Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-24 00:00:00

Заявниця звернулась до суду с заявою за участю заінтересованих осіб Служби у справах дітей виконкому Торезької міської ради, Головного управління державної міграційної служби України в Донецькій області, [PERSON] про надання дозволу на виїзд неповнолітнього дитини за кордон у зв'язку з відсутністю згоди одного з батьків. Свої вимоги мотивувала тим, що з 16 березня 2005 року перебувала у шлюбі з [PERSON] На цей час шлюб розірваний. Від шлюбу з [PERSON] мають спільну дитину - [PERSON], [INFO]. Дитина зараз проживає із заявницею. Батько участі в житті дитини участі не приймає, зобов'язаний до виплати аліментів. На цей час виникла необхідність у виїзді за межі України до родичів в Російській Федерації. Але виїхати з дитиною немає можливості, оскільки [PERSON] у добровільному порядку відмовляється надати свою згоду на виїзд сина за межі України, причину не називає, ухиляється від контактів. Заявниця бажає виїхати з дитиною за межі Донецької області через складну ситуацію, що утворилася в країні. Відповідач не має постійного джерела доходів, постійно виїздить до Росії на заробітки. Просить надати дозвіл на виїзд до Російської Федерації [PERSON], [INFO], у супроводі матері [PERSON], [INFO] за відсутності згоди та супроводу батька [PERSON], [INFO], на період з 1 липня 2014 року до 01 липня 2015 року. Заявниця в судове засідання не з'явилась, була повідомлена належним чином про час та місце слухання справи. Надала суду заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, заяву задовольнити в повному обсязі. Представник органу опіки та піклування в судове засідання не з'явилась, була повідомлена належним чином про час та місце слухання справи. Надала суду заяву, в якій просить справу розглянути без її участі. Заявлені вимоги підтримала. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. Ніяких заперечень щодо заяви суду не надав. Представник заінтересованої особи Головного управління державної міграційної служби України в Донецькій області в судове засідання не з'явився, був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд фактично встановив наступне. Заявниця та заінтересована особа [PERSON] 19 січня 2010 року розірвали шлюб, про що у книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено актовий запис № 08 (а.с.7). 16 березня 2005 року заявниця зареєструвала шлюб з [PERSON], шлюб зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Торезького міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 69 (а.с. 6). [PERSON] від шлюбу з [PERSON] мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (а.с.5) Відповідно до довідки філії «Техносервіс» ПП «ІРД» [PERSON] проживає разом із сином [PERSON] (а.с.8) Заявник звернулася з вимогами про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини без згоди батька. Відповідно до змісту ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, передбачених ст. 61 ЦПК України. Частинами 7,8 ст.7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Частиною 1 ст.141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частиною 2 ст.150 СК України передбачено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Частиною 2 ст.155 СК України передбачено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Нормами Принципу 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року встановлено, що дитині законом, або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які дозволили б їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. При виданні з цією метою законів головним міркуванням має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. Частиною 1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Відповідно до ст.33 Конституції України передбачено що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно ст. 313 Цивільного кодексу України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами). У відповідності до положень ч.2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Згідно до п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України № 231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. П.18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. З огляду на викладене, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Аналізуючи досліджені докази, суд вважає за можливе задовольнити вимоги: дозволити виїзд неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], у супроводі матері [PERSON], [INFO] за відсутності згоди та супроводу батька [PERSON], [INFO], на період з 1 липня 2014 року до 01 липня 2015 року. Судом не встановлено обставин, які перешкоджають виїзду неповнолітнього [PERSON], з матір'ю [PERSON], за межі України - до Російської Федерації без письмової згоди - [PERSON]. Вирішуючи по суті позовні вимоги суд приходить до висновку про те, що виїзд дитини за межі України відповідає її інтересам, тому що у разі не отримання позивачем відшукуємого дозволу дитина залишаться зовсім без батьківського піклування, оскільки позивач буде фактично проживати за кордоном, а також приймаючи до уваги, що позивач не має можливості отримати від відповідача дозвіл для оформлення належних документів для виїзду дитини за кордон, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, заснованими на законі і такими, що підлягають задоволенню, а саме надання відшукуємого дозволу. Судом не вирішується питання у даній справі про встановлення місця проживання дітей, оскільки такі вимоги заявлені не були.

Outcome: approved