Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-13 00:00:00

Заявниця звернулась до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя із вказаною заявою, посилаючись на те, що заявниця та [PERSON] проживають окремо, будучи подружжям. Натомість [PERSON] часто приходить до місця її проживання. При цьому власником квартири за адресою проживання заявниці є матір останньої, [PERSON] . Під час шлюбу у подружжя [PERSON] та [PERSON] народилась донька, [PERSON] , [INFO] . Вказувала, що у заявниці із такою заінтересованою особою склались важкі стосунки, під час спілкування та зустрічей з яким, останній висловлювався нецензурною лайкою, ображав, принижував [PERSON] та їх спільну дитину, [PERSON] , вчиняючи над заявницею та над спільною донькою систематично психологічне домашнє насильство, а над [PERSON] також вчиняв фізичне насильство. Так [PERSON] часто приходить до місця проживання заявниці в стані алкогольного сп`яніння. При цьому спільна донька подружжя [PERSON] , [PERSON] , неодноразово спостерігала вчинення домашнього насильства батьком над матір`ю, що також відображається на психологічному стані дитини. Внаслідок вказаних протиправних дій [PERSON] заявниця неодноразово викликала поліцію для фіксації вказаних обставин та притягнення до відповідальності винного. Отже, заявниця, діючи також в інтересах малолітньої доньки, [PERSON] , не має більше бажання терпіти ганебне ставлення свого чоловіка до себе, тому звернулась до суду із вказаною заявою про видачу обмежувального припису. Тому для забезпечення дієвого способу захисту від повторного вчинення домашнього насильства заявниця просить суд до [PERSON] застосувати обмежувальний припис у вигляді заборони останньому перебувати в місці її проживання із нею та донькою, заборонити йому вести листування, телефонні переговори або контактувати з нею та донькою через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. На підставі викладеного просила суд видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] строком на 6 місяців, яким обмежити спілкування з донькою [PERSON] , [INFO] , визначивши наступні тимчасові обмеження його прав: заборонити перебувати в місці проживання з [PERSON] та донькою, [PERSON] , по [ADDRESS] ; заборонити наближатися на відстань ближче ніж 500 метрів до місця проживання [PERSON] та доньки, [PERSON] , по [ADDRESS] ; заборонити наближатися [PERSON] на відстань ближче ніж 500 метрів до КП «Маріупольська спеціалізована школа І-ІІІ ступенів № 40», яку відвідує [PERSON] ; заборонити вести листування, телефонні переговори з [PERSON] та донькою [PERSON] або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто та через третіх осіб. У судовому засіданні [PERSON] , повністю підтримуючи заявлені нею вимоги, вказувала суду, що вона з жовтня 2020 року не мешкає разом із своїм чоловіком, [PERSON] , внаслідок розпочатої нею процедури розлучення. Натомість після подання позову про розлучення до суду [PERSON] став поводити себе агресивно, внаслідок чого постійно вчиняє домашнє насильство над нею та її донькою, [PERSON] , яка боїться свого батька та не бажає із ним спілкуватися. Домашнє насильство полягає у психологічному та відносно неї також й у фізичному насильстві, оскільки в результаті протиправних дій [PERSON] останній завдав заявниці тілесні ушкодження. За фактами домашнього насильства [PERSON] неодноразово зверталась до поліція, яка видала йому терміновий обмежувальний припис, що однак не зупинило [PERSON] від продовження скоєння домашнього насильства, оскільки він переслідує заявницю та її дитину, погрожує застосуванням фізичного насильства, перебуваючи при цьому у стані сп`яніння, внаслідок чого вона побоюється за своє життя та здоров`я своєї доньки, [PERSON] . Додавала, що протиправні дії [PERSON] вчиняються поблизу місця мешкання заявниці із донькою, [ADDRESS] . Просила задовольнити подану нею заяву повністю. [PERSON] та представники Служби у справах дітей Маріупольської міської ради, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, до суду не з`явились з невідомих суду причин. Відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликається до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. За ч. 1 ст. 350-5 ЦПК неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. На підставі перелічених норм, враховуючи завчасне розміщення на офіційному веб-сайті судової влади виклику [PERSON] , суд розглянув справу за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що подана заява підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] перебуває з 7 березня 2009 року у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , актовий запис № 142, виконаний Жовтневим відділом РАЦС Маріупольського міського управління юстиції Донецької області (а. с. 6). Згідно із свідоцтвом про народження, виданим 20 серпня 2009 року Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 758, вбачається, що [PERSON] народилась [INFO] , батьками якої зазначені [PERSON] та [PERSON] (а. с. 5). Відповідно до термінового заборонного припису стосовно кривдника від 12 листопада 2020 року, складеного поліцейським Управління патрульної поліції в Донецькій області, [PERSON] , вбачається, що відносно [PERSON] було винесено заборонний припис, враховуючи безпосередню загрозу здоров`ю постраждалої особи, [PERSON] , на підставі ст. 25 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», із зобов`язанням [PERSON] : залишити місце проживання постраждалої особи; забороною на вхід та перебування в місці проживання постраждалої особи та забороною в будь-який спосіб контактувати з нею, - встановлений терміном на 10 діб з 12 листопада 2020 року по 22 листопада 2020 року (а. с. 7). На підставі інформації Лівобережного ВП ЦВП ГУ НП в Донецькій області від 22 грудня 2020 року за зверненням заявниці відносно дій [PERSON] вбачається, що відносно [PERSON] було складено 30 листопада 2020 року протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 173-2 КУпАП, а також 18 листопада 2020 року за фактом спричинення тілесних ушкоджень заявниці інформацію було внесено до ЄРДР за ознаками злочину, передбаченого ст. 125 ч. 1 КК України, що також підтверджується витягом з ЄРДР від 12 грудня 2020 року за вказаним кримінальним провадженням № 12020055790000380 (а. с. 10-11). За характеристикою за місцем проживання [PERSON] вбачаться, що останній по [ADDRESS] дільничним інспектором поліції характеризується негативно, бо порушує громадський порядок, через що схильний до скоєння правопорушень (а. с. 13). Згідно із паспортними даними заявниці вбачається, що [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS] (а. с. 3). Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно із п. 3, 6, 8, 14, 17 ч. 1 ст.\~1\~Закону України\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.\~24\~Закону України\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За п. 7 ч. 1 ст.\~1\~Закону України\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з ч. 3 ст.\~26\~Закону України «Про\~запобігання та\~протидію домашньому\~насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. За п.\~9\~ч.\~1\~ст.\~1\~Закону України «Про\~запобігання та\~протидію домашньому\~насильству» оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи. При цьому суд зазначає, що за ч. 1, 2 ст. 25 Закону України\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству» терміновий заборонний припис виноситься кривднику уповноваженими підрозділами органів Національної поліції України у разі існування безпосередньої загрози життю чи здоров`ю постраждалої особи з метою негайного припинення домашнього насильства, недопущення його продовження чи повторного вчинення. Терміновий заборонний припис може містити такі заходи: 1) зобов`язання залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи; 2) заборона на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи; 3) заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою. Зважаючи на наведені правила Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. На підставі викладеного та встановлених обставин справи, суд дійшов висновку, що під час подружнього життя [PERSON] та [PERSON] , які мешкають наразі окремо, виникають конфліктні ситуації, в ході яких заявниця потерпає від психологічного та фізичного насильства з боку свого чоловіка. Також суд встановив, що малолітня донька [PERSON] та [PERSON] [PERSON] , потерпає від конфлікту між її батьками, піддаючись психологічному тиску з боку [PERSON] . Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. За ч. 6 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашнього насильству», обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. У постанові Верховного Суду від 5 вересня 2019 року по справі № 756/3859/19 зроблено висновок, що обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених зазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. З огляду на наявні у справі письмові докази суд вважає, що заявницею в процесі розгляду справи доведено існування загрози вчинення [PERSON] протиправних дій у майбутньому відносно неї самої та відносно малолітньої [PERSON] , 2009 р. н. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 4 липня 2019 року по справі № 638/17813/18. Отже, з метою уникнення у майбутньому домашнього насильства у будь-якому прояві судом зроблено висновок про наявність підстав для покладення заборон на [PERSON] протягом саме 3 місяців за допомогою обмежувального припису. На підставі переліченого, суд вважає, що з наданих заявницею доказів доводи [PERSON] знайшли своє підтвердження, проте її заява підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. За ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантовано, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно із ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Тлумачення наведених норм дає підстави для висновку, що тимчасове обмеження права кривдника користування житлом з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису у порядку, визначеному законом, є легітимним заходом втручання у права та свободи такої особи. При вирішенні питання щодо застосуванні такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи. У наявній справі суд, на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків), зробив висновок, що існує високий рівень вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи. Тому суд дійшов висновку про можливість задоволення вимог заявниці щодо видачі обмежувального припису у вигляді заходів тимчасового обмеження прав\~ [PERSON] щодо права на користування кв. [ADDRESS] , де останній зареєстрований, однак не мешкає, оскільки в такому випадку будуть дотримані гарантії [PERSON] та її доньки на спеціальні засоби правового захисту, передбачені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». За таких обставин суд, враховуючи принцип пропорційності, відповідність вимог заявниці щодо застосування заходів тимчасового обмеження прав кривдника, вважає, що вимоги [PERSON] про видачу обмежувального припису у вигляді заходів тимчасового обмеження прав щодо заборони [PERSON] перебувати у місці проживання заявниці та малолітньої [PERSON] , тобто в кв. [ADDRESS] , а також заборони [PERSON] наближатися на визначену відстань до 500 м. до місця такого проживання заявниці, підлягають задоволенню. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 28 квітня 2020 року по справі № 754/11171/19. Отже, суд вважає справедливим встановити тривалістю 3 місяці обмеження [PERSON] щодо заборони перебувати в місці проживання [ADDRESS] та заборони наближатися на відстань ближче ніж 500 метрів до такого місця проживання [PERSON] та малолісної [PERSON] . В частині ж прохання заявниці заборонити [PERSON] наближатися на відстань ближче ніж 500 метрів до місця навчання малолітньої [PERSON] в Маріупольській спеціалізованій школі № 40, то суд зазначає, що доказів як відвідування вказаного навчального закладу малолітньою [PERSON] , 2009 р. н., так й будь-яких доказів протиправної поведінки батька дитини по відношенню до [PERSON] за місцем навчання останньої суду не було надано, тому в цій частині суд вважає заявлені вимоги недоведеними. Також через недоведеність суд відхиляє вимоги [PERSON] щодо заборони [PERSON] вести із нею та спільною донькою, [PERSON] , листування, телефонні переговори, а також контактувати через інші засоби зв`язку особисто та через третіх осіб, оскільки доказів наявності протиправних дій [PERSON] по відношенню до заявниці та її доньки за допомогою даних засобів - матеріали справи не містять. Відповідно до ч. 2 ст. 350-8 ЦПК про видачу або продовження обмежувального припису суд не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення повідомляє уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявника для взяття особи, стосовно якої видано або продовжено обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також районні, районні у містах Києві і Севастополі державні адміністрації та виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад за місцем проживання (перебування) заявника.

Outcome: partial