №14 про те, що [PERSON] поховав брата [PERSON], який помер 08.01.2015 року, а також свідоцтво про смерть, видане Хорошенською сільською радою Словяносербського р-ну Луганської області. Вона зверталася до органів реєстрації актів цивільного стану на території, що контролюється Україною, але їй відмовили, посилаючись на те, що указані вище довідки видані установами, що діють на тимчасово окупованій території Луганської області. У судовому засіданні судом досліджено довідку виконавчого комітету Хорошенської сільської ради Словяносербського р-ну Луганської області про смерть №02 від 12.01.2015 року та свідоцтво про смерть, видане Хорошенською сільською радою Словяносербського р-ну Луганської області, згідно яких [PERSON] помер 08.01.2015 року в с.Хороше Словяносербського р-ну Луганської, довідку про причину смерті від 08.01.2015 року, видану Центром первинної медико-санітарної допомоги у Словяносербському районі, згідно якої [PERSON] помер у віці 65 років від хронічної сердцево-судинної недостатності, довідку виконавчого комітету Хорошенської сільської ради Словяносербського р-ну Луганської області від 12.01.2015 року №14 про те, що [PERSON] поховав брата [PERSON], який помер 08.01.2015 року. Оцінюючи ці документи, суд враховує вимоги міжнародно-правових актів і принципів, адже відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки», згідно яких, якщо невизнання документів, виданих окупаційною владою, веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян, такі документи повинні визнаватися. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Застосовуючи зазначені міжнародні стандарти до цієї справи, усвідомлюючи складності, з якими стикається людина при доказуванні факту смерті на тимчасово окупованій території, суд приходить до висновку про необхідність врахувати зазначені документи як докази, які в сукупності з показаннями заявниці, наданими в якості свідка, підтверджують факт смерті [PERSON]. На підставі викладеного,

Outcome: approved